Провадження по справі 1/2506/510/2012
О К Р Е М А П О С Т А Н О В А
12.12.2012 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого - судді - Розинка В.М.
при секретарі - Осовицькій А.М
з участю прокурора - Домашенка О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу по обвинуваченню
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4,
у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.12.2012 р. підсудний ОСОБА_1 був засуджений за ст. 185 ч. 1 КК України.

При розгляді справи в судовому засіданні були встановлені порушення кримінально-процесуального законодавства, які були допущені органами дізнання при здійсненні провадження за протокольною формою досудової підготовки матеріалів та, у подальшому, прокурором. Ці обставини не були такими, що потребували повернення справи для проведення досудового слідства, разом із тим привели до деяких ускладнень при розгляді справи в судовому засіданні.

Так, складений заступником прокурора м. Чернігова ОСОБА_2 обвинувальний висновок, не в повній мірі відповідає вимогам ст. 223 КПК України.

Заступник прокурора м. Чернігова, наводячи анкетні дані підсудного невідомо чому зазначає, що той народився 18.08.1993 р. (а.с.31), в той час, як у матеріалах справи є копія паспорта підсудного, з якої однозначно слідує, що дійсним часом народження того є 07.03.1984 р. (а.с.16). Ці недоліки були усунуті безпосередньо судом.

Крім того, без врахування діючої на протязі вже багатьох років в Україні системи освіти, у обвинувальному висновку зазначено, що підсудний має середню професійну освіту, але таке визначення, в державі вже не існує, як і не існувало ніколи, ні в Україні, ні в колишньому СРСР, а дійсний рівень освіти, який є у підсудного має іншу назву професійно технічна освіта. Разом з тим, жодних документів, котрі б посвідчували саме такий рівень освіти справа також не містить (а.с.31).

В порушення вимог ст. 64 КПК України 1960 року заступником прокурора м. Чернігова при складанні обвинувального висновку, не було взято до уваги, що вищеозначена норма закону вимагає від нього доказування обставин, що характеризують особу підсудного так, зазначаючи, що підсудний раніше не судимий, справа містить лише такі дані стосовно Чернігівської області, без врахування даних в межах всієї держави, відповідний запит з цього питання до облікової бази МВС України навіть не направлявся. Таким же чином, залишилось не досліджене питання щодо його родини, наявності чи відсутності у нього утриманців. Підсудний в судовому засіданні поясни, що у нього є матір 1961 р., у котрої мається інвалідність, припустимо 2 групи, оскільки він точно не знає. Документів про таке, він на руках не мав, та суду не надав, а орган дізнання та заступник прокурора м. Чернігова це питання не досліджували, хоча були зобовязані таке зробити.

Заступником прокурора м. Чернігова були проігноровані і приписи ст. ст. 28, 29 та 64 ч. 4 КПК України, що відносяться до доказування характеру і розміру шкоди, завданої злочином, а також відшкодуванню такої. Так, з матеріалів кримінальної справи слідує, що шкода була завдана ТОВ АТБ-маркетПродукти-150, тобто юридичній особі, котра повинна мати відповідних керівників (а.с.9). В матеріалах відсутній документ, складений належною посадовою особою з питання відшкодування або ні шкоди, а також предявлення чи не предявлення цивільного позову до підсудного. Натомість, кримінальна справа містить виконану від руки заяву якоїсь заступника керуючого магазином ОСОБА_3, в котрій та висловлює особисту думку, що саме вона не буде звертатись до суду з цивільним позовом (а.с.11). Але при цьому дана заява не має жодних реєстраційних реквізитів, не виконана на бланку товариства, не посвідчена печаткою того, до неї не додані документи, котрі б підтверджували статус означеної особи та покладення на неї обовязків і наявності прав на предявлення цивільного позову або не предявлення такого.

Також в матеріалах кримінальної справи міститься явка з повинною ОСОБА_1 (а.с.12), котрий пояснив суду, що дійсно писав її особисто, але не добровільно, а за наказом дільничного інспектора міліції, котрий ту прийняв, причому вже після того, як він був розшуканий співробітниками міліції, і тими звинувачений у крадіжці. Зазначене свідчить, що така явка з повинною не є доказом в сенсі вимог ст. 96 КПК України, необхідність її знаходження в матеріалах кримінальної справи є невідомою.

На ряду документів є виправлення щодо часу, кількості сторінок, тощо, але всі ці виправлення не посвідчені належним чином, що може ставити їх під сумнів, тому це все теж було усунуто саме судом (а.с. 4, 13).

Зазначені порушення закону належить усувати та не допускати у майбутньому, і сьогодні це має бути предметом розгляду та належного реагування.

Керуючись ст. 340 КПК України 1960 року, суд

п о с т а н о в и в :

Довести до відома прокурора Чернігівської області про встановлене по справі.

Про вжиті заходи і про результати розгляду окремої постанови повідомити суд не пізніше як у місячний строк.

Головуючий В.М. Розинко