У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Скотаря А.М., Гошовської Т.В.

за участю прокурора

Колесниченка О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 30 жовтня 2008
року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції та касаційною скаргою потерпілого
ОСОБА_1 на вирок Турійського районного суду Волинської області від 6 грудня 2005
року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2006 року.

Зазначеним
вироком

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

на
підставі ст. 89 КК України немаючого судимості,

засуджено
за ч. 2 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі
ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням 3
роки, з покладенням на засудженого обов'язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст.
76 КК України.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2
народження,

раніше
судимого 04.10.2004 року за ч. 5 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України до позбавлення волі строком 5 років, звільненого на підставі ст. 75 КК
України від відбування покарання з випробуванням 3 роки,

засуджено
за ч. 2 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі
ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_3 визначено позбавлення волі
строком 5 років 1 місяць.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3
народження,

на
підставі ст. 89 ККУкраїни немаючого судимості,

засуджено
за ч. 2 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі
ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням 3
роки, з покладенням на засудженого обов'язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст.
76 КК України.

За ч. 2 ст.
186, ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 153 КК України ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
виправдано за відсутністю в їх діях складів злочинів.

Постановлено
стягнути з засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1
999 грн. 12 коп. та 6000 грн. на відшкодування відповідно матеріальної та
моральної шкоди.

Ухвалою
колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Волинської області від 17 березня 2006 року вирок щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 залишено без зміни.

В порядку
ст.ст. 409, 411 КПК України запропоновано суду першої інстанції вирішити
питання про зарахування ОСОБА_3 у строк покарання час його перебування під
вартою як адмінарештованого.

Як визнав
встановленим суд, 2 травня 2005 року близько 4-ї години ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на вулиці у смт. Луків
Турійського району, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної
неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом,
роздягли наголо від ніг до пояса ОСОБА_1 та справили на нього природні потреби,
після чого руками та ногами, а також дерев'яними дошками та розбитими склянками
пляшок, які підібрали на місці, почали наносити потерпілому численні удари по
різних частинах тіла. Хуліганськими діями ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
потерпілому ОСОБА_1 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

У
касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції зазначає, що суд безпідставно виключив з обвинувачення ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кваліфікуючу ознаку, вчинення хуліганських дій із
застосуванням предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних
ушкоджень, та перекваліфікував їх дії з ч. 4 на ч. 2 ст. 296 КК України, а,
формулюючи обвинувачення за цим законом, порушив вимоги ст. 334 КПК України.
Прокурор також зазначає, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України. Твердить, що виправдовуючи їх за фактом
заволодіння золотими виробами потерпілого, суд не навів доказів на
підтвердження свого висновку, а також, що у вироку відсутні формулювання
доведеності чи недоведеності пред'явленого їм обвинувачення у відкритому
заволодінні одягом та взуттям потерпілого. Крім того, прокурор зазначає, що при
призначенні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання, суд порушив вимоги ст. 65 КК
України, що призвело до призначення їм м'якого покарання, а Апеляційний суд під
час перегляду справи, безпідставно врахував як пом'якшуючу обставину -
відшкодування шкоди, оскільки така не відповідає дійсності. Просить вирок та
ухвалу скасувати як незаконні, постановлені з істотним порушенням норм
кримінально-процесуального закону, а справу направити на новий судовий розгляд.

У
касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно
перекваліфікував дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ч. 4 на ч. 2 ст. 296 КК
України та виправдав їх за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 153 КК
України, що суд неправильно вирішив заявлений ним по справі цивільний позов.
Потерпілий також зазначає, що призначене засудженим покарання, є м'яким.
Просить скасувати постановлені по справі судові рішення, а кримінальну справу
направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора, який вважав, що
касаційне подання підлягає задоволенню, а касаційна скарга потерпілого підлягає
частковому задоволенню, обговоривши доводи касаційного подання та касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційне
подання та касаційна скарга підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 334 КПК України, мотивувальна
частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом
доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми
вини і мотивів злочину. У цій частині вироку наводяться обставини, які
визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується
висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд
відкидає інші докази.

В порушення зазначених вимог закону, суд першої
інстанції, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ч. 4 на ч. 2
ст. 296 КК України не мотивував свій висновок з цього приводу, належним чином
не сформулював обвинувачення, яке він визнав доведеним.

Крім того, мотивувальна частина вироку повинна містити
формулювання обвинувачення, яке пред'явлене підсудному і визнане судом
недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів,
з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Органами досудового слідства, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
обвинувачувалися у тому, що вони за попередньою змовою, під час вчинення
хуліганських дій щодо ОСОБА_1, із застосуванням насильства, що не є небезпечним
для життя та здоров'я потерпілого, відкрито заволоділи його майном, а саме,
золотими виробами та одягом потерпілого.

Виправдовуючи
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
186 КК України, суд у вироку зазначив, що факт заволодіння підсудними золотими
виробами потерпілого, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.
Проте, суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 досудовим
слідством, крім того, інкримінувалося відкрите заволодіння одягом потерпілого.
З цього приводу, мотивувальна частина вироку взагалі не містить висновків щодо
безпідставності, на думку суду, обвинувачення.

За таких обставин, вирок місцевого суду не може вважатись
законним й обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню на
новий судовий розгляд.

Апеляційна інстанція, під час перегляду справи, на
зазначені порушення вимог кримінально-процесуального закону уваги не звернула,
а тому підлягає скасуванню і ухвала Апеляційного суду.

Під час нового судового розгляду, місцевому суду
необхідно розглянути справу у межах пред'явленого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
обвинувачення, відповідно до вимог кримінально процесуального закону, належним
чином оцінити зібрані у справі докази та прийняти законне й обґрунтоване
рішення.

Доводи у касаційному поданні та касаційній скарзі потерпілого
щодо безпідставності виправдання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК
України, ч. 3 ст. 15 та ч. 2 ст. 153 КК України, а також щодо безпідставності
перекваліфікації їх дій з ч. 4 на ч. 2 ст. 296 КК України, мають бути
перевірені під час нового судового розгляду справи.

Якщо по справі буде постановлено обвинувальний вирок,
місцевому суду, при вирішенні питання щодо міри покарання винним особам,
необхідно виходити з вимог ст. 65 КК України та врахувати, що призначене
покарання повинно бути необхідним й достатнім для виправлення винних осіб та
попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

касаційне подання прокурора та касаційну скаргу
потерпілого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Турійського районного суду Волинської області від 6
грудня 2005 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2006 року щодо ОСОБА_2
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той
же суд.

С у д д і :

Коновалов В.М. Скотарь А.М. Гошовська Т.В.