Справа № 182/9203/14-к
Провадження № 1-кп/0182/31/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.07.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2014р. за № 0004323, 18.12.2014р. за № 0005078, 03.01.2015р. за № 0000018 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , учня 9-го класу НЗОШ № 1, з освітою 8 кл., не одруженого, раніше судимого:
01.10.2014 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 1 р. 6 міс. позбавлення волі, на підставі ст.. 104, 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 р.;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України;
ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_3 , не працюючого, з освітою 9 кл., не одруженого, раніше судимого:
14.11.2014 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 289 КК України до 5 р. позбавлення волі без конфіскації майна
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України;
ОСОБА_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_4 , проживаючого у АДРЕСА_5 , студента КПТМЛ № 46, з освітою 9 кл., не одруженого, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 України;
за участю сторін кримінального провадження
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
законних представників н/л ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
ОСОБА_11
захисників ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13
представника служби у справах дітей
Нікопольської міськради ОСОБА_14
представника КМСД ОСОБА_15 , -
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи єдиний намір на викрадення чотирьох камер зовнішнього відеонагляду, які находилися на даху магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого по АДРЕСА_6 , 21 жовтня 2014 року приблизно о 21.00 год., знаходячись поблизу вказаного магазину, з метою викрадення чужого майна заліз на дах магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який належить ОСОБА_16 , впевнившись, що зa його злочинними діями ніхто не спостерігає, умисно таємно повторно з корисливих мотивів викрав дві камери наружного відеоспостереження: «DG-130 white", вартістю 540 грн., та «Рartizan SE COD 331 S», вартістю 573 грн., які належать ОСОБА_16 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на суму 1113 грн.
Після чого, 21 жовтня 2014 року о 22.30 год., продовжуючи свій єдиний злочинний намір, ОСОБА_3 повернувся до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого по АДРЕСА_6 , який належить ОСОБА_16 , впевнившись що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, заліз на дах вищевказаного магазину, звідки умисно таємно повторно з корисливих мотивів викрав дві камери зовнішнього відеоспостереження «DG-130 white" вартістю 540 грн., які належать ОСОБА_16 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на суму 1080 грн.
Всього своїми єдиними умисними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 2193 грн.
Крім того, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_17 , який не досяг віку кримінальної відповідальності і щодо якого застосовані примусові заходи виховного характеру, 18 грудня 2014 р. о 13-15 год., знаходячись в приміщенні магазина «Дисконт» по пр.. Трубників, 2-а в м. Нікополь Дніпропетровської обл.., де була продавець ОСОБА_8 , побачили належній останній мобільний телефон «Флай АйКью4410і», який лежав на столі продавця, після чого у них виник умисел, направлений на його викрадення. Реалізовуючи спільний умисел, ОСОБА_17 почав відволікати продавця та ходити по приміщенню магазина під приводом огляду продукції, а ОСОБА_3 , імітувавши дзвінок, начебто розмовляв по телефону. Після чого ОСОБА_3 підійшов до столу, де лежав телефон, і, не зважаючи на те, що його дії побачила продавець, умисно відкрито забрав телефон і разом з ОСОБА_17 вибіг з магазину. Таким чином, ОСОБА_3 разом з неповнолітнім ОСОБА_17 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, відкрито умисно повторно з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «Флай АйКью4410і», вартістю 1680 грн. 03 коп., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 грн., на рахунку 8 грн., карта пам`яті на 2 ГБт вартістю 100 грн., які належать потерпілій ОСОБА_8 , чим спричинив їй матеріальний збиток на загальну суму 1798 грн. 03 коп.
Також обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 3 січня 2015 p., приблизно о 03.00 год., знаходилися по вул. Жуковського в м. Нікополь, Дніпропетровської області, де у них виник умисел, направлений на таємне викрадення моторолера, який належить ОСОБА_18 .
Реалізуючи свій злочинний намір, за попередньою змовою групою осіб, діючи з єдиним умислом в досягненні злочинного результату, розподіливши ролі кожного 3 січня 2015 року о 04.00 год. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийшли до домоволодіння АДРЕСА_7 , який належить ОСОБА_18 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 переліз через паркан та відчинив хвіртку ОСОБА_5 , тобто вони разом зайшли на територію вищезазначеного домоволодіння. При цьому ОСОБА_4 залишився біля двору спостерігати за подіями, щоб у разі необхідності повідомити про наявність громадян, що могли завадити вчиненню злочину. ОСОБА_3 , заздалегідь знаючи про те, що моторолер «Suzuki Lets 2п», яким користувався його знайомий ОСОБА_19 , 1999 р.н., знаходиться у сараї на території вищевказаного домоволодіння, вказав ОСОБА_5 на місцезнаходження моторолера і вони підійшли до сараю, де ОСОБА_3 відкрив двері сараю, що не були зачиненні на ключ, після чого ОСОБА_5 проник до сараю, який являється іншим сховищем. ОСОБА_3 в цей час вийшов з двору, де разом з ОСОБА_4 стали чекали ОСОБА_5 біля двору, продовжуючи спостерігати за подіями, щоб у разі необхідності повідомити про наявність громадян, що могли завадити вчиненню злочину. Після чого ОСОБА_5 викотив моторолер з двору та разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по черзі покотили до вул. Лапінській у м. Нікополь, тим самим умисно з корисливих мотивів, а ОСОБА_20 та ОСОБА_4 повторно, незаконно заволоділи моторолером «Suzuki Lets 2п», вартістю 3000 грн. який належить потерпілій ОСОБА_18 , чим спричинили їй матеріальний збиток на вказану суму.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України повністю, а за ч.2 ст. 186 КК України частково і показав суду, що у кінці жовтня 2014 р. він разом з ОСОБА_17 проходив біля магазину «Четыре сезона», побачив камери відео спостереження і вирішив їх викрасти. Він заліз на дах магазину і зняв спочатку дві камери, які продав знайомому за 300 грн. Перед викраденням він дзвонив цьому знайомому, питав чи купить він камери, той погодився. Після того, як він продав дві камери, він повернувся до магазину і зняв ще 2 камери. Ці камери продав тому ж знайомому, але за 250 грн., т.я. відірвав від них провід. Це зробив, т.я. у той час вдома не проживав, проживав у знайомих і йому були потрібні гроші.
У грудні 2014 р. він разом з ОСОБА_17 зайшли в магазин «Дисконт». Там на столі продавця побачили телефон і удвох вирішили його викрасти. Пошепки вони домовилися з ОСОБА_17 , щоб той ходив по магазину і відволікав продавця. А він, скориставшись тим, що до магазину зайшли 2 жінки і продавець відволіклась на них, зі столу забрав телефон. Коли він забирав телефон, продавець була у іншій частині магазину і його дії не бачила. Після того, як він забрав телефон, вони з ОСОБА_17 вийшли з магазину, за ними ніхто не біг і не кричав. Телефон продали знайомому за 450 грн. Гроші поділили і витратили на їжу і комп`ютерний клуб.
2 січня 2015 р. він пішов до ОСОБА_4 , приблизно через годину прийшов ОСОБА_5 , усі утрьох вони пішли до інших знайомих, просиділи там приблизно до 3-ої год. Коли поверталися додому, він запропонував викрасти мопед у його знайомого ОСОБА_19 . Він раніше був у ОСОБА_19 у гостях і знав, де стояв мопед. Коли підійшли до домоволодіння, де жив ОСОБА_19 , він переліз через паркан, відчинив хвіртку, через яку пройшов ОСОБА_5 . Він показав ОСОБА_5 , де стоїть мопед, а саме у сараї, відчинив двері, які були незамкнуті. ОСОБА_5 зайшов в приміщення і почав викочувати мопед. Т.я. був шум, він вийшов на вулицю, де стояв ОСОБА_4 . Після того, як ОСОБА_5 викотив мопед, вони намагалися його завезти, але не змогли, тому по черзі покотили мопед і сховали у гаражі ОСОБА_5 . ОСОБА_5 намагався полагодити мопед, але у нього не вийшло. Вранці ОСОБА_5 домовився про продаж мопеда своєму знайомому. Вони разом покотили мопед на місце зустрічі, потім ОСОБА_5 сам пішов до знайомого, вони його чекали. Коли ОСОБА_5 повернувся, він сказав, що гроші будуть пізніше. Так вони нічого і не отримали від продажу цього мопеда. У вчиненому він розкаюється.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_3 її син. З його батьком вона розлучена і стосунки не підтримує. Дійсно, син неодноразово тікав із дому, кожен місяць був відсутній по 5-6 днів. Просто йшов до школи, а потім додому не повертався. Вона шукала сина через знайомих, зверталася до міліції. Після повернення, син говорив, що жив у своїх знайомих, кожен раз називав різні прізвища. Пояснити, чому син вчинив злочини не може, т.я. він забезпечений всім необхідним. Вона неодноразово з ним спілкувалася, пояснювала, що злочини вчиняти не можна. Син наче все розумів, але знову тікав із дому і вчиняв злочини. Просить сина строго не наказувати, врахувати, що збитки вона потерпілим відшкодувала.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винуватим себе визнав повністю і показав суду, що після Нового року до нього прийшов ОСОБА_3 , а через деякий час ОСОБА_5 . Приблизно о 23 год. вони утрьох пішли гуляти, потім купили пива і пішли до знайомого, який проживає на АДРЕСА_8 . Коли після 3-ої год. поверталися додому, ОСОБА_3 запропонував викрасти мопед ОСОБА_19 , ОСОБА_5 погодився, а він відмовлявся, пояснюючи тим, що у нього вже є вирок з реальним позбавленням волі. ОСОБА_3 з ОСОБА_5 умовляли його, говорили, що ніхто нічого не узнає, тоді він погодився, але сказав, що сильно він у злочині участі брати не буде. Коли прийшли до домоволодіння, де проживає ОСОБА_19 , ОСОБА_3 запропонував йому також зайти на територію, але він відмовився. ОСОБА_3 з ОСОБА_5 зайшли на територію, через 2-3 хвилини ОСОБА_3 повернувся, вони покурили, а через ще 2-3 хвилини ОСОБА_5 викотив мопед. Вони намагалися завезти мопед, але не вийшло, тому по черзі вони докотили мопед до гаражу ОСОБА_5 , де й залишилися. Вранці мати ОСОБА_5 вигнала їх. ОСОБА_5 з кимось домовився про продаж мопеда. Вони утрьох відкотили мопед до магазина «Нептун», ОСОБА_5 відійшов з чоловіком, потім, коли повернувся, сказав, що гроші за мопед будуть пізніше і вони розійшлися додому. У вчиненому він розкаюється.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_4 її син. З його батьком вона розлучена, але батько з сином відносини підтримував. Вважає, що у тому, що сталося, винні друзі сина. Вона неодноразово виганяла і ОСОБА_3 , і ОСОБА_5 . У січні 2015 р. до неї приходила ОСОБА_18 і сказала, що ОСОБА_21 вкрав мопед. Коли вона спитала про це у сина, той відповів, що він був у знайомих і у крадіжці мопеда участь не брав.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе також визнав повністю і показав суду, що на початку січня 2015 р. він прийшов до ОСОБА_4 , там був ОСОБА_3 . Приблизно о 23 год. вони утрьох пішли гуляти, потім пішли до знайомого, який проживає на АДРЕСА_8 . Коли поверталися додому, ОСОБА_3 запропонував викрасти мопед ОСОБА_19 , всі погодилися. Коли прийшли до домоволодіння, де проживає ОСОБА_19 , ОСОБА_3 переліз через паркан, потім відкрив йому хвіртку і він зайшов у двір. ОСОБА_4 залишився на вулиці дивитися, щоб ніхто не йшов. У дворі ОСОБА_3 відчинив двері сараю, де стояв мопед, а він викотив мопед на вулицю. Потім, т.я. завезти мопед не вдалося, вони по черзі докотили мопед до гаражу на території домоволодіння, де він проживає. Він намагався полагодити мопед, але не вдалося. Вранці мати вигнала їх усіх з приміщення гаражу. Він домовився зі своїм знайомим ОСОБА_22 про продаж мопеда. Вони з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відкотили мопед до магазина, де він передав мопед ОСОБА_22 , той пообіцяв передати гроші пізніше. На наступний день ОСОБА_22 подзвонив і сказав забрати мопед, т.я. він не працює. Він пішов на зустріч, але його затримали працівники міліції. У вчиненому він розкаюється, просить не позбавляти волі.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_5 її син. З сином було все нормально, доки він не став навчатися в м. Кривий Ріг. Мабуть, відчув відсутність контролю. 2 січня 2015 р. син сказав, що поїхав в м. Кривий Ріг здавати іспит. Тому, коли він не повернувся додому, вона вирішила, що він залишився ночувати там. Але вранці вона побачила усіх обвинувачених у времянці. Також там був мопед. ОСОБА_4 сказав, що мопед його. Вона вигнала усіх, з ними пішов і син. Про те, що мопед крадений, їй стало відомо зі слів працівників міліції. Пояснити, чому син вчинив злочини не може, т.я. він забезпечений всім необхідним. Взаємовідносини у сім`ї нормальні, у неї є контакт з дитиною, сподівається, що син зробив висновки і більше такого не повторить. Просить сина строго не наказувати, не направляти у місця позбавлення волі, вона здатна здійснювати належний контроль за його поведінкою.
Крім показань обвинувачених, їх винуватість, на думку суду, повністю доведена показаннями потерпілої, свідків, зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.
Потерпіла ОСОБА_8 показала, що цих неповнолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_3 вона бачила у магазині не один раз. ОСОБА_3 говорив, що вибирає подарунок для матері. 18 грудня 2014 р. ОСОБА_3 розмовляв по телефону з матір`ю, начебто обираючи дарунок, а ОСОБА_17 ходив по торгівельному залу, начебто роздивляючись товар. Вона спочатку ходила за ними, потім зрозуміла, що вони нічого покупати не будуть і сіла за свій стіл. ОСОБА_3 спитав у неї про шапку, вона повернулася ненадовго, а коли повернулася назад, у неї на очах ОСОБА_3 схопив її телефон, який лежав на столі. При цьому ОСОБА_3 бачив, що вона це замітила, т.я. в момент викрадання він дивився їй у вічі. Після того, як ОСОБА_3 викрав телефон, неповнолітні вибігли з магазину. Вона була як у оціпенінні, тому не кричала і не вибігла за неповнолітніми, потім через 10-15 хвилин звернулася у міліцію. У магазині тоді була свідок ОСОБА_23 , вона записала її телефон. На даний час їй частково відшкодовані збитки матір`ю ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_17 , до якого за вчинення суспільно-небезпечного діяння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 186 КК України, застосовані примусові заходи виховного характеру, показав, що наприкінці жовтня 2014 р., коли вони з ОСОБА_3 проходили в районі магазину «Варус», ОСОБА_3 сказав йому зачекати, а сам поліз на стіну. Вінсидів на лавочці, ОСОБА_3 скинув курточку, у якій було 2 камери, потім зліз зі стіни. Ці камери вони продали знайомому ОСОБА_3 , потім знову повернулися і ОСОБА_3 викрав ще 2 камери і продав тому ж знайомому. Отримані гроші вони витратили на їжу, бо тоді вдома не жили, а жили у комп`ютерному клубі. Взимку у грудні 2014 р. він разом з ОСОБА_3 зайшли в приміщення магазину, звідки ОСОБА_3 хотів викрасти штани. В приміщенні ОСОБА_3 показав йому на телефон, який лежав на столі біля продавця, і запропонував його викрасти. Він погодився. ОСОБА_3 наказав йому відволікати продавця. Він почав з цією метою ходити по магазину, наче розглядаючи товар. ОСОБА_3 начебто розмовляв по телефону з матір`ю. Потім ОСОБА_3 схопив зі столу телефон і вони разом вибігли на вулицю. Чи кричала їм щось продавець, він не чув. Потім ОСОБА_3 телефон продав. Він вважає, що продавець не бачила, як ОСОБА_3 викрав телефон. Сам він цього не бачив, т.я. був біля дверей.
Свідок ОСОБА_23 показала, що у грудні 2014 р. вона зайшла в магазин «Дисконт», там були 2 хлопці, у одного з них у ОСОБА_3 був сінець під оком. Продавець проконсультувала її, а потім пішла і сіла за свій стіл. Один з хлопців з сінцем ОСОБА_3 стояв біля столу продавця, а інший стояв біля дверей магазину. Вона у цей час стояла боком, потім повернулася і побачила, як ОСОБА_3 схопив телефон, що лежав на столі перед продавцем і хлопці вибігли з магазину. Вона бачила, що ОСОБА_3 дивився на продавця, а продавець дивилася на нього. Після того, як хлопці вибігли, продавець відразу за ними не побігла і не кричала, т.я. була у шоці, потім вибігла, але хлопці вже збігли. Продавець їй сказала, що не забуде погляд хлопця із-за синця під оком.
Також винуватість обвинувачених підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження:
№ 0004323:
- Товарним чеком на викрадені камери (а.п. 20);
-Протоколом огляду місця події від 22.10.2014 р. приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » по вул.. Шевченка, 112 в м. Нікополь, з якого вбачається, що на фасаді магазину відсутні камери зовнішнього відео спостереження (а.п. 24-25);
-Протоколом огляду та вилучення від 11.11.2014 р., яким оглянуто і вилучено добровільно видані ОСОБА_24 корпус камери відео спостереження (а.п. 37);
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.11.2014 р., в ході якого свідок ОСОБА_24 з 4-ох фотознімків впізнав ОСОБА_3 , як хлопця, у якого він придбав камери відео спостереження (а.п. 39-42);
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.11.2014 р., в ході якого свідок ОСОБА_24 з 4-ох фотознімків впізнав ОСОБА_17 , як хлопця, що приходив разом з ОСОБА_25 продавати камери відео спостереження (а.п. 43-46);
-Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.11.2014 р., в ході якого обвинувачений ОСОБА_3 за участю законного представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_26 із застосуванням відеозапису на місці розповів та показав обставини вчиненого злочину (а.п. 75-79).
№ 0005078:
-Протоколом огляду місця події від 18.12.2014 р. приміщення магазину «Дисконт» по вул.. Трубників, 2-а в м. Нікополь, у якому зазначено, що телефон продавця було викрадено зі столу продавця з фото-таблицею (а.п. 22-23);
-Копіями документів та чеку на телефон (а.п. 24);
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.01.2015 р., в ході якого потерпіла ОСОБА_27 з 4-ох фотознімків впізнала ОСОБА_3 , як хлопця, який викрав у неї мобільний телефон (а.п. 35-37);
№ 0000018:
-Протоколом огляду та вилучення від 04.01.2015 р. мопеда «Suzuki Lets 2п», який знаходиться біля магазину «Нептун» по вул.. Лапінській в м. Нікополь (а.п. 19);
-Розпискою потерпілої ОСОБА_18 про тримання раніше викраденого мопеда (а.п. 21);
-Довідкою про вартість мопеда (а.п. 22);
-Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2015 р., в ході якого обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за участю законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілої ОСОБА_18 із застосуванням відеозапису на місці розповіли та показали обставини вчиненого злочину (а.п. 107-114).
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинувачених винними у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими вони обвинувачуються.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 визнає себе винним у вчиненні злочину за ч.2 ст. 186 КК України лише частково, його винуватість повністю доведена показами потерпілої ОСОБА_27 , свідка ОСОБА_23 , які стверджували, що в момент викрадення телефону потерпіла і обвинувачений дивилися один на одного і тому викрадення телефону було відкритим у формі грабежу, а не крадіжки, як стверджує обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.
Дії ОСОБА_4 мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.
Дії ОСОБА_5 мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких та середньої тяжкості; обставини справи; особу винного, який перебував на обліку у КМСД, службі у справах дітей.
Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_3 перебуває у них на обліку з 2013 р., спочатку за те, що прогулював школу, потім за те, що тікав з дому, а також був засуджений з іспитовим строком, з ним проводилася профілактична робота, але вона результатів не дала. Під час обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що він забезпечений всім необхідним, відносини з матір`ю у них нормальні, але вона не в змозі повністю контролювати його поведінку. Він вважає, що неповнолітній не в змозі виправитися без направлення у місця позбавлення волі.
Представник КМСД Нікопольського МВ ОСОБА_15 також пояснив, що неповнолітній ОСОБА_3 перебував у них на обліку, т.я. був засуджений з іспитовим строком. Також ОСОБА_3 постійно тікав із дому, навіть з м. Дніпропетровськ його повертали, прогулював школу. Мати на нього впливу не має.
Також судом враховується, що ОСОБА_3 навчається у вечірній школі; виховувався у неповній родині разом з матір`ю, вітчимом та молодшим братом, має належні умови для проживання, навчання, за місцем навчання характеризується посередньо, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, відшкодування шкоди, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст.. 17.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 р. неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у відношенні до тяжкого діяння з застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому вчиненні інших тяжких правопорушень, а також при відсутності іншої відповідної міри впливу, ст.. 19 Правил, що поміщення неповнолітніх в будь-яку виправну установу завжди повинно буди крайньою мірою. Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив тяжкі злочині і злочини середньої тяжкості у період звільнення його за попереднім вироком від покарання з випробуванням, суд не вбачає підстав для застосування щодо нього положень ст.. 69, 75, 104 КК України.
Невідбута частина покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 01.10.2014 р. на підставі ч.1 ст.. 71 КК України підлягає частково приєднанню до призначеного за цим вироком покаранню.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який перебував на обліку у КМСД, службі у справах дітей.
Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_4 перебуває у них на обліку з 2008 р., спочатку за те, що прогулював школу, потім за те, що був засуджений, з ним проводилася профілактична робота, але вона результатів не дала. Під час обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що він забезпечений всім необхідним, відносини з матір`ю у них нормальні, але вона не в змозі повністю контролювати його поведінку. Він вважає, що неповнолітній не в змозі виправитися без направлення у місця позбавлення волі.
Представник КМСД Нікопольського МВ ОСОБА_15 також пояснив, що неповнолітній ОСОБА_4 перебував у них на обліку, т.я. був засуджений. ОСОБА_4 з дому не тікав, але мати на нього належного впливу не має.
Також судом враховується, що ОСОБА_4 ніде не навчається і не працює; виховувався у неповній родині разом з матір`ю, молодшими братами, батько проживає окремо, але він спілкується з сином, має належні умови для проживання, за місцем навчання характеризується посередньо, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, відшкодування шкоди, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна.
Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин у період набуття законної сили попереднього вироку, яким його засуджено до реального позбавлення волі, суд не вбачає підстав для застосування щодо нього положень ст.. 69, 75, 104 КК України.
Невідбута частина покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 14.11.2014 р на підставі ч.1 ст.. 71 КК України підлягає частково приєднанню до призначеного за цим вироком покаранню.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який не перебував на обліку у КМСД, службі у справах дітей.
Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_5 на обліку не перебував і у поле зору служби не потрапляв. Під час обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що він забезпечений всім необхідним, відносини з матір`ю у них нормальні, вона в змозі повністю контролювати його поведінку. Він вважає, що неповнолітній не потребує направлення у місця позбавлення волі.
Представник КМСД Нікопольського МВ ОСОБА_15 також пояснив, що неповнолітній ОСОБА_5 на обліку не перебував. Вважає, що до нього можливо застосувати ст.. 104, 75 КК України.
Також судом враховується, що ОСОБА_5 навчається у КПТМЛ № 46; виховувався у повній родині разом з матір`ю, батьком, має належні умови для проживання, навчання, що він перебуває на обліку у лікаря нарколога внаслідок епізодичного вживання ПАВ з метою профілактики, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, відшкодування шкоди, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна.
Але, враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 104, 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України.
Цивільні позови по справі не заявлені.
Речові докази: мопед «Suzuki Lets 2п», який знаходяться у потерпілої ОСОБА_18 залишити їй;
речовий доказ, що зберігається у камері схову Нікопольського МВ ( обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-ну) ГУМВС України в Дніпропетровській обл. корпус камери відео спостереження повернути потерпілій, при відмові отримати знищити.
На підставі наведеного, керуючись ст.. 370, 371, 374, 484, 485, 487 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України і призначити покарання:
за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
за ч.2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 01.10.2014 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 10 днів без конфіскації майна.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишити тримання від вартою. Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Зарахувати у строк відбування покарання час досудового тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою з 12 березня 2015 р. по день проголошення вироку включно.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст. 289 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 14.11.2014 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 10 днів без конфіскації майна.
Запобіжний захід не обирався. Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Зарахувати у строк відбування покарання час тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою за попереднім вироком з 19 березня 2015 р. по день проголошення вироку включно.
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст. 289 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна
Відповідно до ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Запобіжний захід не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази: мопед «Suzuki Lets 2п», який знаходяться у потерпілої ОСОБА_18 залишити їй;
речовий доказ, що зберігається у камері схову Нікопольського МВ ( обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-ну) ГУМВС України в Дніпропетровській обл. корпус камери відео спостереження повернути потерпілій, при відмові отримати знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Головуючий суддя ОСОБА_1