Справа №1490/2640/12 21.06.2012 21.06.2012 21.06.2012
Провадження № 11/1490/450/2012 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1, ч. 2 суддя Алексєєв А.П.
ст. 186 КК України Доповідач апеляційної інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого судді Дзюбі Ф.С.,

суддів Пісного І.М., Чебанової-Губарєвої Н.В.,

при секретарі Рябеженко А.А.,

за участю прокурора Якіменка О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи, на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2012 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, засуджений

- 19.09.2011 р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 26.12.2011 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

засуджений за ч. 1, ч. 2 ст. 186 КК України КК України на 3 та 4 роки позбавлення волі відповідно.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 75 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням, визначеним Ленінським районним судом м. Миколаєва від 26.12.2011 р., менш суворого покарання, визначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2012 р., призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_2 16.05.2011 р. в підїзді №3 буд. №6-б по пр. Леніна в м. Миколаєві, підійшов до ОСОБА_3 та відкрито викрав її майно, зірвавши у неї з шиї золоті ланцюжок вартістю 4 000 грн. та хрестик вартістю 3 500 грн. Після чого з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився за власним розсудом.

24.05.2011 р. ОСОБА_2, знаходячись в приміщенні буд. № 14 по вул. Морехідній в м. Миколаєві, викрав належне ОСОБА_4 майно, чим спричинив їй майнову шкоду в розмірі 550 грн. У цей час засудженого побачила ОСОБА_4, та розуміючи, що його дії стали явними для оточуючих, з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився за власним розсудом.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи, просить вирок суду скасувати, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винним в скоєнні злочину та призначити покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у вид 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.12.2011 р. залишити на самостійне виконання.

Вважає, що призначене судом покарання не відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості злочину судом не врахована суспільна небезпека скоєного діяння, вчинення декількох аналогічних злочинів, які відносяться до категорії тяжких, за які засуджений Центральним районним судом м. Миколаєва та Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Крім того, згідно з вимогами ст. 65 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які помякшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен також виходити з сукупності особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння, а саме форми вини, мотиву та цілі, способу та стадії скоєння злочину, характеру та ступеню тяжкості наслідків, які наступили.

Так, суд у вироку послався на єдину помякшуючу обставину щире каяття, але при цьому суд не зазначив, яким чином ця обставина вплине на можливість виправлення засудженого без відбування покарання та суттєво зменшить ступінь тяжкості скоєних ним злочинів.

Оскільки в апеляції ставиться питання про погіршення становища засудженого, участь ОСОБА_2 в апеляційному розгляді справи є обовязковою.

Не зважаючи на своєчасне повідомлення засудженого про час та місце розгляду справи, ОСОБА_2 в судове засідання не зявився.

Враховуючи, що участь ОСОБА_2 при апеляційному розгляді справи є обовязковою, розгляд справи слід перенести на 05 липня 2012 року на 10.00 годин, доручивши Заводському районному суду м. Миколаєва зясувати причини неявки ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції, повторно викликати його на зазначений час до апеляційного суду Миколаївської області та надати розписку засудженого ОСОБА_2 про його повідомлення про час та місце розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 358, 360 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

розгляд справи за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.01.2012 р. відносно ОСОБА_2 перенести на 05 липня 2012 року на 10.00 годину.

Доручити Заводському районному суду м. Миколаєва з'ясувати причини неявки ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції 21.06.2012 р., повторно викликати його на 05.07.2012 р. до апеляційного суду Миколаївської області та надати розписку ОСОБА_2 про його повідомлення про час та місце розгляду справи.

Копію даної ухвали направити голові Заводського районного суду м. Миколаєва для виконання.

Головуючий:

Судді: