ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії
суддів:

Крижановського В.Я., Наставного В.В.,
Мороза М.А.,

при секретарі

судового засідання Гладкіх Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.
Києві 2 жовтня 2014 року касаційну скаргу
у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки

України, раніше судимої, останній раз
вироком

Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу

Дніпропетровської області від 19
березня 2013 року

за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71
КК

України на 1 рік 7 місяців позбавлення
волі,

за участю прокурора Таргонія О.В.,

засудженої ОСОБА_5 (в
режимі відеоконференції),

встановив:

За змістом касаційної скарги
засудженою ОСОБА_5 викладено вимогу про
зміну судових рішень, що обґрунтовує
неправильним застосуванням
кримінального закону при кваліфікації
її дій як відкрите викрадення чужого
майна по епізоду з потерпілим ОСОБА_6,
оскільки вважає, що її дії були
таємними, тому мали б бути
кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.
Також просить про пом'якшення
покарання, визначивши його їй в
мінімальних межах санкції за ч. 2 ст. 185
КК України.

Вироком Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 13 серпня 2013 року ОСОБА_5
визнано винною і засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк один
рік;

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк чотири
роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк один
рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом часткового
складання покарань ОСОБА_5 визначено
покарання у виді позбавлення волі на
строк чотири роки три місяці.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків до призначеного
покарання за цим вироком частково
приєднано невідбуту частину покарання
за попереднім вироком суду від 19
березня 2013 року та остаточно ОСОБА_5
визначено покарання у виді позбавлення
волі на строк чотири роки чотири
місяці. Вироком суду також вирішено
долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2013 року апеляційну скаргу засудженої
ОСОБА_5 залишено без задоволення, вирок
суду - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винною і
засуджено за те, що вона 1 січня 2013 року,
приблизно о 12-ій год. 30 хв.. знаходячись
у дворі буд. №? 3 по вул. Курчатова м.
Кривого Рогу, маючи умисел на
заволодіння чужим майном, у раніше
малознайомого ОСОБА_7 під приводом
здійснення дзвінка попросила його
мобільний телефон. ОСОБА_5, діючи
умисно, повторно, з корисливих мотивів,
шляхом зловживання довірою, взявши
мобільний телефон та не маючи наміру
повертати його, відійшла з поля зору
потерпілого ОСОБА_7, після чого зникла з
місця вчинення злочину з телефоном,
спричинивши потерпілому матеріального
збитку на загальну суму 1 525 грн.

Крім того, на початку травня 2013 року,
приблизно о 19-ій год., ОСОБА_5,
знаходячись поблизу дитячого садка по
вул. Подбельського м. Кривого Рогу, з
метою викрадення чужого майна, діючи
умисно, повторно, з корисливих мотивів,
шляхом вільного доступу, таємно, з
кишені спідниці потерпілої ОСОБА_8
викрала її мобільний телефон. З місця
злочину зникла, розпорядившись
викраденим на власний розсуд,
спричинивши потерпілій матеріального
збитку на суму 300 грн.

Крім того, 7 травня 2013 року, приблизно о
17-ій год. 30 хв., ОСОБА_5, знаходячись в
приміщенні магазину по вул. Курчатова,
5, м. Кривого Рогу, під час сварки з
раніше незнайомим ОСОБА_6 штовхнула
останнього, який втратив рівновагу і
впав на підлогу, при цьому з його кишені
куртки випав мобільний телефон. У
ОСОБА_5, яка помітила вказаний телефон,
раптово виник умисел на заволодіння
чужим майном, і вона, діючи умисно,
повторно, з корисливих мотивів,
відкрито заволоділа вказаним
телефоном. З місця злочину зникла,
розпорядившись викраденим на власний
розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6
матеріального збитку на суму 505 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи
засудженої на підтримку поданої нею
касаційної скарги, думку прокурора,
який заперечував проти задоволення
касаційної скарги засудженої,
перевіривши матеріали кримінального
провадження, суд дійшов висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Винність засудженої у вчиненні
злочинів, за які її засуджено, та
кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.
190 КК України є правильною та у
касаційній скарзі не оспорюється.

Висновки суду про доведеність винності
засудженої ОСОБА_5 у вчиненні
кримінального правопорушення за ч. 2 ст.
186 КК України як відкрите викрадення
чужого майна, повторно,
підтверджується сукупністю зібраних у
провадженні, перевірених у судовому
засіданні та наведених у вироку
доказах.

Посилання у касаційній скарзі
засудженої про те, що викрадення майна
у потерпілого ОСОБА_6 було вчинено нею
таємно, а не відкрито, є безпідставними,
що перевірялись судом першої
інстанції, та не знайшли свого
підтвердження за матеріалами
кримінального провадження, у тому
числі й відповідно до показань
потерпілого, який бачив як засуджена
вкрала його телефон та вимагав, щоб
вона його повернула, але на його вимоги
остання не реагувала.

Отже, за встановлених судами обставин
дії засудженої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК
України кваліфіковані правильно.

Що стосується доводів засудженої щодо
невідповідності призначеного їй
покарання внаслідок суворості, то вони
є необґрунтованими.

Суд при призначенні покарання ОСОБА_5
врахував повною мірою тяжкість
вчинених кримінальних правопорушень,
дані про особу засудженої, яка раніше
судима, вчинила злочин протягом
невідбутої частини покарання за
попереднім вироком, позитивно
характеризується за місцем проживання,
страждає на хронічне захворювання.
Обставиною, яка пом'якшує покарання, є
щире каяття, обставин, які б обтяжували
покарання, не встановлено. Врахувавши
наведене, судом призначено засудженій
покарання в межах санкції статей, за
якими її засуджено, а за ч. 2 ст. 186 КК
України - в мінімальних межах, та за
сукупністю злочинів і вироків
відповідно до положень ст.ст. 70, 71 КК
України.

З урахування наведеного в сукупності,
суд не вбачає підстав до пом'якшення
покарання засудженій ОСОБА_5

Апеляційний розгляд за апеляційною
скаргою засудженої проведено
відповідно до вимог кримінального
процесуального закону, а ухвала
апеляційного суду відповідає вимогам
ст. 419 КПК України. Так, судом
апеляційної інстанції перевірені
повною мірою доводи засудженої про
невідповідність призначеного їй
покарання, аналогічні тим, що наведені
нею у касаційній скарзі, та які були
спростовані з наведенням докладних
мотивів прийнятого рішення.

З огляду на те, що кримінальний закон
застосовано правильно, істотних
порушень кримінального процесуального
закону не встановлено, суд дійшов
висновку, що касаційна скарга
засудженої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 428, 436 КПК України,
суд

ухвалив:

Вирок Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 13 серпня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2014 року щодо
ОСОБА_5 залишити без зміни, а її
касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ __________________
_________________

В.Я. Крижановський В.В. Наставний М.А.
Мороз