ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-82кМ15 У х в а л а
22 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_13,
суддів - ОСОБА_14., ОСОБА_15., при секретарі судового засідання - ОСОБА_16.,
з участю прокурора - ОСОБА_17., захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №82км15 за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на вирок Галицького районного суду міста Львова від 26 лютого 2014 року та на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2014 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Галицького районного суду міста Львова від 26 лютого 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця міста Львова,

який проживає у цьому ж місті по АДРЕСА_1, раніше не судимого,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянина України, уродженця села Корокуж

Городоцького району Львівської області, який

проживає у АДРЕСА_2,

раніше не судимого,

кожного, засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_1 і ОСОБА_3 визнані винуватими у тому, що вони 26 червня 2013 року, близько 17 години 50 хвилин, умисно перешкоджали законній професійній діяльності кореспондента ТОВ «Савік Шустер Студія» ОСОБА_5 та телеоператору ОСОБА_6, які готували репортаж для програми «Шустер Life - Адреналін» на тему: скільки коштів можна зібрати від перехожих у місті Львові на благодійні цілі - лікування дитини-інваліда. При цьому засуджені, будучи незадоволені проведенням відеозйомки на площі Ринок у місті Львові, де вони перебували на той час, достовірно знаючи, що зйомка проводиться у зв'язку зі здійсненням професійної діяльності журналістів, затуляли руками об'єктив відеокамері ОСОБА_6, схопили ОСОБА_5 за руку і вирвали у неї посвідчення журналіста, після чого ОСОБА_3 викинув це посвідчення у смітник. У результаті таких дій засуджених потерпілі припинили проведення журналістського експерименту, а відеоматеріал про його проведення не потрапив до ефіру.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2014 року вирок Галицького районного суду міста Львова від 26 лютого 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_3 залишено без зміни.

ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком, на підставі п. «є» Закону України «Про амністію у 2014 році».

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом кримінального закону та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень і закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю у діях його підзахисного складу злочину. В обґрунтування наведеного автор касаційної скарги зазначає, що журналістська діяльність ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знімали ОСОБА_1 і ОСОБА_3 безпосередньо у фокусі телекамери без їх згоди, не була законною, оскільки порушувала передбачене нормами міжнародного права і національного законодавства право особи на приватність. Захисник звертає увагу, що суд, вказавши у вироку про обізнаність засуджених щодо проведення відеозйомки у зв'язку з професійною діяльністю журналістів і наслідки дій ОСОБА_1 і ОСОБА_3, відповідних фактів у судовому засіданні не досліджував і всупереч вимогам ч. 1 ст. 337 КПК України, вийшов за межі висунутого обвинувачення. Крім цього, автор скарги вважає недопустимими доказами дані протоколу огляду посвідчення журналіста ОСОБА_5 та відеозапису подій 26 червня 2013 року, якими обґрунтовано вирок, оскільки посвідчення було оглянуто до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а відповідна копія відеозапису фактично створена пізніше вказаної у процесуальних документах дати її одержання та огляду слідчим. На думку захисника апеляційний суд, переглядаючи вирок за його апеляційною скаргою з підстав, аналогічних наведеним у касаційній скарзі, відповідних доводів належним чином не перевірив, переконливих відповідей на них не дав і помилку суду першої інстанції не виправив.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Забезпечення доведеності винуватості особи у вчиненні злочину є одним з основоположних конституційних принципів судочинства.

Виходячи зі змісту диспозиції частини 1 статті 171 КК України та статті 24 Закону України «Про інформацію», під перешкоджанням законній професійній діяльності журналістів слід розуміти протиправне створення будь-яких перепон, обмежень, заборон щодо одержання, використання, поширення та зберігання інформації окремим журналістом (журналістами) чи засобом масової інформації.

Такі дії можуть вчинятися з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, недопущення висвітлення окремих тем, критики суб'єктів владних повноважень, показу окремих осіб та розповсюдження про них відомостей, які становлять суспільний інтерес.

При цьому об'єктом правової охорони є виключно законна діяльність журналістів, яка спрямована на реалізацію ними своїх повноважень в інформаційній сфері і здійснюється засобами та в порядку, передбачених законом.

Перешкоджання незаконній професійній діяльності журналіста не утворює складу злочину, передбаченого ст. 171 КК України. Такою слід вважати, зокрема, діяльність, пов'язану із протиправним втручанням у приватне життя особи, захист якого гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 32 Конституції України та є одним із основних принципів інформаційних відносин, передбачених частиною 1 статті 2 Закону України «Про інформацію».

У Резолюціях № 1165 (1998) «Право на приватність» та № 428 (1970) «Щодо Декларації про засоби масової інформації та права людини» Асамблея Ради Європи наголосила, що право на приватність повинно захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, але й від подібних дій з боку інших осіб, у тому числі засобів масової інформації.

Відповідно до ст. 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою, крім випадків, прямо передбачених законом.

Суб'єктивна сторона перешкоджання законній професійній діяльності журналіста характеризується прямим умислом і достеменною обізнаністю винного про те, що відповідна діяльність має законний характер.

При перевірці вироку суду першої інстанції зазначених вимог судом апеляційної інстанції у повній мірі не враховано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у своїй апеляційній скарзі на вирок суду першої інстанції захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 наводив докладні доводи щодо відсутності у діях засудженого складу злочину. Мотивуючи наведене, захисник посилався на те, що потерпілі, здійснюючи відеозйомку ОСОБА_7 і ОСОБА_3 у фокусі камери без їх згоди, порушили вимоги ст. 307 ЦК України та право на захист приватного життя засуджених, які, до того ж, не були обізнані про законний характер діяльності журналістів (т. 2, а. с. 157-162).

Всупереч вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний суд не здійснив належної перевірки таких доводів, не дав на них вичерпних і переконливих відповідей, які б ґрунтувалися на положеннях закону.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає про обізнаність ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про зайняття ОСОБА_10 та ОСОБА_6 професійною журналістською діяльністю та наявність у обвинувачених умислу на перешкоджання законній професійній діяльності цих осіб.

Якими спонуканнями керувалася при цьому колегія суддів апеляційного суду ухвала не містить, а відтак, доводи апеляційної скарги захисника про те, що на момент вчинення злочину засуджені не були достатньо поінформовані про законність журналістської діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позаяк технічні засоби, які використовувалися потерпілими, не мали розпізнавальних знаків їх належності до ЗМІ, залишилися неспростованими.

Згідно з обвинуваченням, визнаним судом доведеним, мотивом дій ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було їх незадоволення проведенням відеозйомки на площі Ринок у місті Львові.

Однак, судом апеляційної інстанції обґрунтованість та об'єктивність такого обвинувачення залишена поза увагою незважаючи, що з наведених у вироку, який оскаржувався, показань обвинувачених, а також потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6, свідка ОСОБА_11 вбачаються інші обставини, ніж ті, що встановлені судом. Так, відповідно до показань цих осіб вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заперечували виключно проти відеозйомки їх особисто та вимагали у журналістів лише видалення фрагменту відеозапису з їхнім зображенням.

Перешкоджання засудженими в одержанні, використанні, поширенні та зберіганні ОСОБА_12 та ОСОБА_6 будь-якої іншої інформації з матеріалів кримінального провадження та висунутого обвинувачення не вбачається.

Не знайшли належної перевірки і доводи сторони захисту про те, що засуджені діяли з метою захисту свого права на недоторканність приватного життя, а відеозйомка обвинувачених, які прямо та однозначно висловили заперечення проти цього, суперечила вимогам закону, зокрема, положенням ч.1ст. 307 ЦК України. Відповідно до положень цієї норми особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою, а знімання особи на вулиці, коли вона заперечує проти цього, повинно бути негайно припинене і моменти зйомки з її участю - вилучені.

Залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції і доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_1 про те, що зазначені у вироку обставини вчинення кримінального правопорушення не відповідають висунутому обвинуваченню, зокрема, обвинуваченим не інкримінувалася та обставина, що наслідками їхніх дій було припинення проведення журналістського експерименту та не потрапляння відеоматеріалу про його проведення до ефіру.

Зазначаючи в своїй ухвалі про правомірність діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 колегія суддів апеляційного суду послалася на редакційне завдання цим особам, наказ про їх відрядження, авторський договір.

Разом з тим відповіді, чи були дії кореспондента та оператора при зйомці ОСОБА_1, ( і ОСОБА_3.)законними, тобто чи відповідали положенням національних законів та Європейській конвенції з прав людини, резолюції Ради Європи 1165 (1998), рекомендаціям щодо захисту приватності у роботі засобів масової інформації, Етичному кодексу українського журналіста, як про це порушує питання в апеляційний скарзі захисник, ухвала суду апеляційної інстанції не містить.

Заперечуючи обґрунтованість посилання захисника на рекомендації щодо захисту приватності у роботі засобів масової інформації колегія суддів апеляційної інстанції не взяла до відома, що зазначені Рекомендації були розроблені експертами Ради Європи та доопрацьовані за підсумками обговорення 1 жовтня 2012 року за участі представників журналістських об'єднань, асоціацій засобів масової інформації, інших громадських організацій, експертів тощо, на основі вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Резолюцій Асамблеї Ради Європи № 1165 (1998), № 428 (1970), Конституції України та спеціальних норм національного законодавства.

Хоча зазначені рекомендації і не носять ознак імперативності, проте

закріплюють в юридичних нормах можливість певної поведінки, спрямованої на здійснення природних прав людини, зокрема права на приватне життя.

Більш того ОСОБА_1 і ОСОБА_3 як пересічні громадяни, що не є публічними особами і не відіграють істотної ролі у суспільному житті, а їх зображення не стосується інформації, яка має суспільний інтерес, мають користуватися підвищеним захистом від втручання у своє приватне життя, що передбачено Резолюціями № 1165 (1998), № 428 (1970) Асамблеї Ради Європи та Рекомендаціями щодо захисту приватності у роботі засобів масової інформації.

Таким чином, апеляційним судом з достатньою повнотою не досліджено обставин про дослідження яких порушувалося питання в апеляційній скарзі захисника і які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях засуджених складу злочину, передбаченого ст.171 КК України та, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування у кримінальному провадженні.

За змістом ст. 438 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону є підставами для скасування судових рішень.

За наведених обставин ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_1 не може вважатися законною і обґрунтованою, оскільки конкретних та чітких відповідей на всі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 не містить, а отже не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Недотримання судом апеляційної інстанції вимог зазначеної вище норми кримінального процесуального закону є підставою для скасування ухвали, яка оскаржується, з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Оскільки обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 аналогічні за змістом і безпосередньо пов'язані між собою, у порядку ст. 433 КПК України ухвалу апеляційного суду слід скасувати у повному обсязі, тобто щодо обох засуджених.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

За доводами касаційної скарги та у порядку ст. 433 КПК України ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15