АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/904/15 Справа № 200/5742/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005753, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

Встановила:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року суд повернув прокурору обвинувальний акт, яким ОСОБА_6 обвинувачується за ч.1 ст.121 та ч.2 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не погоджуючись з судовим рішенням, порушує питання про його скасування через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.314 КПК України фактично надав оцінку правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доказам у кримінальному провадженні тому безпідставно повернув обвинувальний акт, оскільки, на його думку, процесуальний документ складений у відповідності з вимогами ст.291 КПК України.

Як зазначено в обвинувальному акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 28 грудня 2014 року близько 02 години, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з раніше незнайомим ОСОБА_9 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав удари гострим предметом, який володів колюче-ріжучими властивостями, чим умисно спричинив ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого різаного поранення грудної клітини ліворуч, з раною по заднє-паховій лінії, яка проникає в плевральну порожнину.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 в тому самому місці та часі на грунті неприязних відносин з раніше незнайомими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з метою заподіяння їм тілесних ушкоджень зазначеним гострим предметом, який володів колюче-ріжучими властивостями, завдав названим особам різані рани, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілих.

Вказаною ухвалою суд повернув прокурору обвинувальний акт на тій підставі, що обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, а саме, на думку суду, в обвинувальному акті вказаний один і той самий час та місце вчинення подій всіх наявних епізодів, викладених окремо один від одного без опису загальної обстановки вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Крім того, суд зазначив, що в обвинувальному акті не розкрито механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора ОСОБА_7 , яка вважала, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України та просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

У цьому провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що суд ухвалив судове рішення з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Усупереч доводам у скарзі прокурора, суд повертаючи обвинувальний акт прокурору, правильно вказав, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, згідно з якими обвинувальний акт має містити, зокрема, такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Проте згідно обвинувальному акту за епізодом від 28 грудня 2014 року відносно потерпілого ОСОБА_9 не зазначено, кому саме ОСОБА_6 завдав удари гострим предметом, який володів колючо-ріжучими властивостями, та за яких обставин і від чиїх дій потерпілому ОСОБА_9 були спричинені зазначені тяжкі тілесні ушкодження.

Незважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він одночасно і в одному місці умисно спричинив потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 тілесні ушкодження, в обвинувальному акті не зазначено, за яких обставин та з яких мотивів обвинувачений одночасно вчинив ці злочинні дії відносно вказаних потерпілих.

Виходячи з цього суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, обґрунтовано вказав на неконкретність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, що відповідно до ст.42 КПК України порушує його право на захист, оскільки він має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_6 складений відповідно до вимог ст.291 КПК України, не відповідають матеріалам кримінального провадження і є безпідставними.

З урахуванням наведеного суд дійшов мотивованого висновку про невідповідність обвинувального акта щодо ОСОБА_6 вимогам ст.291 КПК України.

З таким рішенням колегія суддів погоджується, вважаючи його законним і обгрунтованим.

Отже, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статей 331 і 419 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з того моменту, як до суду надійшов обвинувальний акт, коли до обвинуваченого судом був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, 29 грудня 2014 р. на досудовому розслідуванні запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано у вигляді тримання під вартою. 27 березня 2015 р. в підготовчому судовому засіданні суд відповідно до ст.331 КПК України продовжив дію цього запобіжного заходу до 25 квітня 2015 р.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_6 судова колегія, заслухавши думку сторін з цього питання, враховує наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , від дій якого постраждало кілька осіб, може перешкодити судовому провадженню, переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою, на чому наполягали обвинувачений та його захисник під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає і погоджується з думкою прокурора щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Виходячи з наведеного, керуючись статтями 404,407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, залишити без задоволення.

Ухвалу Бабшкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 20 травня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4