АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003678 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 16.12.2013 вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309; ч. 2 ст. 307 із застосуванням ст. 69, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , посилаючись на суворість призначеного їй покарання, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року змінити та пом`якшити призначене їй покарання, застосувавши до неї положення ст. 69 КК України. Крім того, за доводами обвинуваченої, суд першої інстанції, призначаючи їй покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України, не зарахував у строк покарання час тримання її під вартою в порядку запобіжного заходу за попередньою справою, у якій 16 грудня 2013 року Солом`янським районним судом м. Києва щодо неї постановлено вирок.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила призначити їй за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді штрафу, доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої, доводи прокурорів, які заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16.12.2013 та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна за наступних обставин.

Так, 3 травня 2014 року приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», розташованому по бульвару Чоколівському, 6 у м. Києві вчинила замах на таємне викрадення майна ТОВ «Фоззі-Фуд», взявши з торгівельних стелажів два лосьйони після гоління «LOrеal крижаний» вартістю 74 гривні 99 копійок кожний та два бальзами для гоління «LOrеal Гідра сенсатив» вартістю 54 гривень 99 копійок кожний, з яких зірвала штрих-коди та заховала до своєї сумки. З викраденим майном загальною вартістю 259 гривень 96 копійок ОСОБА_6 направилась до виходу з магазину, однак за касами була викрита та затримана працівниками охорони.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не заперечується та судом апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряється, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і у такому випадку учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про надмірну суворість призначеного їй покарання, то вони є необгрунтованими.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, саме цими нормами закону керувався суд першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_6 покарання.

Так, суд першої інстанції поряд із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення врахував конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченої, яка перебуває на обліку у лікаря-нарколога, має позитивну характеристику з міжнародної благодійної організації «Їжаки», де проходила стажування на посаді фахівця, посередньо характеризується за місцем проживання.

Разом з цим, суд взяв до уваги те, що обвинувачена раніше судима, і, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, знову вчинила умисний злочин та проти власності, і цю обставину рецидив злочинів визнав такою, що обтяжує покарання.

Крім того, суд врахував щире каяття ОСОБА_6 , і цю обставину визнав такою, що пом`якшує покарання.

Виходячи із встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, обсягу та характеру дій обвинуваченої ОСОБА_6 , яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, новий злочин вчинила у період іспитового строку, на який її було звільнено від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, суд першої інстанції прийшов до умотивованого висновку про суспільну небезпечність обвинуваченої, а звідси про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі.

Водночас, взявши до уваги пом`якшуючу покарання обставину, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції кримінального закону.

Що ж стосується посилань захисника та обвинуваченої на стан здоров`я останньої, який згідно довідки Київського слідчого ізолятора від 6.04.2015, з урахуванням встановленого діагнозу, є задовільним, то такі дані, на переконання колегії суддів, не применшують ступінь тяжкості вчиненого та не є достатньою підставою для пом`якшення обвинуваченій покарання.
З огляду на викладене призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів, і підстави для пом`якшення їй покарання відсутні.

Разом з тим, доводи обвинуваченої про те, що суд невірно призначив їй покарання за сукупністю вироків не є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Таким чином, при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України суд повинен точно встановити невідбуту частину покарання, зазначити його вид та розмір у новому вироку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 , будучи обвинуваченою у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, за вчинення яких її засуджено вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16.12.2013, знаходилась під вартою з 28.06.2012 по 16.07.2013, тобто один рік і вісімнадцять днів.
Тому на момент постановлення даного вироку невідбута частина покарання за попереднім вироком щодо ОСОБА_6 складала три роки одинадцять місяців дванадцять днів позбавлення волі, а суд відрахував невідбуту частину покарання у більшому розмірі та безпідставно приєднав до покарання, призначеного за оскарженим вироком, покарання чотири роки один місяць позбавлення волі, та необґрунтовано остаточно визначив за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць, яке не відповідає вимогам ст. 71 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченої ОСОБА_6 в частині призначення остаточного покарання за сукупністю вироків змінити та на підставі положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді трьох років позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, частково задовольнивши її апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року у кримінальному провадженні № 0003678 відносно ОСОБА_6 в частині призначення остаточного покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженою вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті цей вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_6 в той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3