АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці « 16 » січня 2007 р. колегія судців судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Кифлюка В.Ф.

судців Тарбинського В.Г., Підгорної СП.

за участю прокурора Хоміцької Т.Б.

та адвоката ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією помічника прокурора Шевченківського району - державного обвинувача по справі ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 6 листопада 2006 року.

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

освіта середня спеціальна, одруженого, не працюючого,

раніше судимого:

14.09.1992 року Першотравневим районним судом
м.

Чернівці за ст. 141 ч.2 КК України на 2 роки 6 місяців

позбавлення волі;

Ленінським районним судом м.
Чернівців 24.02.1997 року

за ст.ст.102,17-140 ч.3,145 ч.1 КК України

на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

маючого на утриманні одну
неповнолітню дитину,

мешканця с. Мамаївці Кіцманського району

Чернівецької області

засудженого за ст.355 ч.2 КК
України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на 3 роки . На нього покладено певні обов'язки.

Цим вироком ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження,маючого середньо- спеціальну

освіту, одруженого, не судимого, маючого на утриманні

Справа № 11- 17 2007 р. Головуючий Смотрицький В.Г.

Категорія ст355 ч.2 КК України Доповідач Кифлюк В.Ф.

2

одну
неповнолітню дитину, мешканця АДРЕСА_1

за ст. 355
ч.2 КК України на 2 роки 6 місяців
позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75 , 76 з іспитовим строком на один рік. На нього покладено
певні обов'язки.

Згідно вироку 2 квітня 2006 року приблизно о 13 год. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 по мобільному телефону, висловлюючи в рішучій формі словесні погрози застосування насильства
та вбивства, став примушувати потерпілого ОСОБА_5 до
виконання цивільно - правових зобов'язань перед ОСОБА_4 в частині повернення останньому 500 доларів США, призначивши йому зустріч 3 квітня 2006 року біля магазину «Рубін» по вул. О. Кобилянської м. Чернівці. Потерпілий ОСОБА_5
сприймаючи погрози та вимоги ОСОБА_3 як реальні, був
змушений прибути в зазначене місце та час, де передав ОСОБА_3 500 доларів США, які згідно курсу НБУ на
2.04.2006
року становило 2525
грн.

Протягом 05-07 квітня 2006 року ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 неодноразово поперемінно по мобільному телефону
продовжували висловлюючи в рішучій формі словесні
погрози застосування насильство та вбивство
відносно ОСОБА_5, примушували до виконання цивільно -правових зобов'язань перед ОСОБА_4 без ознак вимагання в частині
передачі на користь останнього грошей в сумі 200 доларів США. Потерпілий ОСОБА_5 , сприймаючи погрози та вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як
реальні, був змушений 7 квітня 2006 року біля 10 -ї години прибути в с. Реваківці Кіцманського району, де біля сауни передав ОСОБА_4 100 доларів США, що згідно курсу НБУ становило на той
час 505 гривень.

8 квітня 2006 року приблизно о 10-30 год.
ОСОБА_4 на території церкви «Адвентистів сьомого дня» в смт. Лужани Кіцманського
району Чернівецької області з метою примушування ОСОБА_5
до виконання цивільно-правових зобов'язань з тією ж метою та втілюючи в життя попередню
змову з ОСОБА_3, продовжив в рішучій формі
вимагати на свою користь 700 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на той час становило 3535 гривень, при цьому
застосував насильство у відношенні ОСОБА_5, яке виразилось у нанесенні двох ударів кулаками в голову і груди
потерпілого та нанесенні ногою удару в коліно, спричинивши при цьому фізичну
біль ОСОБА_4. Останній, сприймаючи погрози вимоги ОСОБА_4 як реальні, пообіцяв останньому
того ж дня передати вказану суму грошей.

13 квітня 2006 року приблизно о 12 годині ОСОБА_3 біля торгівельного центру «Майдан»
в м. Чернівці зустрівся з ОСОБА_5 і з метою примушування
останнього до виконання цивільно - правових зобов'язань , з тією ж метою та втілюючи в життя
попередню змову з ОСОБА_4 став у рішучій формі висловлювати погрози
фізичної розправи в разі неповернення ним боргу
ОСОБА_4 в сумі 500 доларів США,що згідно курсу НБУ на
той день становило 2525 гривень, при цьому наніс ОСОБА_4 три удари кулаком в ліве передпліччя та один удар кулаком по голові, спричинивши при цьому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синців голови, правого плеча, які

3 відносяться до легких тілесних ушкоджень, та
призначив передачу грошей на 14 квітня 2006 року. ОСОБА_5, сприймаючи погрози та вимоги ОСОБА_3 як реальні , 14 квітня 2006 року о 17 годині прибув в піцерію «Палермо» по
вул. Стасюка 114-Ам. Чернівці, де передав ОСОБА_3 200 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13.04.2006 року становило 1010 грн. Після цього останній був
затриманий працівниками міліції на місці вчинення злочину.

На цей вирок щодо ОСОБА_3 прокурор, що брав участь в розгляді
справи, подав апеляцію, в якій просив вирок щодо
ОСОБА_3 скасувати, постановити новий вирок і призначити
йому покарання без застосування ст. 75
КК України.

При цьому прокурор посилався на те, що ОСОБА_3 вчинив злочин середньої
тяжкості в період непогашеної судимості, він разом з іншим засудженим вчинив 4 епізоди примушування до виконання
цивільно- правових зобов'язань, ОСОБА_3 не визнав свою вину в повному обсязі. Суд, як зазначив апелянт, не врахував ці обставини і крім того, не вирішив
долю речових доказів , що є в справі . Також, на думку прокурора , не встановлено будь -яких даних про те, що перевиховання ОСОБА_3 можливе під
час відстрочки від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора Хоміцьку Т.Б., яка просила задовольнити апеляційні вимоги, провівши часткове судове
слідство, заслухавши підсудних ОСОБА_3, ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_5, які просили відмовити в задоволенні апеляції
прокурора, а вирок залишити без змін,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає.

Винуватість засудженого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 355 ч. 2 КК України при обставинах,
викладених у вироку, доведена дослідженими в судовому засіданні
доказами і не оспорюється апелянтом.

Факт вчинення ОСОБА_3 примушування потерпілого ОСОБА_5 до виконання цивільно- правового зобов'язання частково підтверджується і показами самого ОСОБА_3, даних ним в судовому засіданні, з яких вбачається, що він
застосовував насильство щодо ОСОБА_5 ( штовхнув його ), коли той не повернув в обумовлений строк
борг, що останній мав перед ОСОБА_4.

З показів потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що він мав грошовий борг перед ОСОБА_4 і коли він вчасно не повернув його,
ОСОБА_3 став погрожувати йому розправою,
примушуючи повернути борг. Під час чергової зустрічі з ОСОБА_3 біля торгівельного центру «Майдан» в м. Чернівцях
останній також погрожував йому розправою та наніс йому кілька ударів кулаком по голові та в груди, примушуючи його повернути борг.

З дослідженого судом висновку судово-медичної експертизи №1177 від 17.04.2006 року вбачається, що ОСОБА_4 були заподіяні в час і при обставинах, вказаних ОСОБА_5
(а.с.85).

Ці та інші досліджені судом докази підтверджують факт вчинення ОСОБА_3 примушування ОСОБА_5 до виконання цивільно-правового зобов'язання та вчинення його із погрозою
вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та із
поєднанням насильства, що є небезпечним

4

для життя
іздоров»я.

Разом з тим, колегія судців вважає, що з обвинувачення ОСОБА_3 за ст. 355 4.2 КК України необхідно виключити
кваліфікуючу ознаку« вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб».

Ні на досудовому слідстві, ні в судовому засіданні не було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин за попередньою змовою групою осіб - об'єктивну сторону злочину не було
вчинено групою осіб.

Також колегія суддів вважає за необхідне в порядку ст. 365 КПК України змінити вирок щодо засудженого
ОСОБА_4 та перекваліфікувати його дії зі ст. 355 ч.2 КК України на ч.4 ст. 27,355 ч. 1 КК України.

При цьому
колегія суддів виходить з того, що ні на досудовому слідстві, ні в судових
засіданнях І та апеляційної інстанцій не було встановлено
, що ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_4 насильством над ним, вбивством чи заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а звернення
ОСОБА_4 за допомогою до ОСОБА_3 в питанні
пришвидшення повернення ОСОБА_5 його боргу, навпаки, тільки
свідчить про те, що сам він не в змозі вплинути на
ОСОБА_5, в тому числі фізично, та примусити повернути борг.

З дослідженого в судовому засіданні апеляційної інстанції «Протоколу усної заяви» вбачається, що ОСОБА_5 повідомив
правоохоронні органи про вчинення щодо нього злочину однією особою - малознайомим чоловіком на ім'я ОСОБА_3 ( а.с. 6).

Також колегія суддів вважає, що спір, який мав місце 8 квітня 2006 року на території церкви в смт. Лужани Кіцманського районну між ОСОБА_4 його дружиною та ОСОБА_5, не утворює складу злочину,
передбаченого ст.355 КК України. Зазначені події
відбувалися в присутності керівників церкви ОСОБА_6
та ОСОБА_7, які будучи допитані в судовому засіданні, не підтвердили факт
нанесення ОСОБА_4 ударів ногами і руками по тілу ОСОБА_5.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 біля церви 8.04.2006 року виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_4 намагався ударити ОСОБА_5, але він їх заспокоїв, після чого
ОСОБА_4 вибачився перед ним.

З показів підсудного ОСОБА_4, даних ним в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_5 біля церкви ображав його дружину,
назвав її проституткою, на що він штовхнув останнього.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала показання, що 8 квітня 2006 року біля молитовного будинку в с. Лужани Кіцманського району ОСОБА_5 ображав її, а ОСОБА_4 захищав її як дружину, штовхнув ОСОБА_5.

Оскільки застосоване щодо ОСОБА_5 ОСОБА_4 насильство не було пов'язане з примушуванням останнього до виконання
цивільно - правового зобов'язання, такі дії ОСОБА_4 не утворюють складу злочину, передбаченого ст.355
КК України.

Разом з тим колегія суддів вважає, що ОСОБА_4, звернувшись до ОСОБА_3 по допомогу в поверненні
йому ОСОБА_5 грошового боргу, усвідомлював те, що останній буде
шляхом погроз застосування насильства над ОСОБА_5, примушувати останнього
виконати цивільно-правове зобов'язання.

Попросивши ОСОБА_3 допомогти повернути борг, ОСОБА_4 тим самим
усвідомлював, що останній вчинить для цього дії, який підпадають під ознаки злочину, передбаченого ст.355 ч.1 КК України. Доказів того, що ОСОБА_4 усвідомлював те, що ОСОБА_3 буде застосувати будь-яке
насильство, або погрожувати ОСОБА_4 вбивством чи
заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ні на досудовому
слідстві, на під час судового розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій не було встановлено. Не встановлено також факт вчинення ОСОБА_4 примушування до виконання
цивільно-правового зобов'язання за попередньою змовою групою осіб.

А тому колегія
суддів вважає, що дії ОСОБА_4 необхідно перекваліфікувати
зі ст. 355 ч.2 КК України на ч.4 ст.27, 355 ч.1 КК України -підбурювання до вчинення злочину
передбаченого ст.355 ч.1 ЮС України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що він вчинив злочин в період
непогашеної судимості, що він позитивно характеризується
по місцю проживання, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина і
прийшов до висновку, що його перевиховання можливе без ізоляції він
суспільства.

Посилання апелянта на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_3 не
врахував, що вчинений ним злочин відноситься до категорії злочинів середньої
тяжкості, що злочин вчинив в період непогашеної судимості - не відповідає дійсності і є голослівним.

Не визнання вини підсуднім не є обтяжуючою покарання обставиною і не може враховуватись при призначенні покарання.
Посилання апелянта в апеляції на цю обставину, як на
підставу для скасування вироку у зв'язку з м'якістю призначеного покарання, суперечить загальним засадам призначення покарання
(ст.65 КК
України).

Крім тих обставин, що суд навів у вироку при призначенні покарання ОСОБА_3, колегія суддів враховує неправомірну поведінку
потерпілого ОСОБА_5, який своїми діями фактично
спровокував вчинення щодо нього злочину, ставлення останнього
щодо призначення покарання ОСОБА_3.

З урахуванням наведених вище обставин та обставин, що вказані у вироку, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_3
покарання із застосуванням ст.75 КК України із
іспитовим строком 3 роки буде достатнім і необхідним для
його перевиховання. А тому підстав для задоволення апеляції прокурора
колегія суддів не вбачає.

Оскільки суд першої інстанції при постановленні вироку не вирішив питання
про речові докази, що є по справі, колегія суддів вважає за необхідне
рекомендувати суду першої інстанції в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України вирішити це питання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 373 КПК України, колегія суддів судової
палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Чернівецької області, -

6 УХВАЛИЛА:

Апеляцію державного обвинувача по справі - помічника прокурора Шевченківського району м. Чернівців Лояніч О.В.
залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 6 листопада 2006
року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 змінити:

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 зі ст.355 ч.2 КК України на ч.4 ст.27, 355 ч.1 КК України і призначити йому за цією статтею покарання
1 (один) рік
обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він на протязі
однорічного іспитового строку не вчинить нового
злочину та виконає покладенні на нього обов'язки:

Зобов'язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце
проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, повідомляти
ці органи про зміну місця проживання.

З обвинувачення ОСОБА_3 за ст.355 ч.2 КК України виключити кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину за попередньою
змовою групою осіб.

В іншій частині вирок Шевченківського районного суду від 6.11.2006 року
залишити без змін.

Рекомендувати суду І- інстанції, що постановив вирок, вирішити в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України питання про речові
докази, які є по справі.