ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 року місто Київ

Військовий
місцевий суд Київського гарнізону у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду у складі: головуючого підполковника юстиції РИМАРА Є.П., при секретарі ШЕРЕМЕТ О.Ю., за участю державного
обвинувача - заступника військового прокурора Сумського гарнізону майора
юстиції БАКАЛА Р.А., розглянувши кримінальну справу по обвинуваченню колишнього
заступника командира 13-го взводу 1-ої
батареї курсантів військового інституту ракетних військ і артилерії імені Б. Хмельницького
Сумського Державного університету сержанта

ОСОБА_1, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Краснодон,
Луганської області, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, не
судимого, неодруженого, звільнений з військової служби у 2006 році,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 в скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 424,
КК України.

Судовим
слідством військовий суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2006
року сержант ОСОБА_1, проходивши
в цей час військову службу на посаді заступника командира 13-го взводу 1-ої
батареї курсантів військового інституту ракетних військ і артилерії імені Б.
Хмельницького Сумського Державного університету (далі - ВІРВіА СДУ), хибно
розуміючи інтереси служби та будучи невдоволеним тим, що рядовий ОСОБА_2 порушив
дисципліну в строю, в порушення вимог ст. ст. 58, 59, 123, 124 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил України, які зобов'язують кожного
військовослужбовця поважати честь і гідність кожної людини, не допускати
негідних вчинків, взаємно поважати інших військовослужбовців, бути
дисциплінованим, неухильно виконувати вимоги законодавства, бути ввічливим, не
принижувати честі і гідності військовослужбовців,
не допускати негідних вчинків, бажаючи продемонструвати свою уявну перевагу над
підлеглим, застосовував фізичне насильство до останнього при наступних
обставинах.

Під час
супроводження ОСОБА_1 особового складу батареї з місця її розташування до автопарку для проведення учбових занять, рядовий
ОСОБА_2 порушив дисципліну в строю, вийшовши з нього без дозволу, за що
підсудним було висловлено ОСОБА_2 зауваження, внаслідок чого між ними виникла
словесна перепалка, під час якої підсудний умисно застосував до ОСОБА_2 фізичне
насильство, наніс один удар кулаком лівої руки в ніс останньому. Внаслідок
вказаних вище дій у ОСОБА_2 була кровотеча з носу.

Допитаний у
судовому засіданні ОСОБА_1
винним себе у вчиненні вказаних злочинних дій визнав повністю, про
обставини скоєного дав покази цілком відповідні викладеному вище і пояснив, що
він, будучи обуреним тим, що ОСОБА_2 порушував дисципліну в строю, а потім
сперечався на зроблене йому зауваження, застосував до останнього фізичне
насильство, що виразилось в нанесенні ним одного удару кулаком лівої руки в ніс
останньому.

Особистих рахунків з потерпілими він до того не мав, більше
ніяких ударів йому не наносив. Крім особистого визнання, вина підсудного
ОСОБА_1 в скоєному злочині підтверджується добутими під час досудового слідства
та розглянутими у судовому засіданні іншими доказами, які не викликають у суду
сумнівів у своїй достовірності, підсудним та іншими учасниками процесу не
заперечуються і підтверджуються в повному обсязі. За клопотанням ОСОБА_1, яке
підтримали інші учасники процесу, судове слідство судом проведено у
відповідності до вимог ч.3 ст.299 КПК України. При цьому судом їм роз'яснено,
що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини
справи в апеляційному порядку.

Таким чином,
оскільки ОСОБА_1, являючись
військовою службовою особою, застосував щодо підлеглого фізичне насильство, то
суд такі дії ОСОБА_1 кваліфікує за ч.2 ст. 424 КК України.

При призначенні
покарання підсудному, суд визнає і враховує, як обставини, що пом'якшують його
відповідальність, те, що ОСОБА_1
сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому злочині, раніше до кримінальної
відповідальності не притягувався, з дитинства втратив батьків, в

2

зв'язку з чим виховувався родичами, має виключно
позитивну характеристику за місцем проживання, за місцем роботи.

З урахуванням
обставин справи, вищевказаних пом'якшуючих обставин, особи винного, а також того, що підсудний діяв виходячи з невірного
розуміння Інтересів служби і його дії в певній мірі були обумовлені
неправомірною поведінкою потерпілого, який жодних претензій до ОСОБА_1 не має,
що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, то суд
знаходить можливим в даному конкретному випадку перейти до іншого, більш
м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 424 КК
України, та замість позбавлення волі застосувати до підсудного штраф, тобто
застосувати до нього ст.ст. 69, 53 КК України, оскільки саме такий вид
покарання на думку суду є справедливим, а
також необхідним і достатнім для його виправлення. Крім того, враховує також
і те, що на теперішній час підсудний усвідомив свою провину, займається
суспільно корисною працею, має стабільний заробіток.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 299, 323, 324, 328, 332 КПК України, військовий суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 424 КК України, на підставі
якої, з застосуванням ст.ст. 69, 53 КК України, призначити ОСОБА_1 штраф у
розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1700 (одна
тисяча сімсот) гривень.

Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_1 - підписку про
невиїзд - скасувати.

Вирок може бути
оскаржений в апеляційному порядку у військовий апеляційний суд Центрального
регіону України через військовий місцевий суд Київського гарнізону протягом 15
діб з моменту його проголошення, а засудженим протягом того ж строку, з моменту
вручення йому копії вироку.