Дата документу Справа № 336/848/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/859/15
Єдиний унікальний № 336/848/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 78 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність ухвали через істотне порушеннями вимог кримінально процесуального закону.

При цьому зазначає, що задовольняючи подання суд не врахував вимоги ст. ст. 164, 166 КВК України та Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої спільним наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства внутрішніх справ України № 270/1560 від 19.12.2003 року, внаслідок чого не надав уваги тому, що ОСОБА_6 не отримував виклик до кримінально-виконавчої інспекції, йому не було вручено письмове попередження, та він не був оголошений у розшук, а також, що умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням доведений не був, а останній протягом іспитового строку до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Крім того, в порушення вимог ст. 539 КПК України розглянув подання у відсутність засудженого, внаслідок чого не з`ясував причини неявок останнього до КВІ та відсутності за місцем проживання і реєстрації.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а у задоволенні подання відмовити.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2015 року задоволено подання Шевченківського РВ КВІ УДПтСУ в Запорізькій області та відносно ОСОБА_6 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та останнього направлено в місця позбавлення волі для відбування, призначеного йому за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2014 року покарання.

Згідно ухвали, начальник Шевченківського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області звернувся до суду із поданням про скасування відносно засудженого ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення останнього в місця позбавлення волі для відбування, призначеного за вироком суду покарання.

В обґрунтування подання зазначив, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2014 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців та відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язками: повідомляти КВІ про зміну місця мешкання, роботи, періодично з`являтися до інспекції для реєстрації, не виїжджати за межі України без дозволу КВІ.

17.04.2014 року копія вироку відносно засудженого була отримана та прийнята кримінально-виконавчою інспекцією до виконання та була заведена особа справа № 128/14.

07.05.2014 року засуджений під розпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, а також з обов`язками покладеними на нього судом. При цьому засудженому було встановлено дні явки на реєстрацію 1-й та 3-й понеділок кожного місяця, заведено лист реєстрації, складена анкета засудженого.

07.07.2014 року засуджений ОСОБА_6 не з`явився на реєстрацію без поважних причин, за що йому 14.07.2014 було винесено застереження у вигляді письмового попередження.

У визначені КВІ дні для реєстрації, а саме: 01.12.2014 р., 15.12.2014 р., 05.01.2015 р., 19.01.2015 р. засуджений знову не з`явився, про причини своїх неявок інспекцію не повідомив.

Крім того, засудженому 03.12.2014 року та 16.12.2014 року були направлені виклики про необхідність його явки до інспекції на 09.12.2014 року та на 22.12.2014 року, які були залишені засудженим без належного реагування.

23.12.2014 року, 17.01.2015 року та 30.01.2015 року інспектором з метою з`ясування причин неявок засудженого до КВІ на реєстрацію був здійснений вихід за адресою проживання засудженого, але на момент перевірок останній за місцем свого мешкання був відсутній. Згідно інформації наданої гр. ОСОБА_8 , яка також мешкає за цією адресою, засуджений ОСОБА_6 раніше проживав за вказаною адресою, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, та періодично з`являється у стані алкогольного сп`яніння, останній раз приходив до житла в кінці січня 2015 року, де він може мешкати їй невідомо.

30.12.2014 інспектором до Шевченківського РВ ЗМУ було надіслано подання про застосування до засудженого приводу на 15.01.2015 року.

26.01.2015 року надійшов рапорт СДІМ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, згідно якого ОСОБА_6 зловживає спиртними напоями, ніде не працює та за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , з`являється періодично, може мешкати на дачах.

Також для встановлення місцезнаходження засудженого, КВІ були зроблені запити до спецустанов м. Запоріжжя, які позитивних результатів не дали. До адміністративної та кримінальної відповідальності засуджений не притягувався.

Відповідно до рапорту від 09.02.2015 р. було здійснено вихід за місцем реєстрації засудженого за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого встановлено, що за вказаною адресою він не проживає, та його брату ОСОБА_9 , місце перебування засудженого невідомо.

З урахуванням наведеного, начальник КВІ просив скасувати відносно засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням та направити останнього для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі.

Суд, з огляду на вказані обставини, дійшов висновку, що викладені в поданні обставини відповідають дійсності, внаслідок чого це подання задовольнив, зокрема зазначивши про те, що про наявність обов`язків, передбачених ст. 76 КК України засуджений у тому числі був повідомлений під час проголошення вироку.

Колегія суддів вважає, що ухвала районного суду про направлення засудженого ОСОБА_6 в місця позбавлення волі для відбування призначеного йому вироком суду покарання підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно до ч. 3 ст. 43 КПК України, засуджений має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 42 КПК України, обвинувачений має зокрема право: бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; збирати і подавати суду докази; висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження; виступати в судових дебатах.

Згідно до ч. 3 ст. 21 КПК України, кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 539 КПК України, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Системний аналіз ст. ст. 21, 42, 43 та 539 КПК України, свідчить про те, що розгляд питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно засудженого ОСОБА_6 та направлення його в місця позбавлення волі обов`язково повинно здійснюватися за його участю, оскільки, по-перше, це стосується його конституційного права на волю (ст. 29 Конституції України), а по друге, проведення судового розгляду за відсутністю засудженого, позбавляє його можливості використовувати своє право на захист, зокрема бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримувати їх роз`яснення; брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; збирати і подавати суду докази.

Крім того, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_6 , в порушення вимог ч. 1 ст. 136 КПК України, не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду районним судом подання, оскільки вказані судом дані (а.п. 72-73) не підтверджують факту вручення останньому повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд не мав права розглядати подання Шевченківського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області без участі у судовому засіданні засудженого ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів, не обговорюючи подання Шевченківського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області по суті, вважає, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто судове провадження було здійснено за відсутності обвинуваченого, коли його участь є обов`язковою.

Згідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що згідно до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо буде встановлено порушення п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2015 року відносно засудженого ОСОБА_6 скасувати, а матеріали провадження направити до того ж районного суду на новий розгляд в іншому складі суддів.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4