справа 274/3066/15-к провадження: 1-кп/0274/318/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.07.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнатків, Томашпільського району, Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні маючого двох малолітніх дітей, військовослужбовця, раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 407 ч. 2 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; захисника ОСОБА_5 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
14 серпня 2014 року на підставі Указу Президента України №607/2014 від 21 липня 2014 року Ямпільсько -Томашпільским ОРВК Вінницької області солдат запасу ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період .
14 серпня 2014 року солдат ОСОБА_3 прибув для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , який того ж дня наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №99 зарахований до списків особового складу військової частини, призначений на посаду водія, та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Однак, солдат ОСОБА_3 в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації на особливий період вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишив військову частину.
Так, 29 січня 2015 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем дислокації вказаної військової частини, в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою вирішення особистих питань за рахунок службового часу, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та без дозволу командування самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого обов`язки по службі не виконував та до 16 лютого 2015 року проводив час на власний розсуд.
16 лютого 2015 року солдат ОСОБА_3 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 407 ч. 2 КК України.
18.06.2015 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікацій дій обвинуваченого за ст. 407 ч. 2 КК України та узгоджують вид і розмір покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 1020 грн.
В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтримали угоду.
Захисник також вважає, що є усі підстави для затвердження угоди.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ст. 407 ч. 2 КК України, є злочином середньої тяжкості, об`єктом якого є установлений порядок проходження військової служби, який зобов`язує військовослужбовців постійно знаходитися в розташуванні військової частини чи місця служби, а офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців за контрактом у службовий час, і не залишати їх без дозволу відповідного начальника.
У даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий, а тому шкоди завдано лише державним та суспільним інтересам, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ст. 469 ч. 4 КПК України.
Не встановлено і порушень вимог ст. 469 ч. 5 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 470 КПК України, в угоді у відповідності до цих вимог зазначено ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження, щодо нього та інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Також дотримано вимоги ст. 472 КПК України. В угоді зазначено сторони, їх анкетні дані та статус, формулювання підозри та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначена дата її укладення та вона скріплена підписами сторін.
Укладення угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, невідповідності умов угоди інтересам суспільства не встановлено.
Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає. Для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні фактичні підстави.
Сторони висловили одноголосну думку про затвердження угоди, що фактичні обставини, які зазначені у підозрі, відповідають дійсності.
Приймаючи до уваги узгоджене покарання, поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-372, 373-374, 469, 471, 474-475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості від 18.06.2015 року, укладену між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, та призначитии йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 1020 грн.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ст. 474 ч.ч. 4-7 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після проголошення.

Головуючий ОСОБА_1