Справа № Провадження №11-433/12 11/1090/2156/12 Головуючий у І інстанціїКарпович
Категорія62Доповідач у 2 інстанції Капічон
УХВАЛА

Іменем України

15 березня 2012 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: Левчука О.Д.

суддів: Капічон О.М., Полосенка В.С.

за участю прокурора: Тарасюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Яготинського районного суду Київської області від 30 грудня 2011 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Поліське Київської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одруженого, не працюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, не судимого,-

засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та посади повязані з виконанням функцій представника влади на строк 3 роки зі стягненням штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, не працюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах та посади повязані з виконанням функцій представника влади на строк 3 роки зі стягненням штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, -

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду з 21 червня 2008 року до 27 липня 2010 року ОСОБА_1 працював на посаді оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області в званні лейтенанта міліції.

З 05 вересня 2008 року до 3 серпня 2010 року ОСОБА_2 працював на посаді старшого оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Бориспільського міського відділу (з обслуговування міста Борисполя та Бориспільського району) ГУ МВС України в Київській області в званні старшого лейтенанта міліції.

З 28 травня 2010 року до 03 серпня 2010 року ОСОБА_3 працював на посаді виконуючого обовязки начальника сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Бориспільського міського відділу (з обслуговування міста Борисполя та Бориспільського району) ГУ МВС України в Київській області в званні майора міліції.

Всі вони були службовими особами, які згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про міліцію»постійно здійснюють функції представників озброєного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

21 липня 2010 року близько 21 години ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та іншим невстановленим слідством чоловіком, на автомобілі «Тойота-Кемрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, прибули до домоволодіння ОСОБА_4, по вулиці Достоєвського, 23 у місті Яготині Київської області, де в цей час знаходились її син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6.

Пояснивши мету свого візиту наявністю даних про вчинення ОСОБА_5 збуту наркотичних речовин, примусили останнього сісти з ними в салон вказаного автомобіля, при цьому застосували до нього фізичну силу і спеціальні засоби наручники. Без згоди ОСОБА_5 та ігноруючи прохання матері ОСОБА_4 залишити сина, вони вивезли ОСОБА_5 за межі Яготинського району. Їздили з останнім по автошляху Київ-Харків до міста Березань, при цьому погрожували кримінальною відповідальністю, всі наносили ОСОБА_5 удари руками в різні частини тіла, завдаючи фізичного болю і моральних страждань. Утримуючи ОСОБА_5 приблизно в період з 21 до 23 години ОСОБА_1, ОСОБА_2, та невстановлена органом досудового слідства особа, вимагали викуп (грошові кошти в сумі 10 тисяч доларів) від матері ОСОБА_5 - ОСОБА_4, періодично спілкуючись з останньою по мобільному телефону, який відібрали у ОСОБА_5

Близько 23 години 21 липня 2010 року вони привезли ОСОБА_5 до перехрестя автошляху Київ-Харків та вулиці Толбухіна міста Яготина і там відпустили його, забравши замість нього його сестру ОСОБА_6. Останню також вивезли за межі Яготинського району в напрямку міста Києва, продовжуючи вимагати кошти у ОСОБА_4, при телефонних розмовах з нею з мобільного телефону, який відібрали у її дочки, при цьому погрожували кримінальною відповідальністю за начебто вчинення злочинів, повязаних із незаконним обігом наркотичних речовин.

ОСОБА_6 вони без її згоди, утримували приблизно в період з 23 години 21 липня до 4-5 години ранку 22 липня 2010 року, потім відпустили, висадивши її біля Яготинської центральної районної лікарні, у місті Яготині по вулиці Незалежності.

Перевищення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 влади проявилось у грубому порушенні ними положень пункту 5 частини 1 статті 11 Закону України «Про міліцію».

Перевищення влади при застосуванні наручників до ОСОБА_5 ними проявилось у грубому порушення статті 14 Закону України «Про міліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про міліцію», вони мали право застосовувати силу до ОСОБА_5 без попередження тільки в разі виникнення безпосередньої загрози життю або здоровю громадян чи їм особисто. Проте, така загроза, як і взагалі необхідність застосування таких заходів фізичного впливу були відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчинені дії, виконання яких дозволяється тільки в особливих випадках, - за відсутності цієї умови.

Умисне і протиправне застосування фізичного насильства при перевищенні влади проявилось у незаконному позбавленні волі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, завданні побоїв і ударів ОСОБА_5, психічне насильство щодо них виразилось у погрозах фізичною розправою і кримінальною відповідальністю їм та їхнім близьким.

Болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілих, стало протиправне застосування до ОСОБА_5 спеціальних засобів наручників, тривале позбавлення потерпілих свободи пересування, насильному утриманні в екстремальній для них емоційно-психологічній ситуації.

При цьому були грубо порушені права потерпілих, передбачені статтею 28 Конституції України, яка гарантує право людини на повагу до його гідності і передбачає, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини засуджених, просить вирок скасувати у звязку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засуджених внаслідок мякості, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 призначити покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані зі здійсненням владних повноважень, у тому числі в правоохоронних органах на строк 3 роки, на підставі ст. 54 КК України позбавити спеціального звання «лейтенант міліції»; ОСОБА_2 призначити покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади повязані зі здійсненням владних повноважень, у тому числі в правоохоронних органах на строк 3 роки, на підставі ст. 54 КК України позбавити спеціального звання «старший лейтенант міліції»; обрати відносно засуджених запобіжний захід у виді взяття під варту. В обґрунтування апеляції посилається на те, що суд, фактично, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину лише при вирішенні питання про призначення додаткового покарання. Окрім цього, суд не врахував той факт, що засуджені упродовж усього строку досудового слідства та судового розгляду справи намагались уникнути кримінальної відповідальності і лише по закінченню судового слідства зізналися у вчиненому злочині та дали правдиві покази. Помилковим та необґрунтованим є висновок суду про наявність сукупності обставин, які помякшують покарання, оскільки зазначені у вироку відомості є даними, що характеризують засуджених, окрім обставини добровільного відшкодування ОСОБА_1 шкоди потерпілим. Також, суд неправомірно призначив додаткове покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який відкликав свою апеляцію та просив закрити апеляційне провадження по справі, колегія суддів вважає, що необхідно за апеляцією прокурора закрити апеляційне провадження.

Відповідно до вимог ст.355 КПК України до початку розгляду справи в апеляційному суді особа, яка подала апеляцію має право доповнити, змінити або відкликати її.

Згідно ст.364 КПК України у разі відмови особи, яка подала апеляцію, від своїх вимог і при відсутності апеляцій інших учасників судового розгляду, апеляційний суд виносить ухвалу про закриття апеляційного провадження. Оскільки прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та подав апеляцію звернувся до суду з заявою, в якій відкликає її, то колегія суддів закриває провадження за його апеляцією.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.364, 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області, -

У Х В А Л И Л А :

Закрити апеляційне провадження за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Яготинського районного суду Київської області від 30 грудня 2011 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2.