Справа №784/275/13 14.03.2013 14.03.2013 14.03.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11- 784/ 275/13 Головуючий у першій інстанції
Категорія: 115 ч.1 КК України Бібік М.В
Доповідач апеляційного суду
Значок І.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого Олещук Т.Л.

суддів Кателіна В.П., Значок І.С.

за участю прокурора Цибух Т.І.

захисника ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 січня 2013 року, яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1, раніше судимого:

1) 30.08.1983 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.81 КК України (в редакції Закону 1960 року) до 4 років позбавлення волі;

2) 14.09.1987 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.140 КК України (в редакції Закону 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 18.03.1991 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.141 КК України (в редакції Закону 1960 року) до 3 років позбавлення волі;

4) 14.11.1995 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.229-6 КК України (в редакції Закону 1960 року) до 3 років позбавлення волі;

5) 21.05.2001 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.101 КК України (в редакції Закону 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

6) 22.03.2010 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком два роки, звільненого від призначеного покарання постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 18.04.2012 року,

- засуджено:

за ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі,

за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено до відбуття 8 років позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Стягнуто судові витрати в розмірі 1411 грн.20 коп. на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області

За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним в тому, що 12 вересня 2012 року, близько 21 год. 20, хвилин у приміщенні свого житлового будинку, розташованого в селі Новокостянтинівка Новобузького району Миколаївської області, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в процесі зясування стосунків між ним та потерпілим ОСОБА_7, усвідомлюючи реальну можливість заподіяння смерті іншій людині, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 удар кухонним ножем в область тулубу з пошкодженням аорти, що спричинило смерть останнього.

Крім того, в перших числах вересня 2012 року ОСОБА_4 незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, вагою 5,78 г (в перерахунку на висушену речовину), який незаконно зберігав за місцем проживання у приміщенні свого житлового будинку, розташованого в селі Новокостянтинівка Новобузького району Миколаївської області.

В апеляціях засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 просять вирок суду скасувати, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

Вважають, що дії засудженого слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілого, а спричинив ножове поранення обороняючись від потерпілого та його брата ОСОБА_8, які розбивши вікно на вхідних дверях, без його дозволу проникли в його будинок і почали наносити тілесні ушкодження.

Засуджений у своїй апеляції зазначає, що суд прийняв до уваги лише показання родичів потерпілого, не давши оцінки його показанням, про те, що конфлікт між ним та потерпілим і його братом виник ще вдень цього ж дня, а також показанням свідків ОСОБА_9, та ОСОБА_10, які свідчили, що ввечері, близько 20 год., вони приходили до нього та бачили, що двері його домоволодіння були цілими, а він спав.

Крім того, захисник ОСОБА_6 вказує на суперечність показань ОСОБА_8 з показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які свідчили, що близько 20 год. ОСОБА_8 та інші особи на автомобілі підїжджали до їх домоволодінь та спілкувались із ними.

Апелянти зазначають, що судом допущена неповнота слідства, оскільки не перевірялися показання засудженого ОСОБА_4 щодо незаконних дій потерпілого та його брата ОСОБА_8, не зясовано при яких обставинах ОСОБА_4 отримав таку велику кількість тілесних ушкоджень, яка зазначена у висновку судово медичної експертизи, оскільки всі свідки вказували, що ОСОБА_11 наніс ОСОБА_4 лише 2 удари коліном по голові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляцій, думку потерпілої та прокурора, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно положень п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.06.1990р. із наступними змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог статей 321-339 КПК України(1960р.).

Відповідно вимог ст.334 КПК України (1960р.) мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обовязковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що помякшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього.

Відповідно до положень ст. 323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Перед постановленням вироку суд у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом, повинен розглянути всі докази, зібрані на підтвердження предявленого обвинувачення, дати оцінку наявним доказам на підставі всебічного, повного та обєктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності та залежно від встановлених обставин правильно застосувати кримінальний закон. Висновок суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключили б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивоване.

Зазначених вимог закону суд не дотримався.

Так, формулювання у вироку обвинувачення ОСОБА_4за ч.1 ст.115 КК України, є неконкретним, без зазначення форми вини та мотиву вчиненого злочину, тобто необхідних ознак злочину, за який ОСОБА_4 засуджено.

Даючи оцінку діям ОСОБА_4, суд допустився суттєвих суперечностей. Визнаючи засудженого винним за умисне вбивство та посилаючись при цьому на характер та знаряддя злочину, суд водночас зазначає про відсутність у засудженого мети на позбавлення життя потерпілого.

Таким чином, оскаржуваний вирок є непослідовним, оскільки, незрозуміле рішення суду в цій частині обвинувачення.

Всупереч вимогам ст.334 КПК України (1960р.), вирок суду містить лише перелік досліджених доказів без достатніх обґрунтувань. Суд прийняв їх як такі, що підтверджують обвинувачення та не вказав у звязку із чим відхилені показання засудженого на свій захист. У вироку взагалі відсутній аналіз і оцінка доказів, якими суд обґрунтовує доведеність обвинувачення.

Між тим, засуджений ОСОБА_4 вину у вчиненні вбивства визнавав частково, а у незаконному зберіганні наркотичного засобу взагалі на визнавав, вказуючи про належність коноплі іншій особі.

Крім того, відповідно вимог ст.333 КПК України у вступній частині вироку належить зазначити такі дані про особі засудженого, які мають значення для справи. Відомостей про зняту чи погашену судимість підсудного не повинні заноситись до вступної частини вироку, оскільки правового значення не мають.

Всупереч зазначених вимог закону, у вступній частині вироку суд не перевіривши вказав усі судимості ОСОБА_4, а загалом й ті, які відповідно вимог ст.90 КК України вважаються погашеними.

Зазначені порушення при складанні вироку є підставою для його скасування, оскільки це перешкодило постановленню судом законного та обґрунтованого вироку. Зазначена невідповідність вироку вимогам кримінально-процесуального закону впливає також на прийняття правильного рішення при розгляді апеляцій засудженого та захисника.

За таких обставин, відповідно до вимог ч.1 ст.370, ч.2 ст.374 КПК України (1960р.) колегія суддів вважає, що вирок суду через істотні порушення кримінально-процесуального закону необхідно скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України (1960р.) скасовуючи вирок із зазначених підстав апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом 1-ої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання. Тому наведені в апеляціях засудженого та захисника доводи колегія суддів не обговорює, але ж вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960р.), колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 січня 2013 року у відношенні ОСОБА_4 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Головуюча

Судді: