Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С. С.,суддів
Крижановського В. Я., Мороза М. А.,при
секретаріза участю прокурора Зінорук
В. В.,Вергізової Л. А.розглянула в
судовому засіданні в м. Києві 02 жовтня
2014 року кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань № 510000239, за
касаційного скаргою прокурора у
кримінальному провадженні на ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 14 січня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1), такого, що не мав
судимості.

Вироком Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від

18 липня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2
ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 7 років.

Згідно з цим вироком ОСОБА_6 визнано
винуватим у вчиненні злочину за таких
обставин.

09 січня 2012 року
приблизно о 17.40 год. біля кіоску ПП
«ОСОБА_10», розташованого по АДРЕСА_2, в
ході сварки із ОСОБА_7 з метою
позбавлення його життя умисно два рази
вистрілив у останнього з
гладкоствольної мисливської рушниці
ТОЗ-34 № НОМЕР_1, завдавши йому тілесних
ушкоджень середньої тяжкості, які не є
небезпечними для життя, але викликали
тривалий розлад здоров'я тривалістю
понад 21 день.

При цьому, ОСОБА_6,
виконавши усі дії, які вважав
необхідними для умисного убивства
ОСОБА_8, не довів злочин до кінця з
причин незалежних від його волі,
оскільки останнього було доставлено до
медичної установи, де йому було надано
медичну допомогу.

Ухвалою Апеляційного
суду Житомирської області від 14 січня

2014 року вказаний вирок міськрайонного
суду щодо ОСОБА_6 змінено:
перекваліфіковано його дії з ч. 2 ст. 15 ч.
2 ст. 115 КК України на

ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому
покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді
позбавлення волі на строк 2 роки.

У решті вирок залишено
без зміни.

У касаційній скарзі
прокурор просить скасувати
оскаржувану ухвалу апеляційного суду
через неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність, стверджуючи, що
кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст.
122 КК України є помилковою, а його дії
належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 1
ст. 115 КК України.

Заслухавши доповідь
судді, пояснення прокурора, яка
підтримала касаційну скаргу та просила
її задовольнити, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи, наведені у скарзі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційну скаргу прокурора слід
задовольнити.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин і не має права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, яких
не було встановлено в оскарженому
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

А згідно з п. 2 ч. 1 ст. 438 цього ж Кодексу
істотне порушення вимог кримінального
процесуального закону є підставою для
зміни або скасування судового рішення
при розгляді справи в суді касаційної
інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове
рішення повинно бути законним,
обгрунтованим і вмотивованим, тобто
його має бути ухвалено компетентним
судом на підставі об'єктивно з'ясованих
обставин, підтверджених доказами,
дослідженими під час судового розгляду
та оціненими згідно з ст. 94 цього
Кодексу. Також суд у своєму рішенні
повинен навести належні, достатні
мотиви й підстави для його ухвалення.

Крім того, за ст. 419 КПК України
мотивувальна частина ухвали
апеляційного суду має містити мотиви з
яких виходив апеляційний суд при
постановленні ухвали і положень
закону, яким він керувався.

Попри це, оскаржувана ухвала
апеляційного суду як це видно з її
змісту не відповідає вимогам
процесуального закону, оскільки за
своїм змістом видається нелогічною та
непослідовною.

Так, виходячи з положень кримінального
закону при відмежуванні замаху на
умисне вбивство (ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК
України) від умисного тілесного
ушкодження необхідно враховувати
спрямованість умислу і ставлення
винної особи до наслідків свого діяння.
Крім того, необхідно брати до уваги, що
замах на умисне вбивство може бути
вчинено лише з прямим умислом, коли
винна особа усвідомлювала суспільно
небезпечний характер свого діяння,
передбачала його суспільно небезпечні
наслідки і бажала їх настання, але такі
наслідки не настали з незалежних від
неї причин.

При цьому питання про спрямованість
умислу необхідно вирішувати з огляду
на сукупність усіх обставин вчиненого
діяння, зокрема враховувати спосіб,
знаряддя злочину, кількість, характер і
локалізацію поранень та інших тілесних
ушкоджень, причини припинення
злочинних дій, поведінку винного до,
під час і після злочину, його взаємини з
потерпілою особою, що передували події.
Також необхідно брати до уваги
характер та динамічність дій
засудженого, а у конкретному випадку і
досвід засудженого у використанні
мисливської зброї, з якої і були
здійсненні постріли у потерпілого.

Крім того, при визначенні умислу на
вчинення протиправного діяння та виду
такого умислу визначальним є
суб'єктивне ставлення винного до
наслідків своїх дій, яке
прослідковується у його поведінці
одразу після вчинення протиправного
діяння, у аналізі підстав та причин з
яких винна особа вважала, що довела
свій злочинний умисел до кінця чи з
яких вона припинила свої злочинні дії,
а також у спрямованості його дій на
усунення шкідливих наслідків, які
настали чи можуть настати у результаті
вчиненого протиправного діяння.

Разом з тим, як видно з оскаржуваного
рішення апеляційного суду, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність перекваліфікації дії
ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на
ч. 1 ст. 122 цього ж Кодексу, без
урахування наведених положень закону,
не провівши детального аналізу всіх
обставин справи без виключення для
встановлення наявності чи відсутності
повноцінних ознак певного складу
злочину.

При цьому, приймаючи таке рішення,
колегія суддів апеляційного суду
фактично керувалась лише висновками
судово-медичних експертиз, поясненнями
з приводу цих експертиз експерта
ОСОБА_9 про малоймовірність настання
смерті потерпілого від завданих йому
засудженим тілесних ушкоджень у
сукупності з пред'явленим останньому
обвинуваченням.

З урахуванням того, що вироком суду
першої інстанції

ОСОБА_6 було визнано винним, у тому, що
він діяв з прямим умислом, виконавши
всі дії, які вважав необхідними для
доведення умислу на вбивство
потерпілого до кінця, не довів свій
злочин до кінця, оскільки потерпілому
своєчасно було надано медичну
допомогу, з огляду на висновки
експертиз про малоймовірність
настання смерті потерпілого від
тілесних ушкоджень, отриманих від
пострілів ОСОБА_6, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
останній діяв без умислу на вбивство.

Тобто, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що ОСОБА_6,
здійснюючи постріли з мисливської
рушниці в

ОСОБА_7, діяв без умислу на його
вбивство, керуючись при цьому тільки
даними щодо наслідків, які фактично
настали від протиправних дій
засудженого.

Однак такий висновок апеляційного суду
є передчасним, зробленим без аналізу
інших доказів у справі та обставин, які
могли свідчити про відсутність чи
наявність у засудженого умислу, а також
про його конкретний вид та
спрямованість, оскільки висновки про
наявність чи відсутність прямого
умислу не можуть залежати від
наслідків, що фактично настали у
результаті вчинення протиправного
діяння.

Зокрема, без аналізу апеляційного суду
залишились стосунки між засудженим та
потерпілим, динаміка їх розгляду,
причини конфлікту, конкретні обставини
вчиненого діяння, його знаряддя, досвід

ОСОБА_6 у поводженні з мисливською
зброєю, дії засудженого та їх
спрямованість одразу після здійснення
пострілів у потерпілого. Крім того,
апеляційним судом не було надано
належної уваги і даним, які містяться у
ряду висновках судово-психіатричних
експертиз, які неодноразово
проводились в ході досудового та
судового слідства.

Таким чином, з огляду на наведене
висновок апеляційного суду про
необхідність перекваліфікації дій
засудженого є поспішним та
передчасним, а його ухвалу не можна
вважати обґрунтованою та вмотивованою
як того вимагають положення
процесуального закону, унаслідок чого
вона підлягає скасуванню, а у справі
належить призначити новий розгляд в
суді апеляційної інстанції, під час
якого суд повинен урахувати наведене в
цій ухвалі, а також суду необхідно
відповідно до вимог ст.ст. 94, 95, 439 КПК
України, положень глави 31 КПК України
дослідити обставини кримінального
провадження, керуючись законом,
оцінити кожний доказ з точки зору
належності, допустимості,
достовірності, а їх сукупність - з точки
зору достатності та взаємозв'язку,
також ретельно перевірити доводи
касаційної скарги прокурора осіб, які
подали касаційні скарги, після чого
ухвалити законне й обґрунтоване судове
рішення відповідно до вимог
процесуального та матеріального
законів.

Керуючись статтями 434, 436, 438 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора у
кримінальному провадженні
задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 14 січня

2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати та
призначити новий розгляд цього
провадження у суді апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________С. С. Слинько _______________М. А.
Мороз_________________В. Я. Крижановський