У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого,
судді

Редьки А.І.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Жука В.Г.,

прокурора

Сорокіної О.А.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 10 квітня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора
Херсонської області на вирок Генічеського районного суду Херсонської області
від 21 червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області 15
травня 2007 року.

Вироком суду

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

неодноразово судимого, останнього разу

25.10.2001 року за ч. 2 ст. 190 КК України

на 2 роки 6 місяців позбавлення волі,

засуджено
за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 15 травня 2007 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за
вчинення таємного викрадення чужого майна, повторно, з проникненням у житло.

Як визнав суд, 23 березня 2006 року
близько 20 години ОСОБА_1 проник до АДРЕСА_1та викрав майно ОСОБА_2 на загальну
суму 7440 грн.

У касаційному поданні прокурор, не
оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого йому злочину, посилається на істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, які, на думку прокурора, допущені судом.
Твердить, що суд допустив суперечності, зазначивши в мотивувальної частини
вироку про те, що ОСОБА_1 вчинив злочин передбачений ч.3 ст. 185 КК України, в резолютивній частині зазначив ч. 2 ст. 185 КК
України, що призвело до призначення засудженому покарання за статтею, яка
передбачає більш м'яке покарання.
Просить скасувати вирок суду, а справу направити на новий судовий
розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційного пождання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що воно підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог кримінально-процесуального закону резолютивна частина
вироку має узгоджуватися з висновками мотивувальної частини і логічно з неї
випливати.

Як убачається зі змісту вироку суду, ОСОБА_1 було визнано винуватим у
вчиненні повторного таємного викрадення чужого майна, вчиненого з проникненням
у житло та кваліфіковано його дії за ч.3 ст. 185 КК України, про що суд
зазначив в мотивувальній частині вироку, формулюючи обвинувачення, яке доведено
в судовому засіданні.

Однак в резолютивній частині свого рішення, суд вказав про засудження
ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши за цим законом покарання.

Через невідповідність резолютивної частини вироку мотивувальній частині не
можна визнати вирок суду щодо ОСОБА_1 обґрунтованим, а тому він підлягає
скасуванню.

Крім того, в матеріалах справи було виявлено постанову суду від 4 липня 2006
року, про яку не вказує прокурор у касаційному поданні, про уточнення вироку
щодо ОСОБА_1, в порядку ст. 411 КПК України, в якій суд постановляє, визнати
ОСОБА_1 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з
призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6
місяців, що є неприпустимим, оскільки питання щодо винуватості особи та
кваліфікації її дій вирішується вироком суду, а не постановою.

До того ж, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від
21 грудня 1990 року, з наступними змінами, “Про практику застосування судами України процесуального
законодавства при вирішенні питань, пов'язаних із виконанням вироків” питання,
що стосуються прогалин і недоліків вироку у частині кваліфікації злочинів не
підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 411 КПК України.

Враховуючи викладене, через допущені істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, вирок суду у частині кваліфікації дій
засудженого підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Міра покарання, призначена засудженому ОСОБА_1знаходиться в межах санкції
частини третьої статті 185 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України і
підстав вважати покарання м'яким, не вбачається.

Підлягає скасуванню й постанова Генічеського районного суду від 4 липня
2006 року про уточнення вироку суду.

Оскільки апеляційний суд, при апеляційному розгляді справи не звернув уваги
на зазначені недоліки, підлягає скасуванню й ухвала апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне
подання прокурора задовольнити.

вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 21 червня 2006
року, постанову Генічеського районного суду від 4 липня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області 15 травня 2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

судді:

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Жук В.Г.