Ухвала

іменем україни

19 травня 2015 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_5,
суддів:ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 лютого 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 31 грудня 2014 року, яким затверджено угоду про примирення між потерпілим і підозрюваним.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вказану ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК, за який ОСОБА_4 засуджено, посягає на громадський порядок, а тому суд повинен був відмовити сторонам у затвердженні угоди про примирення. В свою чергу апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження за скаргою прокурора на вказаний вирок.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї документи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно ч. 2 ст. 477 КПК злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК є злочином приватного обвинувачення, а тому посилання прокурора на порушення судом вимог ч. 3 ст. 469 КПК є неспроможними.

Підстави, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК, на які посилається прокурор як на підстави, що виключають можливість затвердження угоди і тягнуть за собою скасування судового рішення, відповідно до ч. 3 ст. 394 КПК, не дають прокурору право на апеляційне оскарження вироку на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно з ч. 4 ст. 399 КПК України суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржено виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

За таких обставин, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за скаргою прокурора, суддя апеляційного суду діяв у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 394 та ч. 4 ст. 399 КПК.

Оскільки зі змісту касаційної скарги та доданих до неї документів не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 лютого 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7