справі - Є.П. РИМАР
№ 11а-25-2007
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2007
року м.
Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України в складі:

головуючого генерал-майора юстиції КУЗЬМИНА А.С.,

суддів: підполковників
юстиції ЛАШЕВИЧА В. М. та ПОЛОСЕНКА B.C.,

при секретарі
ОСТАПОВІЙ І. В.,

за участю старшого прокурора відділу генеральної прокуратури
України підполковника юстиції ВОЛОШЕНЮКА О.
Г.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою громадянина
ОСОБА_1 на постанову
судді військового місцевого суду Київського гарнізону від 15 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007
року ОСОБА_1 звернувся
до військового місцевого суду Київського гарнізону зі скаргою на постанову
старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів щодо прав і свобод та
інтересів держави підполковника юстиції ВОЛОШЕНЮКА О. Г. від 20 вересня 2006
року про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно колишнього Міністра
оборони України ОСОБА_2 та колишнього начальника Генерального штабу Збройних
Сил України ОСОБА_3, в задоволені якої постановою суду від 15 лютого 2007 року
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої інстанції внаслідок його необґрунтованості та
неправильного застосування норм матеріального права і винести постанову про
скасування постанови старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України
від 20 вересня 2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи.

В обґрунтування
скарги апелянт посилається на те, що суд помилково зробив висновок, що його
скарга не містить будь-яких фактичних даних, які могли стати необхідними та
достатніми приводами

2

для порушення кримінальної справи у відношенні громадян
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 424 КК України, На думку апелянта даний висновок
суду спростовується рішенням військового місцевого суду Київського гарнізону
від 25 жовтня 2005 року, яким було встановлено неправомірність дій Міністра
оборони України та Начальника Генерального штабу ЗС України
щодо усунення ОСОБА_1 з посади та притягнення його до дисциплінарної
відповідальності.

Крім того,
апелянт вважає, що прокурорська перевірка за його скаргою фактично не
проводилася, оскільки пояснень від ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ніхто не відбирав. Тому
встановити наявність чи відсутність в їх діях суб'єктивної сторони було
неможливим.

Заслухавши
доповідача, виступ прокурора, який вважав необхідним постанову суду залишити
без змін і апеляцію - без задоволення, а також розглянувши представлені
матеріали і обговоривши доводи апеляції, суд регіону дійшов висновку, що
постанова суду повинна бути залишена без змін, виходячи з наступного.

Так, подана
апеляція не містить переконливих підстав, з якими закон пов'язує можливість
скасування постанови суду, яка була винесена в порядку, передбаченому ст. 236-2
КПК України.

При цьому, одне
з рішень, що передбачені вказаною статтею, суд приймає на підставі вивчених
матеріалів та пояснень особи, яка подала скаргу, в залежності від того, чи були
при відмові у порушенні справи відповідними посадовими особами прокуратури,
дізнання виконані вимоги ст. 99 КПК України. Будь-які дані про порушення вимог
ст. 99 названого Кодексу в представлених матеріалах відсутні, не наведені вони
і в апеляції.

До того ж, суд
регіону враховує і те, що на стадії порушення кримінальної справи, відповідно
до вимог, передбачених главою 8 КПК України, основним питанням при розгляді
відповідної заяви чи повідомлення про злочин є питання про достатність даних,
які вказують на наявність в діях тієї чи іншої особи ознак злочину, а не
повнота проведеної перевірки, яка згідно вимог, передбачених ч. 4 ст. 97 КПК
України, не є обов'язковою, а проводиться лише в разі необхідності.

Не передбачають
наведені вище статті КПК України і надання критичної оцінки діям особи, яка
вирішує питання щодо відмови в порушенні кримінальної справи.

Що стосується
посилань ОСОБА_1 на рішенням військового місцевого суду Київського гарнізону
від 25 жовтня 2005 року, яким було встановлено неправомірність дій Міністра
оборони України та Начальника Генерального штабу ЗС України щодо усунення його
з

3

посади
та притягнення до дисциплінарної відповідальності, із якого на думку апелянту
вбачаються достатні приводи і підстави для порушення кримінальної справи, то
вони є необґрунтованими.

Як правильно
наведено у постанові суду, що поновлення порушених під час проходження
військової служби прав ОСОБА_1, не належить до обставин, що підлягають
дослідженню при вирішенні питання про законність постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи.

За таких
обставин апеляційний суд не вбачає законних підстав для задоволення апеляції і
скасування постанови військового місцевого суду Київського гарнізону від 15
лютого 2007 року, оскільки при розгляді скарги на постанову про відмову в
порушенні справи та винесенні зазначеної постанови не було допущено порушень
вимог матеріального та процесуального закону.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст. 365, 366 і 377 КПК України, військовий
апеляційний суд Центрального регіону,

ухвалив:

Постанову
військового місцевого суду Київського гарнізону від 15 лютого 2007 року про
залишення без задоволення скарги ОСОБА_1
на постанову старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів щодо
прав і свобод та інтересів держави підполковника юстиції ВОЛОШЕНЮКА О. Г. від
20 вересня 2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні
колишніх Міністра оборони України ОСОБА_2 та начальника Генерального штабу
Збройних Сил України ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без
задоволення.