Справа № 610/320/15-к
№ провадження № 1-кп/610/69/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2015 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 представника потерпілого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Балаклія Харківської області матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деліхове Скопінського району Рязанської області РФ, росіянина, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України
ВСТАНОВИВ:
09.11.2012 року ОСОБА_5 звернувся до Балаклійського районного центру зайнятості, розташованого в м. Балаклія Харківської області по вул. Леніна, 93А, за допомогою у працевлаштуванні, де того ж дня і був зареєстрований як такий, що шукає роботу.
16.11.2012 року ОСОБА_5 до Балаклійського районного центру зайнятості була подана заява про надання йому статусу безробітного.
На підставі вказаної заяви, наказом Балаклійського районного центру зайнятості № НТ121116 від 16.11.2012 року ОСОБА_5 був наданий статус безробітного та призначена допомога по безробіттю терміном з 16.11.2012 року по 10.11.2013 року.
Однак, ОСОБА_5 , не зважаючи на отримані під час подальших відвідувань Балаклійського районного центру зайнятості роз`яснень чинного законодавства України про зайнятість, наданий йому статус та виплату допомоги по безробіттю усупереч вимогам норм ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення» (згідно якої до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством); ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (згідно якого застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг), ч. 1 п. 20 Постанови КМУ № 219 від 14.02.2007 року (згідно якої, громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня укладення цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг), та п. 5.5 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року (згідно якого виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами) не повідомив Балаклійський районний центр зайнятості про те, що він 02.09.2013. уклав з ТОВ «Есвен» цивільно-правовий договір, на підставі якого з 02.09.2013 по 10.10.2013 року виконував роботи, за які отримав дохід в сумі 3647, 40 гривень. При цьому ОСОБА_5 , не маючи на це законних підстав, т.я. з дня укладення вказаного цивільно-правого договору повинен був втратити статус безробітного та право на отримання допомоги по безробіттю, продовжував одночасно незаконно отримувати вказану допомогу по безробіттю у Балаклійському районному центрі зайнятості.
Таким чином ОСОБА_5 , діючи умисно з корисних мотивів та переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом обману, який виразився в умисному неподанні відомостей, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, в період часу з 02.09.2013 по 31.12.2013 року незаконно отримав у Балаклійському районному центрі зайнятості допомогу по безробіттю за період з 02.09.2013 по 23.10.2013 року на загальну суму 929, 49 грн., в результаті чого зазначеній установі спричинена матеріальна шкода на вищевказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаюється у скоєному.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи і, як встановлено судом, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство).
Вину ОСОБА_5 по даній кваліфікації суд вважає доведеною.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий в силу ст.89 КК України, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, одружений.
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, є його щире каяття у вчиненому та повне відшкодування збитків.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно зі ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_5 в межах санкції кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинене, враховуючи невелику ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, його щире каяття, конкретні обставини справи, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе при призначенні йому покарання у виді штрафу в доход держави.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.
Оскільки ОСОБА_5 має дитину, якій на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року не виповнилося 18 років, він підлягає звільненню від відбування покарання на підставі пункту «в» статті 1 вищевказаного Закону, так як злочин, який він скоїв, відповідно до статті 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, на день набрання чинності він мав дитину: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій не виповнилося 18 років.
ОСОБА_5 не заперечує проти застосування до нього акта амністії.
Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 року зі змінами від 27.02.2014 року установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 369, 371,373,374,376 КПК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні», Законом України «Про амністію в 2014 році», суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.190 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн. в доход держави.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 8 квітня 2014 року ОСОБА_5 звільнити від призначеного судом покарання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя