У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у
кримінальних справах у складі:

Головуючого

Міщенка С.М.

суддів

Вус С.М.,
Кармазіна Ю.М.

за участю прокурора

Кравченко
Є.С.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 4 листопада 2008 року кримінальну справу за касаційним подання
заступника прокурора Одеської області на вирок Южного міського суду Одеської
області від 12 березня 2008 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця
м. Одеси, без постійного місця проживання,

раніше
чотири рази судимого,

останнього
разу 15.02.2007 року

цим же
судом за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки

позбавлення
волі з іспитовим строком на 3 роки, -

за
ст. 289 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки
позбавлення волі без конфіскації майна, а відповідно до ст. 71 КК України
ОСОБА_1 призначено покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації
майна.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного
покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов'язків,
передбачених ст. 76 п. 2 КК України.

В
апеляційному порядку справа не переглядалася.

ОСОБА_1
засуджено за те, що він у ніч на 17 травня 2008 року , знаходячись поблизу будинку
№ 15, що по вул. Леніна м. Южний Одеської області, незаконно заволодів належним
ОСОБА_2 автомобілем УАЗ -3303 вартістю 15 000 грн.

У
касаційному поданні прокурор просить вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що призначене засудженому
покарання є м'яким і не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину. Вважає, що
судом належним чином не було враховано те, що ОСОБА_1 вчинив злочин під час іспитового строку.

Заслухавши доповідь судді,
думку прокурора про підтримання касаційного подання, скасування вироку з
направленням справи на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи подання, колегія
суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог ст. 334 ч. 2 КПК України, призначаючи покарання та звільняючи особу
від відбування покарання з випробуванням, суд зобов'язаний мотивувати своє рішення.

Однак, як вбачається з
мотивувальної частини вироку, даних вимог закону суд не виконав.

Так,
звільняючи ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням суд не
навів мотивів прийнятого рішення, не вказав на підставі чого він дійшов
висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання, а
формально послався, що враховує щире зізнання та каяття у вчиненому.

Судом
також не було належним чином враховано, що ОСОБА_1 раніше п'ять разів
притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, а новий
злочин вчинив під час іспитового строку.

Крім
того, звільняючи засудженого від відбування призначеного покарання з
випробуванням, суд не врахував, що ОСОБА_1 не має постійного місця проживання
що може утруднити контроль за поведінкою засудженого протягом іспитового
строку.

За
таких обставин, вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий
судовий розгляд.

Якщо при новому розгляді справи суд дійде висновку про
доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого йому злочину, то призначене покарання слід вважати м'яким.

Виходячи
з наведеного, керуючись ст.ст. 395-396 КПК України, колегія суддів -

у х в а
л и л а:

касаційне
подання заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Вирок Южного міського суду Одеської області від 12 березня 2008
року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судді: