Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000954 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , згідно з ст.89 КК України не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Буча Київської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_3 , не судимого,

які обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2014 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення,

_______________________________
Справа № 11-кп/796/243/2015
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1
передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації їх діяння, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 років, і ОСОБА_9 позбавлення волі на строк 5 років.

Як зазначає прокурор, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, що потягло за собою неправильне звільнення ОСОБА_8 і ОСОБА_12 від відбування покарання.

На переконання апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину щодо неповнолітніх, особи винних, які свою вину протягом досудового розслідування та під час судового розгляду не визнавали і лише наприкінці зясування обставин та перевірки їх доказами формально визнали вину з метою уникнути справедливого покарання і тим самим продемонстрували зверхнє ставлення до учасників судового провадження, суду і до суспільства в цілому. А тому, незважаючи на відсутність у потерпілих претензій, вчинений обвинуваченими злочин не втрачає своєї суспільної небезпечності.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_9 . ОСОБА_6 вказує, що матеріали кримінального провадження, в тому числі обвинувальний акт, містять дані про те, що його підзахисний щиро розкаявся у вчиненому, і ця обставина знайшла своє відображення у вироку суду. Звертає увагу на думку потерпілих та їх законних представників, які висловили своє ставлення стосовно призначення обвинуваченим покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Що стосується інших доводів прокурора, то вони є здогадками і припущеннями та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. З огляду на викладені обставини захисник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити; доводи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вчинили грабіж щодо неповнолітніх ОСОБА_13 і ОСОБА_14 за наступних обставин.

3 лютого 2014 року близько 13 години 25 хвилин ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , знаходячись на вул. Хмельницькій, 10 в м. Києві, побачили раніше незнайомих неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Вступивши у злочинну змову з метою відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підбігли ззаду до потерпілих. ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоровя, завдав ОСОБА_13 удар у спину, від якого той впав на коліна, відчувши фізичний біль. ОСОБА_9 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоровя, схопив ОСОБА_14 за шию, завдав йому кілька ударів кулаком у голову та наказав віддати мобільний телефон, і коли потерпілий, якому вдалося звільнитися, почав тікати, наздогнав його, схопив лівою рукою за верхній одяг, кулаком правої руки завдав кілька ударів у різні частини тіла, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на спинці та скатах носу, на верхній повіці правого ока на фоні набряку мяких тканин, в лобній ділянці зліва, в проекції лівого скронево-нижнє-щелепного суглобу, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи зліва з переходом на червону кайму, і знову наказав віддати належний потерпілому мобільний телефон Nokia 101 вартістю 275 гривень 70 копійок. Одночасно з цим ОСОБА_8 , подолавши волю ОСОБА_13 до опору, наказав віддати належний потерпілому мобільний телефон Sony-Ericsson К750і вартістю 900 гривень з сім-карткою оператора МТС вартістю 20 гривень.

Після цього ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з відкрито викраденим майном залишили місце вчинення злочину, маючи реальну можливість розпорядитися ним, однак згодом були затримані працівниками міліції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, є вірною.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування кримінального закону, внаслідок чого обвинувачених безпідставно звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, дані про особи винних, які судимостей не мають, ОСОБА_9 працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, і з огляду на відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, правильно призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 працює і за місцем роботи характеризується позитивно, а ОСОБА_9 проходив строкову військову службу у Збройних Силах України, де також зарекомендував себе виключно з позитивної сторони.

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , їхні законні представники ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , претензій до обвинувачених не мають і висловили позицію про призначення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, яка була врахована судом.

Аналогічного змісту заяви з проханням відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора потерпілі та законні представники подали і до суду апеляційної інстанції, що свідчить про те, що вони вибачили обвинувачених.

Крім того, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час досудового розслідування і розгляду справи в суді майже сім місяців утримувалися під вартою, і це дає підстави вважати, що їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, оскільки вони вже реально відчули на собі позбавлення волі. На вказану обставину суд правильно звернув увагу, приймаючи рішення про їх звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Сам факт вчинення обвинуваченими тяжкого злочину не може бути в даному випадку перешкодою для такого рішення суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3