А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/92/2015 щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого, обвинуваченого в злочинах, передбачених ч.2 ст.119 та ст. 128 КК України, за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Іршавського району ОСОБА_5 на ухвалу Іршавського районного суду від 12.12.2014, якою обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_7 у грудні 2010 року за місцем проживання: в будинку АДРЕСА_1 , на порушення вимог ст. 6 Закону України «Про пожежну безпеку», пунктів 2.6, 3.5.3 «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МНС № 126 від 19.10.2004, самовільно встановив двухконтурний газовий котел «Junkers», який був у використанні, без дозволу відповідних контролюючих органів та участі спеціалістів підключив його до газопроводу, без прийняття його в експлуатацію спеціалізованим підприємством по газопостачанню ввів його в експлуатацію і експлуатував за призначенням з грудня 2010 по 17 грудня 2012 року, внаслідок чого в будинку накопичились продукти згорання природного газу, оксиду вуглецю. Через отруєння ними ОСОБА_8 і ОСОБА_9 загинули а ОСОБА_10 , ОСОБА_7 2009 року народження та ОСОБА_11 отримали тяжкі тілесні ушкодження.
Орган досудового розслідування ці діяння ОСОБА_7 кваліфікував за ч.2 ст. 119 КК України, як вбивство двох осіб, вчинене через необережність та за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження, відповідно.
Підставами для повернення обвинувального акта прокуророві в ухвалі суду зазначено те, що викладені у ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає установленими, не містять вказівки на мотиви злочинів, форму вини обвинуваченого, на причинний зв`язок між його діями та суспільно небезпечними наслідками, проте містять твердження, які виводять ОСОБА_7 за межі кола суб`єктів таких злочинів. Суд також зазначає, що в обвинувальному акті слідчий обмежився вказівкою на номери пунктів нормативних актів, які, на його думку, порушив ОСОБА_7 , обвинувачення сформулював неясно, не виклав об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, не вказав, які саме дії чи бездіяльність яких саме осіб, окрім обвинуваченого, призвели до суспільно-небезпечних наслідків, щодо кого і з яких підстав матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження. Як на порушення приписів ст. 291 КПК України суд вказує також на відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування усіх необхідних реквізитів процесуальних рішень, вказівок на процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, невиконання вказівок Апеляційного суду Закарпатської області, викладених в ухвалі від 18.09.2014, якою було залишено без змін ухвалу Іршавського районного суду від 13.08.2014 також про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокуророві.
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, а кримінальне провадження повернути на новий розгляд до суду першої інстанції. Твердить, що в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладені, мотиви злочинів, форма вини, причинний зв`язок між діянням і наслідками наведені, що вказівки апеляційного суду виконані, залучення експертів витрат не потягло, а вказувати в обвинувальному акті про те, відносно кого, чому і з яких підстав матеріали виділено в окреме провадження, у ст. 291 КПК України не вимагається. Зазначає також, що суд на порушення своїх повноважень, передбачених у ст. 314 КПК України, вдався в ухвалі до «аналізу правильності викладення правової кваліфікації кримінального правопорушення».
Потерпіла ОСОБА_11 подала на апеляційну скаргу прокурора заперечення, в якому зазначила, що вимоги, викладені в ухвалі апеляційного суду, прокурором не виконані, що розглянути кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 і стосовно посадових осіб ПАТ «Закарпатгаз» окремо неможливо, що метою апеляційних вимог прокурора є його прагнення допомогти останнім уникнути передбаченої законом відповідальності та покласти всю відповідальність за те, що трапилось, на одного ОСОБА_7 ..
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи суду першої інстанції і апеляційної скарги та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Частина 2 ст. 119 та ст. 128 КК України визначають злочинними убивство і тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинені через необережність.
Стаття 25 КК України розрізняє два види необережної форми вини: злочинну самовпевненість та злочинну недбалість, у залежності від того, чи передбачала особа настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, чи повинна була і могла їх передбачити та як ставилась вона до можливості їх настання.
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до пунктів 5 і 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Цим приписам обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені у ньому двічі але неясно, а формулювання обвинувачень, даних про форму вини, про мотив і мету діянь, відомостей про обставини, які характеризують особу підозрюваного він не містить. По суті підозри, в ньому зазначено тільки те, що ОСОБА_7 у грудні 2010 року в будинку АДРЕСА_1 , на порушення певних правил і без залучення відповідних органів та спеціалістів встановив, підключив до газопроводу, ввів в експлуатацію і два роки експлуатував газовий котел. Такий зміст обвинувального акту не дає можливості визначитись у питаннях про те, чиї і які конкретно дії чи бездіяльність знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, чи відповідає повідомлена ОСОБА_7 підозра вимогам ст. 277 КПК України, а це, відповідно, обмежує його в праві знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення він підозрюється.
Твердження прокурора про те, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, мотиви, форма вини, причинний зв`язок між діянням і наслідками, а вказівка у ньому про виділення матеріалів в окреме провадження не вимагається, і що суд вдався в ухвалі до «аналізу правильності викладення правової кваліфікації кримінального правопорушення», не відповідає дійсності.
В ухвалі суд зазначив, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, до оцінки доказів та аналізу обставин, про які йдеться в апеляційній скарзі, не вдавався і не вийшов за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, іншим чином.
З тих саме підстав обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 був повернутий прокуророві ОСОБА_5 ухвалою Іршавського районного суду від 13.08.2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.09.2014.
Довід прокурора про те, що вказівки апеляційного суду органом досудового розслідування виконані, також не відповідає дійсності.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Іршавського району ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу Іршавського районного суду від 12.12.2014, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді