Єдиний унікальний номер № 285/1571/15-к
Провадження № 1-кп/0285/193/15
В И Р О К
13 травня 2015 року
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне, Березанського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, непрацюючого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
Рядовий ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 23.03.2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 та направлений для проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . З того ж часу він поставлений на всі види забезпечення.
З 23.05.2014 року по 07.08.2014 року рядовий ОСОБА_5 виконував бойові завдання у зоні проведення АТО, після чого повернувся у пункт постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 04.11.2014 року № 295, з 04.11.2014 року рядовий ОСОБА_5 виключений зі списків особового складу частини та знятий з усіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям у розпорядження командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Згідно з положеннями Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час проходження військової служби рядовий ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, рядовий ОСОБА_5 , під час проходження військової служби за мобілізацією у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно не з`явився вчасно на службу до військової частинии польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Реалізуючи задумане, 05 листопада 2014 року, військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 67 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, без дозволу командування та інших поважних причин, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, та не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць (згідно припису військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №149 від 03.11.2014 року, рядовий ОСОБА_5 мав вибути з розташування в/ч-п/п НОМЕР_1 та прибути до в/ч-п/п НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) у строк до 05.11.2014 року. Разом з тим, до нового місця служби рядовий ОСОБА_5 з`явився лише 08.04.2015 року). За час відсутності в частині обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд.
08 квітня 2015 року рядовий ОСОБА_5 прибув до місця служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби, виконання покладених на нього обов`язків за посадою.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 23 квітня 2015 року укладена угода про визнання винуватості.
Згідно даної угоди, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив кримінальне правопорушення вперше.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 588 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9996 гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відноситься до категорії середньої тяжкості, потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, а отже, угода відповідає вимогам КПК України.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та погоджується на призначення узгодженого покарання.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погрози або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що сторони розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Враховуючи вищевикладене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за доцільне застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання та переходу до іншого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 407 КК України, у вигляді штрафу, як це і передбачено угодою.
Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.
З урахуванням наведеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 588 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9996 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) гривень.
Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, зазначених ст. 394 КПК України.

Головуючий: