Код суду 233 Справа № 233/3530/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню (внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000086 від 09 травня 2015 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця в/ч пп НОМЕР_1 , раніше не судимого, проживає по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до ч.4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з абз.4 ч.1 ст. 1, ч.5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Відповідно до ст. 4 ч.8, ст. 5 ч.1, ст.ст. 10, 11, ст. 22 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 607/2014, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянина ОСОБА_7 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період 22 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16 вересня 2014 року № 2 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду водія 3 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно з Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14.01.2015 на території України оголошено проведення протягом 2015 року часткової мобілізації у три черги протягом 210 діб з дня набрання чинності цим Указом.
Являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_7 відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п.8 ст. 6, п.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Разом з тим, солдат ОСОБА_7 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , 21 березня 2015 року вирішив не з`явитись на службу без поважних причин з лікувального закладу.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на тимчасове нез`явлення на військову службу, солдат ОСОБА_7 21 березня 2015 року не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу, в якому проходив лікування у період з 14 січня 2015 року по 20 березня 2015 року та продовжував не з`являтися на службу без поважних причин до 06 травня 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу солдат ОСОБА_7 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.
06 травня 2015 року солдат ОСОБА_7 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , де повідомив командування про те, що ухилявся від військової служби без поважних причин.
Таким чином, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 з 21 березня 2015 року по 06 травня 2015 року не з`являвся на службу без поважних причин з лікувального закладу в умовах особливого періоду, проводячи час у вказаний період на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Своїми діями солдат ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно військовослужбовця до місця служби з лікувального закладу, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.
12 травня 2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

12 травня 2015 року між заступником військового прокурора 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_3 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000086 від 09 травня 2015 року, та підозрюваним ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_7 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно військовослужбовця до місця служби з лікувального закладу, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду. З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявності передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також беззастережне визнання ним винуватості, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони дійшли згоди про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_7 більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст. 407 КК України за вчинення цього злочину, у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців, з відбуванням арешту на гауптвахті, так як ОСОБА_7 є військовослужбовцем, відповідно до ч.2 ст. 60 КК України.
При цьому ОСОБА_7 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на його призначення.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_7 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні; також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців, з відбуванням арешту на гауптвахті.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_7 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, від якого потерпілих немає.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 472 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватими, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується із застосуванням ст. 69 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання - з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий; за місцем проходження служби характеризується позитивно; на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває; має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; у скоєному щиро розкаявся.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена обвинуваченим добровільно, відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, форма та зміст угоди відповідає вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, яка відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно військовослужбовця до місця служби з лікувального закладу, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду.
Цивільний позов не пред`являвся.

Речових доказів по справі немає.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.

Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, -

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості, що укладена 12 травня 2015 року між заступником військового прокурора 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 - затвердити.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 12 травня 2015 року покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців з відбуванням покарання на гауптвахті.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_7 не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його поміщення до гауптвахти.

Цивільний позов не пред`являвся.

Речових доказів по справі немає.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення вручити засудженому, захиснику та прокурору.

Суддя