Ухвала іменем україни
17 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді ОСОБА_9.
суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11., за участю прокурора ОСОБА_12 засудженого ОСОБА_1 захисника ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі ОСОБА_13

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000449, за касаційними скаргами захисника ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Полтавської області від 5 січня 2015 року, та касаційною скаргою заступника прокурора Полтавської області на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 05 січня 2015 року щодо ОСОБА_4;

встановила:

Вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2014 року засуджено:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.09.11 невідбута частина покарання замінена більш м'яким у виді обмеження волі. Звільнено 16.11.12 постановою Комсомольського районного суду від 08.11.12 умовно достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 7 місяців 3 дні,

- за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд визначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чорнухинського районного суду Полтавської області від 28.07.2007 і призначено ОСОБА_1 остаточне у виді позбавлення волі на строк 8 років,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 25.03.14 Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки, ухвалою цього ж суду від 12.09.14 скорочено на половину невідбутої частини покарання на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію», маючого не зняті та непогашені судимості,

- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом частково складання покарання за новим вироком і вироком Лохвицьким районним судом Полтавської області від 25.03.14, суд визначив ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Апеляційним судом Полтавської області 05 січня 2015 року вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2014 року в частині призначення покарання ОСОБА_1 скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 за ч.1 ст. 115 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ст. 395 КК України покарання у виді арешту на строк 4 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 2 місяці. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. В решті вирок залишено без зміни.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області 05 січня 2015 року вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 3 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 70 КК України скасовано, кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі п. 3 ст. 284 КПК України за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Як встановив суд, 31 липня 2013 року, під час спільного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на автовокзалі у м. Пирятин, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 ображав ОСОБА_4 принизливими словами, виражався на його адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, завдав ОСОБА_7 численних ударів у груди кулаками, внаслідок чого потерпілий отримав перелами ребер та інші ушкодження, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №081 від 28.08.2013 можуть були умовно віднесені до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Після чого, ОСОБА_1, в цей же день, у лісосмузі перед залізничним вокзалом ст. Пирятин, на території залізничної станції Пирятин Південної залізниці, неподалік від недіючого приміщення АТС Гребінківської дистанції сигналізації та зв'язку Південної залізниці, з метою вбивства завдав ОСОБА_7 один удар ножем в область грудної клітини, від чого потерпілий помер на місці вчинення злочину.

Крім того, ОСОБА_1, якому згідно постанови Чорнухинського районного суду від 25 січня 2013 року було встановлено адміністративний нагляд терміном 1 рік, з постановленням відповідних обмежень: забороною покидати місце проживання з 22 години по 06 годину ранку наступного дня; забороною виїзду за межі місця проживання без дозволу начальника Чорнухинського РВ УМВС України в Полтавській області; забороною перебувати в місцях, де здійснюється продаж горілчаних напоїв на розлив; зобов'язанням прибувати на реєстрацію в період нагляду до ОВС чотири рази на місяць, будучи попереджений про недопущення правопорушень та порушень адміністративного нагляду, з 05 червня 2013 року без поважних причин не являвся на реєстрацію до Чорнухинського РВ УМВС України в Полтавській області та 12 липня 2013 року з метою ухилення від адміністративного нагляду самовільно без дозволу начальника Чорнухинського РВ УМВС України в Полтавській області без поважних причин залишив місце проживання в АДРЕСА_1, чим порушив правила адміністративного нагляду.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_1, посилаючись на порушення кримінального процесуального закону, допущені під час апеляційного розгляду, просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції;

- засуджений ОСОБА_1 не заперечуючи своєї винуваті у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, посилається на недоведеність його винуватості у вчиненні навмисного вбивства, фізичну неспроможність завдавати удари правою рукою, оскільки напередодні події зняв гіпс з цієї руки, застосування незаконних методів слідства, внаслідок чого він був змушений обмовити себе, просить вирок апеляційного суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити;

- прокурор, посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема безпідставний та передчасний, на думку прокурора, висновок апеляційного суду про необхідність скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 3 ст. 284 КПК України за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 скасувати, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_1, думку прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_3 про істотні порушення кримінального процесуального закону, допущені, на його думку, під час апеляційного розгляду є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, відповідно до ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України. Згідно з ч. 5 ст. 405 КПК України перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції обвинуваченому, який брав участь в апеляційному розгляді, надається останнє слово. Відповідно до ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 365 КПК України, якщо обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за своєю ініціативою або за клопотанням учасників судового провадження відновлює з'ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, після завершення яких відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і надає останнє слово обвинуваченому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (а.с. 195 т. 3) апеляційний суд, надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_4, видалився до нарадчої кімнати, після виходу з якої дійсно частково відновив судове слідство та продовжив судовий розгляд, після чого повторно надав останнє слово обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та знову видалився до нарадчої кімнати (а.с. 199 т. 3), після чого оголосив судові рішення.

Зважаючи на зазначене, доводи касаційної скарги захисника, щодо порушень кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення є необґрунтованими.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 про незаконність його засудження за ч. 1 ст. 115 КК України, недоведеність його винуватості у вчиненні навмисного вбивства через фізичну неспроможність завдавати удари правою рукою, оскільки напередодні події зняв гіпс з цієї руки, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, згідно з матеріалами справи, суд належним чином перевірив показання ОСОБА_1 і, в результаті їх ретельного дослідження, в сукупності з іншими доказами, зібраними у справі дав належну оцінку та обґрунтовано визнав достовірними його показання, в яких він визнавав факт вчинення убивства потерпілого. Такий висновок суду є обґрунтованим, оскільки ці показання підтверджуються іншими зібраними у справі доказами й узгоджуються з ними.

Зокрема, такі показання засудженого узгоджуються з даними, що містяться у протоколі огляду місця події, відповідно до якого поблизу залізничного вокзалу ст. Пирятин було виявлено труп потерпілого ОСОБА_7 з ознаками насильницької смерті (а.с. 143-158 том 2), за висновком судово-медичної експертизи смерть потерпілого настала в результаті ушкодження серцевої сорочки, серця, розвитком гемоперикарду, яке утворилося в результаті дії колюче-ріжучого предмету (а.с.73-95 том 2).

Крім того, узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_8, яка повідомила, що у серпні 2013 року зустріла свого знайомого ОСОБА_1 на залізничному вокзал, після чого останній прийшов до неї додому з пакетом, в якому був ніж з білою пластмасовою ручкою, який пізніше вилучили працівники міліції при обшуку у неї в будинку (а.с 196-200 том 2). Повідомила й ту обставину, що ОСОБА_1 говорив їй, що вдарив ножем бомжа. (а.с. 194 том 2)

При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_1 з участю захисника вказав на місце вчинення злочину, яке співпадає з даними огляду місця пригоди, спосіб позбавлення життя ОСОБА_7 та механізм спричинення потерпілому кухонним ножем смертельного тілесного ушкодження (а.с. 182-190 том 2). Дана слідча дія проведена у відповідності до вимог ст. 240 КПК України.

За висновками судово-медичних експертиз, враховуючи відомості про обставини вчиненого злочину та дані слідчого експерименту, показання ОСОБА_1 практично повністю та в деталях відповідають тілесним ушкодженням у вигляді проникаючого поранення грудної клітки з пораненням серця, виявленому при судово-медичному дослідженні у ОСОБА_7 (а. с.215 том 2).

Твердження засудженого про самообмову під час слідчого експерименту внаслідок незаконних методів слідства перевірялося досудовим слідством за дорученням суду у порядку ч. 3 ст. 333 КПК України, в результаті чого кримінальне провадження закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Посилання засудженого на ту обставину, що він фізично не міг вчинити удар правою рукою також було ретельно перевірено під час слухання справи в суді та визнано неспроможним, оскільки спростовується висновками комісійної судово-медичної експертизи з цього приводу, відповідно до якої ОСОБА_1 на час подій 31.07.2013-01.08.2013 не був позбавлений здатності до виконання активних дій правою кінцівкою. (а.с. 112 том 2)

Таким чином сукупність наведених у вироку доказів, яким суд дав правильну оцінку, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив умисне вбивство, тому його дії за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковані правильно.

При розгляді справи апеляційний суд навів у своєму рішенні суть зазначених в апеляції доводів, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав переконливі відповіді на них. Крім того, виклав аналіз доказів та навів детальні мотиви прийнятого рішення, спростувавши твердження сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_1 та відсутності істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування судових рішень щодо ОСОБА_1

Покарання засудженому ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про його особу та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи касаційної скарги прокурора про незаконність ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України.

Закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції забезпечує виконання одного із основних завдань кримінального провадження - охорони прав та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений не був підданий необґрунтованому процесуальному примусу. При цьому суду апеляційної інстанції необхідно ретельно перевірити підстави, за наявності яких можна скасувати обвинувальний вирок чи ухвалу і закрити кримінальне провадження.

У відповідності до вимог ст. 419 КПК України апеляційний суд Полтавської області, скасовуючи вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 03.10.2014 стосовно ОСОБА_4, належним чином мотивував своє рішення, зазначив конкретні порушення та необґрунтованість постановленого вироку щодо цього обвинуваченого.

Так, апеляційний суд встановив, що, не зважаючи на те, що у даному випадку слідчим у ході розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 115 КК України самостійно виявлено докази наявності кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 віднесено законом до провадження приватного обвинувачення, а тому згідно положень ст. 477 КПК України може бути розпочатим слідчим лише на підставі заяви потерпілого.

Отже, зважаючи на те, що зазначені вимоги досудовим слідством не дотримані і потягли за собою безпідставне направлення обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 до суду, а відповідно й необґрунтований судовий розгляд кримінального провадження та постановлення за його результатами судового рішення, апеляційний суд обґрунтовано скасував вирок місцевого суду та постановив ухвалу про закриття провадження щодо ОСОБА_4

Крім того, серед іншого, апеляційний суд мотивував своє рішення ще й тим, що ОСОБА_4 необґрунтовано засуджено за ч. 1 ст.122 КК України, оскільки судом першої інстанції в основу обвинувального вироку фактично покладені визнавальні показання обвинуваченого, дані ним під час проведення слідчого експерименту, від яких останній в судовому засіданні відмовився. Інші докази вчинення ним кримінального правопорушення в судовому рішенні не наведені, а можливості їх отримання в апеляційному суді вичерпані.

З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення не допущено, касаційні скарги засудженого ОСОБА_1, його захисника, прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 05 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 05 січня 2015 року залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_1, прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_11 ОСОБА_10