Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
21 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001577 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 146, п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку Сарненського районного суду від 24 квітня 2015 року ОСОБА_5 12 листопада 2014 року близько 17 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_2 , відкрито заволодів належними його бабі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошовими коштами в сумі 1200 грн, що знаходилися в кишені її одягу.

Під час суперечки з ОСОБА_8 , яка погрожувала поскаржитись на неправомірні дії онука, ОСОБА_5 з метою приховати скоєний злочин, усвідомлюючи характер своїх дій, діючи умисно, з особливою жорстокістю, шляхом ретельного звязування мотузками рук і ніг потерпілої, замкнув ОСОБА_8 у сидячому положенні в кладовій кімнаті будинковолодіння, незаконно позбавивши її на довгий проміжок часу волі, чим заподіяв особливих фізичних страждань, оскільки позбавив її особу похилого віку в такий спосіб їжі, води та можливості рухатися і вживати будь-яких заходів до свого врятування, створивши тим самим небезпечні для життя умови, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_8 , труп якої був виявлений у кладовій кімнаті будинку 13 грудня 2014 року.

14 листопада 2014 року о 17 год. ОСОБА_5 , знаходячись у вищевказаному будинку, повторно таємно викрав належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 17000 грн, якими розпорядився на власний розсуд.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 146, п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 186 КК України - два роки позбавлення волі; за п.п. 4,9 ч. 2 ст. 115 КК України пятнадцять років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 146 КК України вісім років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 5756 грн. 67 коп.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи фактичних обставин вчиненого, просить врахувати, що не бажав смерті потерпілої, оскільки вважав, що вона зможе звільнитися з даного приміщення, дуже шкодує і щиро розкаюється у скоєному, є батьком трьох неповнолітніх дітей, і з врахуванням наведеного просить помякшити призначене покарання до десяти років позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, які просять пом`якшити призначене покарання, думку прокурора про залишення вироку без зміни, останнє слово ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим.

Твердження апелянта про те, що він не бажав смерті потерпілої, є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Згідно чинного законодавства, питання про умисел на позбавлення життя людини вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння: способу, знаряддя злочину та поведінки винного.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 з метою приховати відкрите викрадення коштів потерпілої, ретельно зв`язав мотузками руки і ноги 78 річної ОСОБА_8 , в холодну пору року посадив її на підлогу в кладовій кімнаті, де не має опалення, і яка не пристосована для житла, оскільки слугує коморою, замкнув її там на довгий проміжок часу, позбавивши будь-якої можливості рухатися, їжі, води чи іншим чином врятуватися від смерті.

Знаючи, що позбавлена будь-якої допомоги престаріла ОСОБА_8 замкнена в кладовій на засув, ОСОБА_5 покинув будинковолодіння, мотивуючи зникнення потерпілої, труп якої після місячного спливу часу був виявлений в кладовій з наявними ознаками присутності гризунів, поїздкою до родичів.

За таких обставин, на думку колегії суддів, ОСОБА_5 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільні небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо допускав їх настання.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, а також розяснень що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення: форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і тяжкість наслідків, що настали.

Суд врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, які, згідно положень ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів, спосіб їх вчинення, корисливий мотив та суспільну небезпеку, особу ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, негативно характеризується за місцем проживання, ніде не працює та зловживає спиртними напоями, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, і призначив ОСОБА_5 покарання в межах закону, яке з врахуванням обставин вчинених злочинів, не можна вважати надто суворим і не справедливим.

Факт батьківства ОСОБА_5 щодо трьох неповнолітніх дітей, які згідно матеріалів провадження проживають окремо від обвинуваченого, не знаходяться на його утриманні та вихованні, і на яких рішенням Сарненського районного суду він зобов`язаний сплачувати аліменти, не слугує підставою для зміни вироку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для помякшення ОСОБА_5 покарання не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Сарненського районного суду від 24 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3