Справа №1-94/10 23.12.2010 23.12.2010 23.12.2010
Справа № 11- 786 - 2010р. Головуючий І-ї інстанції
Категорія: ст.162 ч.2 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Маркової Т.О.

суддів: Олещук Т.Л., Пісного І.М.

секретаря: Жигалкіної О.В.

за участю прокурора: Омеляна В.М.

виправданої: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

потерпілого: ОСОБА_5

представника потерпілого: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи, та потерпілого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Миколаєва, українка, громадянка України, раніше не судима,

виправдана за ч.2 ст. 162 КК України за відсутністю в діянні складу злочину.

Органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачувалась в тому, що працюючи головним бухгалтером ТОВ «Ніконджитбудсервіс» та виконуючи за сумісництвом повноваження директора, представляла інтереси Товариства в роботі з мешканцями гуртожитку, який знаходиться на балансі ТОВ «Ніконджитбудсервіс», здійснювала організаційно-розпорядчі та фінансово-розпорядчі функції, тобто була посадовою особою.

Завідомо знаючи про те, що ОСОБА_5 правомірно мешкає в кімнаті зазначеного гуртожитку на підставі договору, укладеного між ним та Товариством, в порушення діючих норм Конституції України про недоторканість житла, положення ст. 132 Житлового Кодексу УРСР та всупереч нормам розділу 7 п. п. 40-44 Типового Положення про гуртожитки від 03.06.86р., без наявності законних підстав та відповідного судового рішення про виселення, позбавила ОСОБА_5 права проживання в гуртожитку та надала його кімнату для проживання мешканцю гуртожитку ОСОБА_7

На виконання умислу ОСОБА_3 23.03.2009 року, приблизно о 15.00-16.00 год. в приміщенні гуртожитку ТОВ «Ніконджитбудсервіс», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 128, діючи з особистої зацікавленості та в інтересах ОСОБА_8, без наявності судового рішення про виселення ОСОБА_5 та відповідних документів на надання його кімнати ОСОБА_8, без відома та дозволу ОСОБА_5, поштовхом руки зламала замок на дверях кімнати № 325, де проживав останній, відчинила двері та незаконно проникла всередину. Після чого ОСОБА_3 своїм усним розпорядженням дозволила ОСОБА_8 та її сімї виносити речі ОСОБА_5, які знаходились в кімнаті, склавши акт опису речей. В кімнату ОСОБА_5 ОСОБА_3 поселила ОСОБА_8, дозволивши останній проводити в кімнаті ремонтні роботи, чим позбавила ОСОБА_5 права проживати в даній кімнаті.

Виправдовуючи ОСОБА_3, суд І інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_5 виїхав з гуртожитку на іншу квартиру 19 вересня 2009 року, після отримання повідомлення про розірвання договору від 16 квітня 2008 року; станом на 23.03.2009 р. пройшли строки, передбачені ст. 71 ЖК України, договір не був пролонгований, що, на думку суду, свідчило про добровільне виконання ОСОБА_5 умов договору в частині його розірвання. Крім того, ОСОБА_5 з вересня 2009 року до 24 березня 2009 року в гуртожитку не зявлявся, про свої наміри щодо продовження проживання адміністрацію гуртожитку не повідомляв, своє проживання не сплачував, тобто втратив право на проживання в кімнаті, яка йому була надана у тимчасове користування.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи, просить вирок суду скасувати, постановити свій вирок, яким визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000грн.

Посилається на те, що ч.2 ст. 825 ЦК України та ст. 72 ЖК України передбачають розірвання договору найму житла та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в судовому порядку. Тому зазначені обставини є лише підставами для звернення до суду та не давали права на проникнення до житла потерпілого та виселення останнього.

Вказує, що судом безпідставно залишено поза увагою показання ОСОБА_5, які узгоджуються з показаннями свідків та підтверджені матеріалами справи, щодо відсутності у нього наміру залишати кімнату у гуртожитку. У звязку з народженням дитини та відсутністю в гуртожитку належних умов він тимчасово знімав з дружиною квартиру, в кімнаті гуртожитку збирався робити ремонт, там знаходились його особисті речі, кімната була зачинена на замок, повідомлення про розірвання договору найму житлового приміщення від керівництва ТОВ «Ніконджитбудсервіс» він не отримував.

В апеляції потерпілий ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального закону, і постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_3 винною за ч.2 ст. 162 КК України та призначити їй покарання у виді та розміру, запропонованому прокурором та задовольнити цивільний позов.

Вказує, що право на проживання він отримав на законних підставах, згідно договору, та може бути позбавлений цього права лише за рішенням суду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, потерпілого ОСОБА_5 та його представника, на підтримку апеляцій та які просили вирок суду скасувати, постановити обвинувальний вирок, пояснення ОСОБА_3, її захисника ОСОБА_4, які заперечували на апеляції, колегія суддів, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Виправдовуючи підсудну за обвинуваченням у незаконному проникненні в житло, суд повно та вичерпно дослідив зібрані по справі докази, провів їх аналіз та надав їм належну оцінку, а тому правильно дійшов висновку про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_3

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 вину в інкримінованому їй злочині не визнала і пояснила, що вона працює головним бухгалтером в ТОВ «Ніконджилбудсервіз», яке на праві власності має гуртожиток. З 2008 року вона виконує обовязки директора, які встановлені Уставом товариства. Згідно договору найма ОСОБА_5 був поселений в гуртожиток, в 2002, а потім 2003 роках з ним був укладено договір найму на 1 рік. В січні 2007 року деякі кімнати гуртожитку були продані на торгах, у звязки з чим ОСОБА_5 було надіслане повідомлення про розірвання договору найма, після чого ОСОБА_5 в ТОВ «Ніконджилбудсервіз» з приводу перезаключення договору найма не звертався. В березні 2009 року їй стало відомо, що ОСОБА_5 в гуртожитку вже не мешкає понад 6 місяців, а кімната, яку він раніше займав відчинена. За її вказівкою речі, які ОСОБА_5 покинув в гуртожитку були описані та знесені в камеру схову.

Наведені обставини підтверджені показаннями свідків та узгоджуються із письмовими доказами.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9,підтвердили час проживання ОСОБА_5 в гуртожитку з 2000 року по 19 вересня 2008 року, а також його добровільне виселення з кімнати № 325, яку він займав.

Крім того, свідки пояснили, що 24.03.2009 року у звязку з самостійним виселенням ОСОБА_5 із кімнати гуртожитку, ОСОБА_3 відчинила кімнату, в якій раніше проживав ОСОБА_5 і за її вказівкою, речі, які залишив ОСОБА_5 були здані на збереження в камеру схову.

Згідно даних договору № 434 від 26.12.2002 року, а потім договору № 241 від 16.06.2003 року з ОСОБА_5 обидва договори були укладені на 1 рік.(а.с.18-19)

Відповідно до даних акту від 24.03.2009 року ОСОБА_5 не проживає в гуртожитку з листопада 2008 року і 04.01.2007 року, а потім 16.04.2007 року йому було повідомлено про розірвання договору найму у звязку з продажем на торгах декількох кімнат гуртожитку, в т.ч. і кімнату № 325, яку він раніше наймав та сплати боргу. (а.с. 22-26).

Цих обставин не заперечує і сам ОСОБА_5, який в судовому засіданні пояснив, що він з 2000 року по 19 вересня 2008 року він проживав в гуртожитку ТОВ «Ніконджилбудсервіз». В звязку з народженням дитини 19.09.2008 року він тимчасово виїхав з гуртожитку, але про це адміністрацію не сповістив. 24.03.2009 року йому подзвонила ОСОБА_10 і сказала, що його кімнату відкрита, а ОСОБА_3 складає опис речей.

Не заперечував, що договір найму з ним було укладено на один рік, а також те, що виселився із гуртожитку самостійно. Крім того, підтвердив наявність заборгованості за оплату кімнати більш як 2000 грв.

Таким чином, судом 1 інстанції встановлено, що на 24.03.2009 року між ОСОБА_5 та адміністрацією ТОВ «Ніконджилбудсервіз» не існувало договірних обовязків, ОСОБА_5 самостійно виселився із кімнати, а тому ОСОБА_3, яка виконувала обовязки директора, мала законні підстави для відкриття кімнати, яку раніше займав ОСОБА_5

Наявність в кімнаті речей (поламаного дивана, електрочайника, гир, ліхтарика, люстри, вентилятора та телевізора) не підтверджує показання ОСОБА_5 про тимчасовий виїзд із кімнати гуртожитку. Судом встановлено, що, він звільнив кімнату самостійно після того, як був попереджений про розірвання з ним договору найму. А крім того, на момент огляду кімнати, в ній не було речей, які б могли свідчити про те, що в кімнаті хтось проживає.

Виходячи з викладеного, суд правильно дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст. 162 ч. 2 КК України і з цієї підстави, згідно п.2 ч. 1 ст. 6 КПК України обґрунтовано виправдав її.

Необґрунтованими є доводи апеляцій про виселення ОСОБА_5 в судовому порядку, оскільки на 24.03.2009 року ОСОБА_5 в кімнаті № 325 не проживав і ОСОБА_3 його не виселяла.

Безпідставні і доводи апеляцій про незаконність проникнення в кімнату ОСОБА_3, оскільки після попередження ОСОБА_5 про розірвання договору найма, він виселився із гуртожитку, до адміністрації з приводу перезаключення договору найма не звертався, за користування кімнатою гроші не сплачував, а тому немає підстав вважати ОСОБА_5 власником цього житла, а дії ОСОБА_3 незаконними.

При таких обставинах підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи та потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін.

Головуюча:

Судді: