У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Глоса Л.Ф., Кармазіна Ю.М.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 17 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м.
Києва від 4 липня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня
2006 року.

Вироком Деснянського районного суду
м. Києва від 4 липня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено
за ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі статей 104, 75 і 76 КК
України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком 1 рік з покладенням на нього відповідних обов'язків.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 19 вересня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено
за відкрите заволодіння чужим майном за обставин, викладених у вироку.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2
просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону
та істотне порушення кримінально-процесуального закону, які зокрема стосуються
забезпечення його права на захист та необхідності закриття справи через
малозначність. Крім того захисник вважає, що в матеріалах справи відсутні
будь-які дані про вартість викраденого у потерпілої мобільного телефону.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доводи касаційної скарги про те, що вчинений ОСОБА_1
грабіж є незакінченим, а тому його дії неправильно кваліфіковані як закінчений
злочин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки грабіж вважається
закінченим з моменту, коли винний має реальну, хоча б початкову можливість
розпорядитися викраденим, зокрема, винести, сховати, передати, викинути, тощо.
Як видно із матеріалів справи, засуджений мав можливість викинути викраденого
мобільного телефону і скористався такою можливістю. З урахуванням зазначених
обставин злочинні дії засудженого вірно кваліфіковані як закінчений злочин, а
тому підстав вважати, що кримінальний закон у цій справі застосовано
неправильно, у колегії суддів немає.

Правильно у справі встановлено й вартість викраденого
ОСОБА_1 майна, яка становить 599 грн., що підтверджено відповідною довідкою про
вартість мобільного телефону та показаннями потерпілого ОСОБА_3 про вартість
мобільного пакету та кількість грошей на абонентському рахунку. Тому доводи
захисника про те, що засудженим вчинено діяння, яке підпадає під ознаки ч. 2
ст. 11 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи із суми
викраденого майна.

Не допущено у справі й істотних порушень
кримінально-процесуального закону ні щодо забезпечення права ОСОБА_1 на свій
захист, ні щодо фіксування процесу технічними засобами, оскільки захисником
його було забезпечено з моменту допиту як обвинуваченого, бо підозрюваним він
не визнавався, а фіксування процесу технічними засобами не відбувалося,
оскільки клопотань про таку фіксацію до суду не надходило, а сам суд такого
рішення в справі не приймав. Тому доводи касаційної скарги про те, що
фіксування процесу мало відбуватися без будь-яких клопотань, не може бути
прийнято до уваги, оскільки не грунтується на положеннях ст. 87-1 КПК України.

Таким чином, підстав для зміни або скасування судових
рішень щодо ОСОБА_1 за доводами касаційної скарги захисника у справі немає, а
тому задоволенню вона не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_2 щодо засудженого ОСОБА_1
відмовити.

СУДДІ :

Міщенко С.М. Глос Л.Ф. Кармазін Ю.М.