АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/413/14 Справа № 203/5682/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

4 грудня 2014 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
підсудних ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2014 року, яким справу стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Дніпропетровська, громадянина України, що має середню освіту, має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м Дніпропетровська, громадянина України, що має середню освіту, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 357 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту і на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України,

повернуто прокурору Дніпропетровської області для проведення

додаткового розслідування.

Органами досудового слідства ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 обвинувачується в скоєнні злочинів при наступних обставинах.

ОСОБА_10 діючи із корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_14 , на початку листопада 2008 року, знаходячись в м. Дніпропетровську, організував стійку злочинну групу з числа раніше знайомих йому осіб, схильних до скоєння злочинів та які прагнуть до наживи, які визнавали його авторитет та підпорядковувались його вказівкам - ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та невстановлених слідством осіб.

Важливою умовою вступу в склад організованої групи було наявність у ОСОБА_12 пістолету, який є вогнепальною зброєю, а у ОСОБА_13 гладкоствольної мисливської рушниці, двох пневматичних пістолетів, які планувались використовувати при скоєнні злочинів. ОСОБА_15 також підшукав невстановлений слідством пістолет, маючи намір використати його для придушення опору потерпілого.

ОСОБА_10 розробив план та довів кожному із учасників групи його роль.

Згідно злочинного плану він мав намір разом з співучасниками злочину по надуманим мотивам ввести ОСОБА_14 в боргову залежність, після чого, шляхом залякування потерпілого та членів його родини, ушкодження майна останнього, обмежуючи права, свободу та законні інтереси зазначених осіб, планував змусити ОСОБА_14 передати членам злочинної групи, автотранспортний засіб, майно та грошові кошти, які належать йому на праві особистої власності.

ОСОБА_10 визначив, що він буде безпосередньо шляхом психологічного та фізичного насилля змушувати потерпілого до передачі, майна яке належить останньому, здійснювати контроль та керівництво діями співучасників злочинів, забезпечить збут викраденого майна.

ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та невстановлені слідством співучасники злочину, відповідно відведених ним ролей повинні були чинити психологічний та фізичний тиск на ОСОБА_14 , безпосередньо прийняти участь в заволодінні майном останнього, забезпечити зберігання викраденого майна до його реалізації.

Всі члени організованої групи були обізнані про наміри та дії один одного та ролі кожного при скоєнні злочинів.

Таким чином, в період з листопада 2008 року до початку липня 2009 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та невстановлені слідством особи скоїли ряд навмисних корисливих злочинів відносно ОСОБА_14 на території м. Дніпропетровська, а саме: вимагали передачі ОСОБА_14 майна під погрозою насилля над потерпілим та його близькими родичами, поєднаним з обмеженням прав, свобод та законних інтересів цих осіб, пошкодженням їх майна, скоєнні за попередньої змовою групою осіб, поєднанні з насиллям небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_16 , скоєні організованою групою; незаконно заволоділи транспортним засобом-автомобілем потерпілого ОСОБА_16 за попередньою змовою групою осіб, з проникненням в приміщення, скоєнні організованою групою, поєднанні з насиллям, небезпечним для життя потерпілого, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому у великому розмірі; незаконно позбавили волі ОСОБА_14 із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб супроводжуючи свої дії спричиненням потерпілому ОСОБА_14 фізичних страждань, із застосуванням зброї, які здійснювали на протязі тривалого часу, скоєні організованою групою; незаконно заволоділи важливими особистими документами потерпілого.

Крім того, ОСОБА_10 обвинувачується в таємному викраденні в один із днів в період з 03 по 09 липня 2009 року із гаража потерпілого ОСОБА_16 чужого майна, яке належить останньому на загальну суму 9 150 грн.

Повертаючи кримінальну справу прокурору для проведення додаткового розслідування, суд мотивував своє рішення тим, що позбавлений можливості виконати вимоги ст. 257 КПК України, в частині безпосереднього вивчення всіх доказів, оскільки ні потерпілий ні свідки в судові засідання не з`явилися. Для забезпечення явки потерпілого і свідків у судове засідання, направлялися постанови про привід потерпілого і свідків і окремі доручення органу, який проводив досудове слідство у порядку ст. 315-1 КПК України (в ред. 1960р.), встановити місцезнаходження потерпілого і свідків у даній кримінальній справі, однак постанови суду не виконані в повному обсязі, тобто органами досудового слідства повністю ігноруються норми КПК України (в ред. 1960р.).

В апеляції прокурор, який брав участь при розгляді справи судом першої інстанції, просить скасувати постанову суду про направлення справу на додаткове розслідування. В обґрунтування своїх апеляційних

вимог прокурор посилається на те, що постанова винесена з істотними порушеннями кримінально процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю та неповнотою судового слідства. Посилається на те, що при винесенні постанови про направлення справи для проведення додаткового розслідування судом порушено вимоги ст. 281 КПК України, відповідно до якої, повернення кримінальної справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства можливе лише тоді, коли ця неповнота не може бути усунута в судовому засіданні.

В доповненні до апеляції прокурор вказує на те, що постанова суду не містить необхідного мотивування та обґрунтованості прийнятого рішення, а саме в чому саме полягає неповнота досудового слідства та неможливість усунення судом в ході судового слідства вказаної неповноти досудового слідства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора та просила постанову суду скасувати, вислухавши підсудних та захисників, які просили постанову суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суттєвих порушень вимог КПК України під час досудового слідства, які були безумовною підставою для повернення справи на додаткове розслідування, не виявлено.

Відповідно до ст. 281 КПК України (в редакції 1960), повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Це положення закону знайшло своє відображення у вигляді відповідного застереження в раз`ясненні, що міститься в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування, де зазначено, що у випадках, коли суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст.315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів.

Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних рішень були неправильно застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Між тим, приймаючи рішення про направлення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового слідства, суд першої інстанції, не дотримався в повному обсязі зазначених вище вимог закону, оскільки, роблячи висновок про те, що ця неповнота не може бути усунута в судовому засіданні, цей висновок належним чином фактично не обґрунтував.

Так, в оскаржуваній постанові не наведено беззаперечних доводів на підтвердження того, що ті недоліки досудового слідства, які стали підставою для повернення справи на додаткове розслідування, не можуть бути усунені в судовому засіданні і що судом, з метою їх усунення, вживались відповідні заходи.

Розглядаючи справу, суд не врахував вимог закону та знехтував наведеним вище застереженням, внаслідок чого постановив у справі рішення, яке не грунтується на вимогах закону і є передчасним.

В порушення зазначених вимог закону, суд, направляючи справу на додаткове розслідування, послався на те, що однією із підстав для повернення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на додаткове розслідування є неповнота досудового слідства, яка є істотною і яку неможливо усунути через систематичну неявку в судові засідання потерпілого а також свідків по справі. Колегія суддів вважає, що дані вказівки є неспроможними, оскільки суд не прийняв всіх можливих заходів до забезпечення явки потерпілого та свідків в судове засідання.

Вбачаючи неповноту досудового слідства в тому, що в судовому засіданні суд не має можливості допитати потерпілого та свідків, між тим, суд не зазначив у постанові причин, які позбавляли його можливості допитати зазначених осіб під час судового розгляду справи та відповідно до ст.306 КПК оголосити їх показання під час досудового слідства.

Виходячи з наведеного сама по собі неявка в судове засідання потерпілого та свідків не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування.

Посилання суду в постанові про те, що судом в ході судового слідства в повній мірі виконані всі передбачені кримінально-процесуальним кодексом міри для усунення неповноти, не відповідають матеріалам судового слідства, оскільки в матеріалах справи відсутні рапорти робітників міліції про виконання ухвал суду про примусовий привід, пояснення сусідів про можливе місцезнаходження потерпілого та свідків, причини їх неявки в судове засідання.

Вказівка ж суду в постанові про необхідність проведення й інших слідчих дій, які не властиві специфіці судового слідства є неконкретною, а тому є необґрунтованою, оскільки по змісту самої постанови вбачається, що єдиною підставою направлення справи на додаткове розслідування є неявка в судове засідання потерпілого та свідків.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що таких порушень вимог процесуального закону, які можуть служити перешкодою суду повно і всебічно розглянути справу та постановити по ній законне, обґрунтоване і справедливе рішення, при проведенні досудового слідства не допущено.

Таким чином, у цій справі відсутні передбачені законом підстави для її повернення на досудове розслідування.

Отже, суд необґрунтовано направив справу на додаткове розслідування, тому постанова суду підлягає скасуванню, а справа - поверненню на новий судовий розгляд.

При таких обставинах, на думку колегії суддів, доводи апеляції прокурора є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції, як така, що прийнята з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, підлягає скасуванню, а справа - поверненню на новий судовий розгляд в той же суд, в ході якого необхідно розглянути справу з додержанням вимог закону, повно, всебічно і об`єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну правову оцінку і постановити законне та обґрунтоване рішення по справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року) та п. 11 Розділу XI Перехідних положень КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року про направлення кримінальної справи щодо ОСОБА_13 за ч.3ст.146,ч.4ст.189,ч.3ст.357 КК України, ОСОБА_10 за ч.3ст.146,ч.4ст.189,ч.3ст.357,ч.3ст.185 КК України, ОСОБА_12 за ч.3ст.146,ч.4ст.189,ч.3ст.357 КК України прокурору Дніпропетровської області для організації проведення додаткового розслідування, скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 залишити підписку про невиїзд.

Судді: