Справа №621/447/15-к
Пр. №1-кп/621/103/15
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження №0000725 від 11 травня 2013 року за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого фактично за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 10.05.2013 року, близько 15 год. 10 хв., перебуваючи біля крамниці «Гастрономчик» по вул. Вишневій 1-а в м. Змієві Харківської області на грунті особистих неприязних відносин затіяв сварку із ОСОБА_4 в ході якої ОСОБА_6 навмисно наніс один удар кулаком у щелепу ОСОБА_4 , спричинивши останньому згідно висновку судово-медичної експертизи №187-Зм/13 від 31.05.2013 року травматичний двохсторонній перелом нижньої челюсті в області 45,46 і 37,38 зубів зі зміщенням обломків.

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості, згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року.
Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_6 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи, на підставі яких стороною обвинувачення йому пред`явлено обвинувачення. Пояснив, що 10.05.2013 року, близько 15 год. 10 хв., він перебував біля крамниці «Гастрономчик» по вул. Вишневій 1-а в м. Змієві Харківської області, та на грунті особистих неприязних відносин затіяв сварку із ОСОБА_4 в ході якої навмисно наніс один удар кулаком у щелепу ОСОБА_4 , спричинивши останньому згідно висновку судово-медичної експертизи №187-Зм/13 від 31.05.2013 року травматичний двохсторонній перелом нижньої челюсті в області 45,46 і 37,38 зубів зі зміщенням обломків. Цивільний позов визнав у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив фактичні обставини на підставі яких пред`явлено обвинувачення ОСОБА_6 , та не висловив жодних заперечень щодо них. Наполягав на задоволенні свого цивільного позову в повному обсязі.
Прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, та винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Суд визнає ОСОБА_6 винуватим у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину і вважає, виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без його ізоляції від суспільства.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин, які, відповідно до статті 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Призначаючи покарання суд виходить із того, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний середньої тяжкості злочин проти здоров`я особи, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, має міцні соціальні зв`язки, вибачився перед потерпілим. Отже за наявності альтернативних покарань, передбачених санкцією ч.1 ст. 122 КК України, суд вважає необхідним і достатнім призначення покарання у виді обмеження волі.
Вказані обставини суд визнає як такі, що пом`якшують покарання і знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину і вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст.122 КК України, та одночаснообвинуваченого ОСОБА_6 , слід звільнити від призначеного покарання на підставі ст.. 75 КК України з призначенням терміну випробування. На період іспитового строку на ОСОБА_6 , покласти обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України.

При задоволенні цивільного позову, суд виходить із тих підстав, що цивільний відповідач ОСОБА_6 повністю його визнав та у відповідності до ст. 174 ЦПК України, задовольняє позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_4 у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд

засудив :
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 ( два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 ( один) рік.

На період іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,

2) повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання,

3) періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1672 (тисячу шістсот сімдесят дві) грн.. 37 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять) тисяч грн.. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 6672 (шість тисяч шістсот сімдесят дві) гривні 37 коп.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1