АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року, згідно з яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Баштанка Миколаївської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 30.09.2013 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 289 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 18.02.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі,
- визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 остаточно призначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за даним вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2015 року, у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, із зарахуванням покарання, відбутого частково за вироком Дарницького районного суду м. Києва від18.02.2015 року.

В С Т А Н О В И Л А :
В подальшому, 12 червня 2014 року, зазначений автомобіль було повернуто потерпілому.
В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за даним вироком та вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2015 року у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, зарахувавши частково відбуте покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2015 року.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не врахував належним чином, що ним вчинено тяжкий корисливий злочин, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий злочин під час іспитового строку, перебуває під вартою в межах іншого кримінального провадження, не працює, що вказує на підвищену суспільну небезпеку його особи і небажання ставати на шлях виправлення. Також зазначає, що суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність претензій з боку потерпілого, а також про відсутність у вироку викладу обставин, що підтверджують факт наявності таких пом`якшуючих обставин. А тому, з урахуванням корисливого характеру і підвищеної суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних, що негативно характеризують обвинуваченого, помилковості врахування двох пом`якшуючих обставин, прокурор зазначає про необхідність призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні ним незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.
Оскільки фактичні обставини справи кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий злочин під час іспитового строку, що він не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, відсутність по справі обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність до нього претензій з боку потерпілого та активне сприяння розкриттю злочину. З урахуванням зазначених обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та можливості незастосування до нього додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу без застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на помилковість врахування судом при призначенні обвинуваченому покарання такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, не є підставою для скасування вироку, оскільки як убачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування ОСОБА_6 не приховував фактичних обставин подій і давав показання, усвідомив під час судового засідання протиправність вчиненого діяння, визнав свою винуватість та щиро розкаявся.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не врахував тяжкість вчиненого ним злочину та дані про особу ОСОБА_6 , який не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий злочин під час іспитового строку, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини були враховані судом при призначенні покарання. Сама по собі тяжкість вчиненого діяння та наявність даних про притягнення особи раніше до кримінальної відповідальності в силу закону не є перешкодою для ухвалення зазначеного рішення суду.
Таким чином, за доводами апеляційної скарги, підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність і внаслідок цього призначив обвинуваченому м`яке покарання, колегія суддів не вбачає. Підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставами для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3