Справа № 459/2643/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/401/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000822 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, з освітою середньою-спеціальною, одруженого, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- за ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_9

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_10 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2015 року,-

встановила:
вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, та призначено покарання 3 ( три ) роки позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк -2(два) роки .
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 слід рахувати з часу його фактичного затримання .
Запобіжний захід ОСОБА_6 - особисте зобов`язання залишено без змін до вступу вироку в законну силу .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено повністю .
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 в користь потерпілого ОСОБА_9 7000 (сім тисяч ) грн. матеріальної шкоди та 50000 ( п`ятдесят тисяч ) моральної шкоди .
Вирішено питання з судовими витратами.
Згідно вироку суду, Обвинувачений ОСОБА_6 17.06.2013 року близько 19 год, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, керуючи належним йому автомобілем марки «Volkswagen transporter T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №1/586 від 19.09.2013 року є технічно справним, слідуючи проїзною частиною дороги по вул. Львівській м. Червонограда Львівської області (відносно напрямку руху транспорту від Червоноградського АТП до району «Застава»), маючи намір здійснити маневр повороту ліворуч для з`їзду на другорядну дорогу - проїзну частину вулиці Стрілецької м.Червонограда Львівської області, виявивши що у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо рухається моторолер марки «ViperZS 110» д.н.з. НОМЕР_2 ,який згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №1/585 від 19.09.2013 року є технічно справним, під керуванням ОСОБА_11 , із пасажиром ОСОБА_9 на задньому сидінні, не переконавшись що це буде безпечним і внаслідок перестроювання на зустрічну смугу руху він не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, яким являвся ОСОБА_11 із пасажиром ОСОБА_9 , розпочав здійснення вище вказаного поворотного маневру ліворуч, позбавивши своїми діями водія моторолера ОСОБА_11 технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, в результаті чого,на правій смузі руху проїзної частини дороги вул. Львівської м. Червонограда (відносно напрямку руху транспорту до Червоноградського АТП), в районі нерегульованого перехрестя із вул. Стрілецькою, на її ділянці,права частина моторолера «ViperZS 110» зіткнулася із правою бічною, задньою нижньою частиною кузова автомобіля «Volkswagen transporter T4», що відповідає висновку судово-трасологічної експертизи №1/855 від 11.11.2013 року.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир моторолера ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді рваної рани в нижній третині правого стегна, рани по внутрішній поверхні правого колінного суглобу, рани в тім`яній ділянці голови, множинних саден в тім`янійділянці голови, в ділянці правого передпліччя, в ділянці грудної клітки та в лівій поперековій ділянці, відкритого внутрісуглобового перелому правої стегнової кістки в нижній третині із зміщенням, який ускладнився травматичним шоком, які могли утворитися під час ДТП внаслідок травмування частинами моторолера та падіння на тверде покриття, які згідно висновку судово-медичної експертизи №346/2013 року від 04.12.2013 року по тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя в момент спричинення, а водій моторолера ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянках правої китиці та правого колінного суглобу, які гідно висновку судово-медичної експертизи №260/2013 від 02.09.2013 року по тяжкості відносяться до легких, що викликали короткочасний розлад здоров`я.
Водій автомобіля «Volkswagen transporter T4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , як учасник дорожнього руху, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи по дослідженню обставин дорожню-транспортної пригоди №1/407 від 19.05.2014 року, грубо порушив наступні Правила дорожнього руху України, а саме:
п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»
п. 16.13 - «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч».
На вирок суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення покарання обвинуваченому та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком на 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В обґрунтування вказує, що висновки зроблені в оскаржуваному вироку суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та призначене судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Крім того, судом безпідставно відмовлено у клопотанні про проведення комісійної транспортно-трасологічної-автотехнічної експертизи, оскільки із наданих стороною обвинувачення висновків експерта та протоколу огляду місця ДТП неможливо встановити дійсних обставин справи, а тим більше місця зіткнення транспортних засобів.

Зазначає, що судом у вироку не повністю взято до уваги показань потерпілих, свідків і обвинуваченого, який визнав свою вину частково та відшкодував матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 .

Наголошує на тому, що при винесенні рішення і призначенні покарання, поза увагою суду, залишились наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставини.

Вказує, що судом не було надано оцінки діям потерпілого ОСОБА_11 , який був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Підкреслює, що суд не міг брати до уваги висновок експерта від 11.11.2013 року №1/855 в основу обвинувачення, оскільки такий є недопустимим доказом по справі та неналежним доказом.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04.03.2015 року відносно ОСОБА_6 - скасувати частково, в частині призначення покарання, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 3 роки 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі та 2 роки позбавлення права керувати транспортним засобом.
В обґрунтування вказує, що суд допустив невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме не врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, та, те, що основним безпосереднім об`єктом вчиненого злочину є безпека руху та експлуатація транспорту з додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи, крім цього протиправними необережними діями обвинуваченого потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, потерпілим шкода не відшкодована.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу, обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу обвинуваченого заперечив, потерпілого ОСОБА_9 , який просив не застосовувати до обвинуваченого реальну міру покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, попросив пробачення в потерпілого ОСОБА_9 , пояснив, що матеріальну шкоду відшкодував повністю, моральну шкоду обіцяв відшкодувати. Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник просили вирок змінити та пом`якшити ОСОБА_6 покарання, не оспорюючи фактичних обставин справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними доказами, в апеляційних скаргах фактично не оспорюється, в зв`язку з чим не досліджується при апеляційному розгляді справи.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого, про обрання судом покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то такі частково заслуговують на увагу, оскільки призначаючи ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, наслідки та обставини вчиненого, особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини, зокрема те, що він відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, позитивно характеризується за місцем проживання, на час винесення вироку у нього на утриманні перебувала вагітна дружина.

Щодо призначеного судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, то таке покарання відповідає визначеним ст. 65 КК України загальним засадам призначення покарання.

У п. п. 20, 21 постанови Пленум Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, однак висновок суду про необхідність реального відбуття покарання засудженим в місцях позбавлення волі не відповідає положенням ст. 65 КК України.

З врахуванням наведеного, а також що обвинувачений молодого віку, має сім`ю, малолітня дитина знаходиться на його утриманні, розкаюється у скоєному, відшкодував матеріальну шкоду, не заперечує щодо відшкодування призначеної судом моральної шкоди, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з врахуванням думки потерпілого, який йому прощає і не наполягає на реальному відбутті покарання обвинуваченим, враховуючи подану в суд заяву представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , які щодо зміни покарання поклались на розсуд суду, колегія суддів, вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбуття основного покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України, оскільки його виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства.

Під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого частково знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим така підлягає до часткового задоволення.

Колегія суддів, визнає, що доводи апеляційної скарги прокурора, не спростовують правильних висновків суду, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції обставини та підстави з яких прокурор просить змінити вирок були враховані судом першої інстанції при винесенні вироку, а тому апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду підлягає до зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково. Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки - змінити.

На підставі, ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного вироком Червоноградського міського суду Львівської області основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, буде періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3