Справа № 1008/6449/12 Головуючий у І інстанції Воробйова
Провадження № 11/780/455/13 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 34 18.04.2013
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2013 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого-судді - Габрієля В.О.

суддів - Колокольнікової Н.М., Зіміної В.Б.

прокурора - Красківського В.П.

захисника - ОСОБА_2

представників цивільного

відповідача - ОСОБА_3,ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією цивільного відповідача- Васильківської ЦРЛ Київської області на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2013 року щодо

ОСОБА_5, 15.01.1984р. народження, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України - 3 роки обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк - 1 рік 6 місяців, а також покладено обовязок повідомляти орган кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Постановлено стягнути з Васильківської центральної районної лікарні на користь потерпілої ОСОБА_6 - 10 000 грн. моральної шкоди.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_5 на користь:

-НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області 1176 грн. за проведення автотехнічної експертизи №748 А від 17.09.2012 року та 1765,44 грн. за проведення експертизи технічного стану автомобіля № 112 від 05.03.2012 року.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_5, 16.12.2011 року, близько 16 год. 30 хв., керуючи на підставі дорожнього листа, технічно справним автомобілем швидкої допомоги «ГАЗ-2705», державний номерний знак 033-98КМ, рухався по вул. Грушевського у бік вул. Соборна в м. Василькові. Під час руху, після повороту на вул. Соборну, навпроти б. 91 вказаної вулиці, водій ОСОБА_5, грубо порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3 б), 10.1, 16.2, 18.1 та 18.2 ПДР України, будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, наближаючись до регульованого пішохідного переходу і перехрестя, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, при сигналі світлофора, що дозволяє рух транспортним засобам, не надав дорогу пішоходу, який закінчував перехід проїзної частини відповідного напрямку руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на регульованому перехресті, повертаючи праворуч, не надав дорогу пішоходу, яка переходила проїзну частину, на яку він повертав, внаслідок чого, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6М, яка переходила проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переході, на дозволяючий сигнал світлофора, з права на ліво, по ходу руху автомобіля, створивши своїми діями небезпеку для руху, загрозу життю та здоров'ю пішохода ОСОБА_6 Внаслідок наїзду, у ОСОБА_6 М., згідно висновку експерта №071 від 29.02.2012 року, мали місце наступні тілесні ушкодження: закриті багатоуламкові переломи проксимальних відділів правої великогомілкової та малогомілкової кісток, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. В діях водія ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1, 16.2, 18.1 та 18.2 ПДР України. Аварійна дорожня обстановка, що в даному випадку знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з дорожньо-транспортною подією і наслідками, що настали, була створена з його вини, внаслідок невиконання ним вищезгаданих пунктів ПДР України, згідно яким:-п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху і інших осіб не повинні створювати небезпеку або перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків; -п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розташування і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від управління цим засобом в дорозі; -п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це бути безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; -п.16.2. На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку; -п.18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. -п.18.2. На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В апеляції цивільного відповідача - Васильківської ЦРЛ, не оспорюючи вирок суду в частині кваліфікації та доведеності вини засудженого, ставиться питання про скасування вироку суду, як необґрунтованого в частині стягнення з Васильківської ЦРЛ на користь ОСОБА_6 10000 грн. моральної шкоди, оскільки судом, на думку апелянта, надто завищено розмір моральної шкоди, не були взяті до уваги такі обставини : після ДТП потерпілу було відправлено до лікарні, надано всі необхідні ліки, які були виписані лікарем на перші три дні; в матеріалах справи відсутні будь-які висновки експертиз щодо психо-неврологічного стану потерпілої, пов'язаних із ДТП; потерпіла ОСОБА_6 хворіє на онкологічне захворювання, перелом міг статись не в результаті наїзду під час ДТП, а в результаті падіння ОСОБА_6 через хрупкість кісток як літньої людини хворої на онкологічне захворювання.

Крім того, Васильківська ЦРЛ жодної шкоди ОСОБА_6 не завдала, виступала відповідачем відповідно до ст. 1172 ЦК України, як роботодавець ОСОБА_5, є неприбутковою бюджетною лікувальною установою, що утримується за рахунок коштів бюджету, не має власного майна та додаткових джерел існування, крім бюджетних асигнувань.

В запереченні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок суду залишити без зміни, апеляцію - без задоволення, оскільки судом враховані положення ст. 23 ЦК України при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди. Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 працював водієм в Васильківській центральній районній лікарні та внаслідок ДТП, яка трапилась з вини засудженого, потерпілій ОСОБА_6 завдано моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, порушенні звичного укладу життя, втраті роботи.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, представників цивільного відповідача, які підтримали свою апеляцію, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція цивільного відповідача не підлягає задоволенню виходячи із наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і учасниками судового розгляду не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні засудженому покарання суд в достатній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції його від суспільства, із застосуванням ст. 75 КК України, що також не оскаржується апелянтом.

Доводи апеляції щодо необґрунтованого стягнення з Васильківської ЦРЛ на користь ОСОБА_6 моральної шкоди саме в розмірі 10000 грн. та необхідності її зменшення є безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином обґрунтував розв'язання цивільного позову та навів докладні мотиви прийнятого рішення виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, тому підстав для скасування вироку з мотивів, викладених в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, цивільний відповідач, на підставі положень ст. 1191 ЦК України, не позбавлений права зворотної вимоги (регресу) до винної особи засудженого ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України /в редакції 1960 р./, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області, -

У х в а л и л а :

Апеляцію цивільного відповідача - Васильківської ЦРЛ Київської області залишити без задоволення.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2013 року щодо ОСОБА_5 - залишити без зміни.

Головуючий

Судді