В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.03.2015 Справа №607/18068/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань у м. Тернополі кримінальне провадження №0001851 від 5 липня 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озеряни Бучацького району Тернопільської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, заступника начальника БУ №2 Львівської залізниці, котрий проживає у АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

5 липня 2014 року, близько 19 год. 30 хв. , у ОСОБА_3 , який перебував за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт із своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 , в ході якого у нього виник злочинний умисел, направлений на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 5 липня 2014 року, близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту із ОСОБА_5 , умисно наніс їй декілька ударів руками в голову, шию та праве плече, внаслідок чого спричинив їй синці волосяної частини голови, шиї і правого плеча, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 14 серпня 2014 року , близько 17 год. 45 хв., у ОСОБА_3 , який перебував приміщенні аптеки «Економ аптека», що належить ФОП ОСОБА_7 , яка знаходиться по АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник конфлікт із своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 , в ході якого у нього виник злочинний умисел, направлений на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 14 серпня 2014 року, близько 17 год. 45 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні аптеки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_7 , яка знаходиться по АДРЕСА_3 , під час конфлікту із ОСОБА_5 умисно наніс їй декілька ударів кулаками по обличчю, від чого потерпіла присіла, а ОСОБА_3 , продовжуючи свої дії, наніс їй декілька ударів правою ногою в ділянку правої ноги та у ділянку лівого ліктя, внаслідок чого спричинив ОСОБА_8 забої (набряк, синець, крововилив у слизову оболонку) верхньої губи, синці носа і лівої щоки, садно ділянки лівого ліктьового суглобу, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочинів не визнав взагалі.

По суті кримінального провадження повідомив наступне.

Потерпіла його дружина, одружилися вони офіційно у 1989 році, розлучилися у 2001, але після того проживали разом. Між ними також укладено церковний шлюб, котрий на даний час не розірваний. На протязі життя стосунки були приязні, серйозних конфліктів не було.

В травні 2014 року потерпіла почала зраджувати обвинуваченого, їздила на море з коханцем. Після її повернення з моря, вони ще місяць проживали разом. Протягом місяця їй хтось телефонував. В день конфлікту, 5 липня, потерпіла повідомила, що вона збирається йти на пляж. Він ( ОСОБА_3 ) хотів піти з нею, але вона сказала, що не потрібно. Ввечері, коли ОСОБА_5 прийшла з пляжу, він ( ОСОБА_3 ) її запитав, чому не можна було піти разом, вона нічого не відповіла та пішла у ванну кімнату. Він зайшов за нею. ОСОБА_5 стояла роздягнена в душі, напівбоком до нього. Він побачив, що в неї повністю згоріли на сонці сідниці, що означало, що вона загоряла без нижньої частини купальника, на що він їй зробив зауваження, чому вона загоряла таким чином. Після того вийшов з ванної кімнати і зателефонував до тещі, говорив з нею та її невісткою, про неетичну поведінку потерпілої, що остання загоряла без білизни. Через 20 хвилин після того, приїхали працівники міліції, які опитали жінку і сказали, що треба їхати у відділок для дачі пояснень. У відділі спочатку покази дала жінка, потім - він. Після того, він повернувся додому, жінки не було, на зв`язок вона не виходила декілька днів.

Наступного тижня, він ( ОСОБА_3 ) мав відрядження в Чернівці. Там подав заяву в міліцію про те, що пропала ОСОБА_5 . Працівники міліції з нею зв`язалися по телефону, вона повідомила, що не хоче бачити його ( ОСОБА_3 ).

Він жив разом з синами, мати ( ОСОБА_5 ) з родини пішла. Через деякий час, між 5 липня і 14 серпня 2014, він телефонував до тещі і сказав, що діти голодні, їсти приготувати не вміють, просив, щоб вона наставила на правильний шлях його жінку. ОСОБА_5 один раз після того прийшла і приготувала їсти.

Тілесних ушкоджень 5 липня він ОСОБА_8 не наносив, тілесних ушкоджень на ній не бачив. Чи були ушкодження на момент приїзду дружини не бачив. Очевидців події не було.

На початку серпня він зателефонував до ОСОБА_5 на роботу, сказав, що так не може бути, що діти голодні, спитав, що вона собі думає. Вона кинула трубку та відключила телефон.

Ввечері, він прийшов до неї на роботу, вона йому сказала, що жити з ним не буде. Він відповів, що не претендує на проживання з нею, закликав подумати про дітей, хай іде жити з дітьми, він їй заважати не буде. Також спитав, чому відключений міський телефон, який був записаний на неї, вона сказала, що вона його відключила, почала кричати до нього, істерити, а ОСОБА_3 сказав, що після її повернення з моря до неї цілий місяць хтось телефонував. Після того, він ( ОСОБА_3 ) сів в автомобіль і поїхав додому, а приблизно через дві години приїхала міліція і його забрали. Співробітники міліції запропонували пройти тестування на алкоголь. Вони приїхали в диспансер, там йому дали анкету, чи дає він згоду на добровільне обстеження. Він не погодився, надав слідчому необхідні пояснення, після чого слідчий сказав йому, що він може бути вільним.

14 серпня в аптеці перебував протягом 5 хвилин, відвідувачів не було, тілесних ушкоджень не наносив дружині, і не бачив на ній їх. Очевидців не було. Про відео спостереження в аптеці йому нічого не відомо.

Через три місяці він дізнався, що він є підозрюваним (а потім і обвинуваченим) у даному кримінальному провадженні. ОСОБА_5 пропонувала йому, щоб він дав гроші їхнім дітям і тоді вони укладуть мирову угоду.

Заявлений потерпілою цивільний позов не визнає.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_3 вини у скоєнні злочинів не визнає, суд дійшов висновку, що винність обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, об`єктивно підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду повідомила, що обвинувачений її колишній чоловік. Вони були одружені з 1989 року до 2001 року. На даний момент ніяких стосунків не підтримують.

У 1994 році він перший раз її побив. У 1996 році побив її та вигнав з хати разом з дітьми, вона проживала в двоюрідного брата. Після конфлікту у 1998 році вона на деякий час поїхала до мами.

У 2000 році потерпіла працювала в аптечному об`єднанні. В ресторані святкували день фармацевта. Коли вона повернулася додому, то обвинувачений її побив дуже сильно, її забрала швидка з побиттям та струсом головного мозку. Їй було соромно сказати, що чоловік її так побив, вона сказала, що її побили невідомі біля під`їзду. На наступний день на роботу не вийшла.

У 2001 році шлюб було розірвано за ініціативи обвинуваченого.

Щодо подій 5 липня 2014 року, повідомила, що після роботи вона пішла на пляж. Близько 19 год. 30 хв. прийшла додому і пішла прийняти душ. Коли йшла у ванну кімнату, бачила в спальні порубані речі і сокиру. Душ приймала в положенні присівши, бо не хотіла розбризкати воду, оскільки у ванній кімнаті не було ширмочки. Обвинувачений раптово відкрив двері, зайшов в ванну і почав її бити кулаками по голові, в потилицю, в шию, в руки. Після того як вона вийшла, закрив її в спальні на ключ, який забрав і пішов телефонувати до її матері, якій сказав, що він нарешті її побив і що її треба так бити три рази на день. В той час потерпіла зателефонувала і викликала міліцію. Коли приїхали працівники міліції і подзвонили в двері, обвинувачений відпустив потерпілу, і вона відкрила їм двері. Вони зайшли в квартиру, в спальній кімнаті стояв ковбан, сокира, були порубані речі, а саме дублянка, плаття, босоніжки. На момент приїзду працівників міліції було видно синці на її тілі. Працівники правоохоронних органів сказали, щоб обвинувачений і потерпіла збиралися та їхали у відділок.

Судово-медична експертиза проводилася 7 липня 2014 року.

До того, як вона пішла в душ, розмови між нею і її чоловіком як такої не було. Обвинувачений наніс їй до 20 ударів руками, кулаками в обличчя, голову, потилицю, шию, руки, плечі. Це відбувалося приблизно на протязі двох хвилин. По ногах не бив. Для захисту потерпіла прикривалася руками. Потерпіла стверджує, що удари наносилися так, щоб синців не було видно.

Працівники міліції приїхала приблизно через 20 хвилин після виклику.

До даного випадку письмово в правоохоронні органи не зверталася.

Щодо подій 14 серпня 2015 року, потерпіла повідомила, що вона працює провізором в аптеці. Робочий день з 8 ранку до 21 години вечора, відпускає медикаменти. В той день обвинувачений несподівано зайшов в аптеку з криком, зайшов за прилавок до робочого місця потерпілої, почав наносити їй тілесні ушкодження. Вона відбігла в сторону, присіла, він почав добивати її кулаками, ногами, по обличчю, в голову, перебив ніс. Обвинувачений втік коли в потерпілої з носа і рота пішла кров. Потерпіла вийшла на вулицю, щоб попросити очевидців (неповнолітніх) дочекатися міліцію, але вони не дочекалися. Крім них, очевидців не було. Відео спостереження в аптеці не ведеться. Після того зателефонувала до директора аптеки і повідомила, що вимушена закрити аптеку, оскільки вона побита і мусить їхати в лікарню. З 18 год. вечора до 21 год. вечора аптека була закрита. Відвідувачів в аптеці не було. Обвинувачений в загальному наніс близько 20-25 ударів. Під час того, як наносив тілесні ушкодження дивився, чи ніхто за цим не спостерігає. Це відбувалося приблизно 7 хвилин. Співробітники міліції, яких викликала потерпіла, приїхали приблизно через годину.

Причини такої поведінки обвинуваченого потерпілій невідомі. Попередньої розмови в той день не було.

Також потерпіла повідомила, що вона відкладала гроші, щоб купити іншу квартиру і переїхати від обвинуваченого, але він забрав всі заощадження.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що в день скоєння правопорушення, він перебував на чергуванні в Тернопільському МВ УМВС України в Тернопільській області. Отримав повідомлення від чергового про виклик з вулиці Монастирського. Жінка, яка подзвонила, повідомила, що в неї стався сімейний скандал з чоловіком, в ході якого чоловік побив її в ванній кімнаті. Коли вже прибув на місце, то присутні в залі судового засідання потерпіла та обвинувачений знаходились в різних кімнатах, опитували їх окремо. В ході усного опитування, ОСОБА_5 повідомила, що під час сімейного скандалу з чоловіком, останній ображав її та побив у ванній кімнаті. Зовні тілесних ушкоджень на потерпілій видно не було, вона скаржилась на головну біль. Потім показала кімнату, в якій були розкидані порвані речі. Після опитування ОСОБА_5 почали опитувати ОСОБА_3 , він розмовляти не захотів. Потерпілу запитали, чи хоче вона писати письмову заяву, вона сказала, що хоче, і вони поїхали у слідчий відділ.

Дана подія мала місце 5 липня 2014 року. Тілесних ушкоджень на потерпілій він не бачив. Коли він прибув по місцю виклику в квартиру потерпілої та обвинуваченого, останній поводив себе спокійно, що пояснював щодо повідомлення потерпілої не пам`ятає. В кімнаті, яку йому показувала потерпіла, бачив меблі, а саме: шафу-купе, ліжко (справа), тумбочки, також бачив штори. В кімнаті була порушена обстановка, були розкидані порвані речі. Чи бачив в кімнаті сокиру не пам`ятає, згадує, що за неї йшла мова, але чи бачив, пригадати не може. На запитання яким чином речі було порвано, відповів, що речі не оглядали, було видно, що вони «пошарпані», порубано виглядали, були розкидані по кімнаті. Потерпіла повідомляла, що удари чоловік наносив в задню частину голови, в область шиї. Приблизної кількості ударів вона не повідомляла. В обвинуваченого запитували, чи він наносив потерпілій удари. Обвинувачений не визнавав цього та не давав жодних пояснень. Разом з ним на виклик приїжджав ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , суду повідомив, що потерпіла, ОСОБА_5 його мати, обвинувачений, ОСОБА_3 його батько. 14 серпня 2014 року мати зателефонувала йому і повідомила, що батько її побив, безпричинно і безпідставно. До місця її роботи в аптеку прибув приблизно через 10-15 хв. Мати була в сльозах, була розпухла нижня губа, біля носу (в ніздрі) були сліди крові.

14 серпня 2014 року, мати телефонувала біля шостої години, в той момент перебувала на роботі, в аптеці. Його брат теж вже був там. Коли він прибув туди, відвідувачів в аптеці не було. Причини поведінки батька не знає. Щодо слідів тілесних ушкоджень, то повідомив, що були в середині носа сліди крові, припухла губа. Мати показала синець на плечі. Вона розповіла свідку, що його батько наносив удари в голову, скаржилась на те, що болить задня частина голови.

На запитання чи були вже раніше випадки, щоб обвинувачений бив потерпілу, повідомив, що не бачив, але потерпіла казала, що було 5 липня 2014 року та свідка та його брата в Тернополі не було. В ОСОБА_12 вони повернулися 6 липня 2014 року. Про те, що сталося 5 липня йому повідомила його бабця (мати потерпілої). Також свідок повідомив, що проживав і проживає з батьками. 6 липня 2014 року, коли він повернувся додому, не бачив на матері синців чи інших тілесних ушкоджень.

Щодо 14 серпня, мати повідомила йому, що викликала міліцію, співробітники правоохоронних органів прибули приблизно через 30-40 хв. після того, як свідок прибув до аптеки. Коли міліція приїхала, ОСОБА_5 закрила аптеку, близько 7 години.

Характеризуючи стосунки між батьками, свідок сказав, що конфлікти траплялися, але не часто. Щодо випадків побиття батьком матері, то намагання були, але вони з братом ставали на заваді. Повідомив, що була ситуація, коли він прокинувся від того, що мати кричала. коли зайшов в кімнату до батьків, то побачив, що брат тримав батька від матері на відстані витягнутої руки.

Про те, що у 2000 році мати лежала в лікарні через те, що батько її побив, не пам`ятає. Пам`ятає, що вона була в лікарні, але причин не пригадує.

6 липня 2014 року коли повернувся додому не бачив нічого незвичного, порваних речей чи сокиру не бачив, проте потерпіла повідомляла йому, що обвинувачений, коли вона прийшла додому, бив її у ванній кімнаті та порубав речі сокирою. Де поділася сокира потерпіла свідку не повідомляла.

Під час додаткового допиту свідка ОСОБА_11 з приводу заявленого потерпілою цивільного позову, він повідомив що вдома є ковбан, є сокира, вони завжди стоять на балконі, але в день події він їх не бачив. Щодо порубаних речей, то через пару днів після того, що сталося, 5 липня, бачив порубану дублянку, плаття, взуття сандалі. В день конфлікту не звернув уваги на ці речі, вони лежали на кріслі в спальні.

На запитання захисника обвинуваченого чи винен батько йому гроші, сказав, що ні, не винен.

При опитуванні свідка обвинуваченим, обвинувачений запитав, чи звертався свідок до нього з пропозицією віддати гроші дітям і тоді мама забере заяву, свідок сказав, що так, мати казала, що якщо він віддасть дітям гроші та напише розписку, що до неї не наближатиметься, то вона забере заяву.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 , суду повідомив, що обвинувачений та потерпіла його батьки. На його думку, виникла ситуація, яка не мала взагалі виникати і бути на розгляді в суді.

5 липня 2014 року він був на відпочинку з друзями в Карпатах. Про те, що сталося, дізнався, коли бабуся зателефонувала братові та повідомила, що батько побив матір. Далі свідок зателефонував товаришеві, щоб той викликав міліцію. Товариш повідомив, що наряд вже виїхав.

ОСОБА_13 та його брат з відпочинку повернулися на наступний день ( 6 липня) ближче до ночі. Зустрілися з потерпілою, вона мала синець на плечі, скаржилася на головний біль. Вона повідомила, що обвинувачений її побив. Деталей не повідомила, сказала, що це сталося в ванній кімнаті.

На запитання, чи відомо йому про випадки нанесення батьком тілесних ушкоджень матері, сказав, що через деякий час стався випадок в аптеці. Мати зателефонувала йому і повідомила, що батько прийшов в аптеку та побив її. Це було біля 16 години (під кінець робочого дня). Свідок зайшов на декілька хвилин, щоб подивитися, що сталося, дочекався поки не приїхав брат і пішов, бо ще мав справи по роботі. Мати знаходилась в приміщенні аптеки, відвідувачів не було, хоча аптека була відкрита. Щодо тілесних ушкоджень, то було видно, що обличчя припухле, набрякла верхня губа та щось з носом. Мати була в шоковому стані, не була багатослівна, сказала, що батько прийшов, побив її та пішов. Куди саме наносились удари мати не казала. Інших ушкоджень, крім видимих, свідок не помітив, а потерпіла не показувала.

Щодо 14 серпня 2014 року, то свідок повідомив, що потерпіла викликала працівників міліції. Потім, ввечері, вони зустрілися, коли потерпіла йшла з лікарні, близько десятої вечора.

Про інші конфлікти, коли обвинувачений наносив потерпілій тілесні ушкодження, повідомив, що таке було, в період з 16 червня 2014 року до 5 липня 2014 року.

На власні очі обидва епізоди не бачив.

Під час додаткового допиту свідка ОСОБА_13 з приводу заявленого потерпілою цивільного позову, повідомив, що в них дома є ковбан і сокира, останній раз бачив їх на балконі, коли прибирав. Через декілька днів після події 5 липня, мати попросила свідка зайти в кімнату і подивитися, що з речами. Речі, а саме дублянку, сандалі, бачив с засічками, порізаними чи порубаними. На запитання потерпілої чи була в них дома велика сума грошей, яку вкрав батько, сказав, що сума була, були спільні сімейні гроші, зароблені батьками. Чи можна вважати викраденими спільні гроші не знає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , повідомила, що потерпіла її дочка, обвинувачений чоловік її дочки, її зять.

5 липня 2014 року близько 8 години вечора обвинувачений зателефонував до неї та сказав, що він бив потерпілу та, що її треба бити три рази на день. Свідок подзвонила до онука Степана і повідомила, що його батько побив матір. Іншому онукові - ОСОБА_15 , вона сказала, щоб вони їхали додому, а він сказав їй, що вони з братом на відпочинку в ОСОБА_16 . Пізніше ОСОБА_15 передзвонив до свідка ОСОБА_14 та сказав, що вже подзвонив до свого друга, який працює в міліції, той йому сказав, що вже все повідомлено. Дочка по телефону казала про те, що зять порубав на ковбані її речі: плаття, дублянку, босоніжки.

На запитання чи знає свідок інші випадки, коли обвинувачений бив потерпілу, повідомила, що декілька років тому була ситуація, коли після нанесення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень, вона лежала в лікарні. Тоді потерпіла казала, що обвинувачений її ногами по сходах спустив з 8 на 7 поверх. Казала, що хоче подавати на розлучення. Ще раніше обвинувачений виганяв свою дружину (потерпілу) з дому з маленькими дітьми, тоді вона ночувала в матері.

14 серпня потерпіла подзвонила після шостої і сказала, що обвинувачений розбив їй ніс, що пішла кров носом і в горло.

При допиті свідка прокурором на запитання чи повідомив обвинувачений чому він бив потерпілу, коли дзвонив 5 липня, свідок сказала, що не повідомляв. Чи розмовляла вона в той вечір з дочкою, чи бачила її. Свідок відповіла, що дочку не бачила в той вечір.

Обвинувачений запитав, чи пам`ятає свідок про що вони розмовляли по телефону 20 серпня та 16 листопада, свідок сказала, що не пам`ятає. Тоді він запитав чи пропонувала вона йому, щоб він дав дітям гроші, щоб потерпіла забрала заяву. ОСОБА_14 сказала, що вона таке казала.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 суду повідомив, що не пригадує точно коли це трапилось, але йому зателефонувала ОСОБА_5 і повідомила, що вона змушена закрити аптеку, оскільки її побив чоловік. Він з цього приводу не заперечував. В той день аптека була закрита біля 18 год. і не працювала до 21 год. Таким чином фактично було зірвано роботу аптеки. Від того, що аптека була закрита матеріальної шкоди завдано не було. Орієнтовно через два дні після вищевказаного інциденту ОСОБА_5 вийшла на роботу. Видимих тілесних ушкоджень на ній не бачив. Крім ОСОБА_5 в аптеці працює ще одна людина, вони працюють позмінно через два дні.

З висновку експерта судово-медичної експертизи №1003 від 7 липня 2014 року вбачається, що при судово-медичній експертизі ОСОБА_5 , 1965 р.н., виявлені синці волосяної частини голови, шиї і правого плеча. Зазначені вище тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів приблизно за 1-2 доби до експертизи, що підтверджується їх характером та властивостями. Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше як шість днів та, відповідно до п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995), належать до легких. Зазначені вище ушкодження не властиві для виникнення при падінні з висоти власного рості (на площині). Утворення вказаних вище ушкоджень від ударів руками і ногами не виключається.

З висновку експерта судово-медичної експертизи №1076 від 7 серпня 2014 року вбачається, що з огляду на характер і кількість виявлених у ОСОБА_5 ушкоджень, утворення їх за обставин, на які вона посилалася під час слідчого експерименту, не виключається.

З висновку експерта судово-медичної експертизи №1224 від 15 серпня 2014 року вбачається, що за даними з довідки з травмпункту та судово-медичної експертизи ОСОБА_5 у неї виявлені прояви забою (набряк, синець, крововилив у слизову оболонку) верхньої губи, синці носа і лівої щоки та садно ділянки ліктьового суглобу. Зазначені вище ушкодження утворились від дії тупих предметів незадовго до звернення за медичною допомогою, що підтверджується їх характером і властивостями. Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження , відповідно до п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995), належать до легких. Утворення зазначених вище ушкоджень від ударів руками, на що вказувала ОСОБА_5 при експертизі не виключається. Вони у своїй сукупності не властиві для виникнення при падінні з висоти власного росту (на площині). Виникнення вказаних тілесних ушкоджень 14 серпня 2014 року не виключається.

Такі висновки експертиз узгоджуються із встановленими обставинами кримінального провадження, підтверджують показання потерпілої, свідків обвинувачення та спростовують твердження обвинуваченого в тій частині, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілій

Крім того, винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень об`єктивно підтверджується даними протоколів проведення слідчого експерименту від 9 липня 2014 року та від 23 жовтня 2014 року з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 показала, яким чином ОСОБА_3 наносив їй тілесні ушкодження 5 липня та 14 серпня 2014 року - відповідно.

Суд не враховує показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не наносив удари ОСОБА_8 , оскільки такі показання суперечать дослідженим судом доказам, зокрема показанням потерпілої, які є послідовними, переконливими та узгоджуються із дослідженими судом доказами, у тому числі із висновками судово-медичних експертиз щодо локалізації та характеру виявлених у неї тілесних ушкоджень.

Підстав не довіряти показанням самої потерпілої ОСОБА_5 та свідків, серед яких є двоє дітей, як потерпілої так і обвинуваченого, а також вважати, що вони могли обмовити обвинуваченого, у суду немає.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що винність обвинуваченого за фактом спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень 5 липня 2014 року повністю доведена у судовому засіданні і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Дії ОСОБА_3 за фактом завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 14 серпня 2014 року стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України - як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство).

Проте, вчинення ОСОБА_3 хуліганства, за тих ознак, що визначені стороною обвинувачення, суд вважає не доведеним і не підтвердженим перевіреними у судовому засіданні доказами.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство ", слід відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) обвинувачені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій обвинуваченого простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Так, у судовому засіданні встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 та обвинуваений ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 1989 року по 2001 рік, спільно проживали включно по 2014 рік. Як слідує із рішення Тернопільського міськрайонного суду від 8 червня 2001 року, вже тоді між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 існували неприязні відносини. Як встановлено в судовому засіданні, між обвинуваченим та потерпілою неприязні відносини тривають і по теперішній час.

Дії ОСОБА_3 , який спочатку завдав удари руками в обличчя ОСОБА_5 , від яких вона присіла, а потім продовжив наносити їй удари ногою, свідчать про те, що обвинувачений бажав спричинити потерпілій ОСОБА_8 саме тілесні ушкодження через неприязнь до неї, а не з інших мотивів, в т.ч. хуліганських.

Зазначені події, хоча і відбувались в приміщенні аптеки, однак в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_3 діяв з мотивів показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки. Навпаки, як повідомила потерпіла, наносячи їй удари, ОСОБА_3 спостерігав, щоб у аптеку ніхто не зайшов. В ході конфлікту , жодне обладнання в аптеці пошкоджене не було, матеріальної шкоди аптеці не заподіяно. Тобто , ОСОБА_3 наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження виключно з мотивів особистих неприязних відносин, які між ними склалися.

Таким чином, у діях ОСОБА_3 по епізоду від 14 серпня 2015 року відсутні ознаки, що вказують на вчинення ним хуліганства, а тому дії обвинуваченого за фактом завдання ударів ОСОБА_8 14 серпня 2014 року слід перекваліфікувати з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Так, в матеріалах провадження є протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 серпня 2014 року ОСОБА_5 , в якій вона просять притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , вказуючи що останній 14 серпня 2014 року близько 17 год. 35 хв. , перебуваючи в приміщенні аптеки за адресою АДРЕСА_3 , спричинив їй легкі тілесні ушкодження, а тому суд дійшов висновку, що додаткової заяви про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України по епізоду від 14 серпня 2014 року не потрібно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_18 , суд враховує тяжкість вчинених злочинів (той факт, що останнім скоєно нанесення тілесних ушкоджень двічі, вчинення злочину щодо жінки), дані про його особу, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Беручи до уваги викладене, дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочини невеликої тяжкості, має постійне місце роботи, позицію потерпілої котра вважає, що обвинуваченого слід покарати суворо, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_18 покарання за вчинені злочини у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді виправних робіт.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

В кримінальному провадженні заявлений цивільний позов потерпілою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди в сумі 12457 грн. 83 коп., яка полягає у понесенні витрат на лікування в сумі 957 грн. 83 коп., а також у зв`язку із тим, що відповідач обвинувачений ОСОБА_3 пошкодив її особисті речі, серед яких знищено босоніжки вартістю 1000 грн., знищено літнє плаття , вартістю 1500 грн., пошкоджено (порубано сокирою) нову дублянку вартістю 9000 грн., а також про відшкодування завданої їй моральної шкоди на суму 30 000 грн.
Потерпілою - цивільним позивачем ОСОБА_5 у зв`язку із нанесенням їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 витрачено кошти на лікування в сумі 957 грн. 83 коп., що підтверджується товарним чеком №75 від 15 серпня 2014 року. В цій частині цивільний позов потерпілої підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням інших обставин.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення моральної шкоди, суд враховує, - стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, ступінь зниження її авторитету, пережитий стрес, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_5 15 000 грн. завданої моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог, зокрема, матеріальної шкоди пов`язаної із пошкодженням одягу, слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки дані факти жодним чином не пов`язані із вчиненням ОСОБА_3 злочину і йому у вину стороною обвинувачення не інкримінувались.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України (по епізоду від 5 липня 2014 року та по епізоду від 14 серпня 2014 року) та призначити йому покарання у виді 6 /шести/ місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 % його заробітку.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково, стягнувши на її користь з ОСОБА_3 957 грн. 83 коп. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя підпис

З оригіналом згідно:

Головуючий суддяОСОБА_1