В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1-338/10

26.10.2010 року Бердичівський міськрайонний суд в складі:

головуючого-судді Заїки Г.М., за участю секретаря Бакалович І.Є., прокурора

Руденка В.І., захисника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому

засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, українця,

громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, раніше

судимого: 17 серпня 1994 року Новоград-Волинським міським судом за ст. 140 ч.З КК України на 3 роки позбавлення волі. Звільнений 30 травня 1997 року по відбуттю строку покарання; 4 серпня 1997 року Новоград - Волинським міським судом за ст. 206 ч.І КК України до штрафу в сумі 450 грн.; 5 жовтня 1998 року Новоград - Волинським міським судом за ст.ст. 82 ч.2, 140 ч.2,42 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 3 січня 2002 року по відбуттю строку покарання; 26 листопада 2002 року Новоград-Волинським міським судом за ст.ст. 309 ч.І, 15 ч.2, 185 ч.2, 186 ч.2,70,96 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 6 березня 2007 року по відбуттю строку покарання; 22 вересня 2008 року Барановським районним судом Житомирської області за ст. ст. 286 ч.І ,75,76 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки з іспитовим строком 1 рік. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20 травня 2009 року іспитовий строк скасований, ОСОБА_3 направлений в місця обмеження волі для відбування покарання. До засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, - за ст. 345 ч.І КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став та в період відбування покарання вчинив новий злочин.

Так, 19 лютого 2010 року, відбуваючи покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2008 року, та знаходячись в Бердичівському виправному центрі №108, розташованому за адресою: м. Бердичів вул. Нізгурецька, 2, ОСОБА_3, перебуваючи в курилці, голосно висловлювався брутальною лайкою. На зауваження представника установи ОСОБА_4 підсудний не відреагував та почав лаятись в бік працівників адміністрації. На пропозицію ОСОБА_4 ОСОБА_3 пройшов в кабінет оперативних працівників установи для з"ясування причин його зухвалої поведінки. Під час проведення бесіди профілактично-виховного характеру засуджений ОСОБА_3 вчинив спробу нанести удар рукою заступнику начальника установи ОСОБА_5 З метою відвернення нападу на представника адміністрації та припинення протиправних дій засудженого ОСОБА_3, до нього було застосовано заходи фізичного впливу та прийоми рукопашного бою, а також наручники БР. Під час цього, ОСОБА_3 чинив активний фізичний опір, намагався вирватись та погрожував ОСОБА_5 фізичною розправою і вбивством із застосуванням вогнепальної зброї після звільнення з установи.

Допитаний в ході судового слідства підсудний ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і по суті обвинувачення пояснив, що перед цією подією він знаходився на лікуванні у психіатричному диспансері. Коли повернувся у Бердичівський виправний центр, то в нього стався приступ. У зв"язку з цим і виник конфлікт з працівниками адміністрації. Перед цим він звертався до ОСОБА_5, щоб той зробив запит з приводу його лікування. ОСОБА_5 відповів, щоб він звернувся до працівника установи ОСОБА_6 Останній пообіцяв, що зробить вищевказаний запит. Брат підсудного їздив до лікарні, однак запиту в лікарні не було. ОСОБА_3 почав з"ясовувати, чому адміністрація не зробила вказаний запит, в результаті чого нагрубив ОСОБА_5 та в пориві гніву погрожував йому, розмахував руками. Однак, усі подробиці того дня, він не пам"ятає. В скоєні злочину підсудний щиро розкаявся.

Крім визнання своєї вини, вина підсудного доведена показами потерпілого, свідків та іншими матеріалами справи, а саме:

показами потерпілого ОСОБА_5 який пояснив, що на той час він працював заступником начальника Бердичівського виправного центру № 108. Одного дня, проходячи біля кабінету, почув як засуджений ОСОБА_3 на підвищених тонах розмовляє з працівниками адміністрації установи. Він зайшов до кабінету та хотів розпитати, що трапилось. Під час розмови ОСОБА_3 почав висловлюватись брутальною лайкою, погрожував йому, що застрелить останнього з пістолета. В ході погроз, ОСОБА_3 кинувся на нього обома руками. Потерпілий з іншими працівниками адміністрації відреагували силою та надягнули на підсудного наручники. Також потерпілий пояснив, що погрози сприймав реально, тому що у засудженого є брат, який підозрюється у вбивстві. Щодо призначення міри покарання, потерпілий покладається на розсуд суду;

показами свідка ОСОБА_4 який пояснив, що працює оперуповноваженим у Бердичівському виправному центрі № 108. Дату, коли стався інцидент з засудженим ОСОБА_3, свідок не пам'ятає. Того дня він почув крики від засудженого і зробив йому зауваження, але ОСОБА_3 свої дії не припиняв, а продовжував висловлюватись брутальною лайкою. Свідок запропонував ОСОБА_3 пройти в кабінет і все з'ясувати. В кабінеті знаходились працівник адміністрації ОСОБА_7, а потім зайшов ОСОБА_5 Вони запитали у засудженого ОСОБА_3 причину такої поведінки, але він почав кричати та погрожувати ОСОБА_5 Потім кинувся на потерпілого. За допомогою сили вони зупинили засудженого та надягнули на нього наручники;

заявою свідка ОСОБА_6 про те, що він не може з'явитись в судове засідання, підтримує свої покази, які давав під час досудового слідства, та просить оголосити їх в ході судового засідання ( а. с. 164 ). Будучи допитаним на досудовому слідстві свідок ОСОБА_6 пояснив, що працює в Бердичівському виправному центрі № 108. 19 лютого 2010 року дізнався від засуджених, що ОСОБА_3 веде себе неадекватно і на даний час знаходиться в кабінеті оперативної групи. Біля чергової частини він зустрів працівника установи ОСОБА_8 і вони обидва пішли у вищезазначений кабінет. Коли вони зайшли в кабінет, то там вже знаходились працівники установи ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Також в кабінеті перебував ОСОБА_3, який висловлювався брутальною лайкою в адресу адміністрації. В цей час в кабінет зайшов потерпілий ОСОБА_5 та розпочав бесіду зі ОСОБА_3, однак засуджений не заспокоювався. Після чого почав погрожувати представникам адміністрації установи. В ході бесіди з ОСОБА_5, ОСОБА_3 почав поводитись агресивно, брутально висловлювався, погрожував розправою після звільнення з місць позбавлення волі. Коли усі почали його заспокоювати, підсудний кинувся на ОСОБА_5 та намагався його вдарити ( а. с. 81-83);

заявою свідка ОСОБА_7 про те, що він не може з'явитись в судове засідання, підтримує свої покази, які давав під час досудового слідства, та просить оголосити їх в ході судового засідання ( а. с 165 ). Будучи допитаним на досудовому слідстві свідок ОСОБА_7 пояснив, що працює старшим оперуповноваженим в Бердичівському виправному центрі №108. 19 лютого 2010 року близько 16 години він знаходився у своєму кабінеті і туди разом зі ОСОБА_3 зайшов ОСОБА_4 В кабінеті підсудний почав висловлюватись брутальною лайкою. Коли в кабінет зайшов ОСОБА_5 і почав розмову з підсудним, то останній став вести себе агресивно та погрожувати потерпілому вбивством. В ході цього він намагався нанести потерпілому удар в обличчя, однак спільними зусиллями на нього були надягнуті наручники ( а. с. 79-80);

рапортами чергового помічника начальника установи ОСОБА_8, оперуповноваженого установи ОСОБА_7, начальника відділення СПС ОСОБА_6 та заступника начальника установи ОСОБА_5 від 19 лютого 2010 року, відповідно до яких в кабінеті оперативної групи установи засуджений ОСОБА_3 висловлювався брутальною лайкою, погрожував потерпілому фізичною розправою та кинувся на останнього, намагаючись вдарити його в обличчя. Після чого до засудженого було застосовано заходи фізичного впливу, вдягнуті наручники та доставлено у ДІЗО ( а. с. 58-59,60, 61);

висновком комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 169 -2010 від 13 квітня 2010 року, відповідно до якої підсудний ОСОБА_3 в минулому будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не страждає на даний час. В період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би міг позбавити його здатності усвідомлювати свої вчинки та керувати ними. ОСОБА_3 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки. Може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру ( а. с. 128-130).

Фактичні обставини справи ніким не спростовані і сумніву у суду не викликають.

Суд знаходить вину ОСОБА_3 в погрозі насильством щодо

працівника правоохоронного органу у зв'язку з виконанням цим працівником

службових обов'язків, тобто в скоєнні злочину,

передбаченого ст. 345 ч.І КК України, повністю доведеною.

Призначаючи міру покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного, який характеризується негативно, раніше судимий і скоїв злочин в період відбування покарання.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 ч.І п.1 КК України пом»якшує покарання підсудному, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 ч.І п.1 КК України обтяжує покарання підсудному, суд визнає рецидив злочинів.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку про призначення підсудному ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, оскільки вважає, що менш суворі види покарання будуть недостатніми для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ст. 71 ч.І КК України остаточне покарання підсудному суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2008 року.

Цивільний позов по справі не заявлено. Судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 345 ч. 1 КК України, та засудити його на 2 роки 3 місяці обмеження волі.

Відповідно до ст. 71 ч.І КК України остаточне покарання засудженому суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2008 року та призначає ОСОБА_3 до відбуття 2 роки 4 місяці обмеження волі.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 . не змінювати, залишити взяття під варту.

Строк відбуття покарання засудженому рахувати з моменту його затримання, тобто з 18 березня 2010 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий