У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України
у складі:

головуючого

Філатова В.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і
Школярова В.Ф.,

прокурора

Колесниченко О.В.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 28 серпня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами законного представника засудженого ОСОБА_1-ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на
постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення,

в с т а н о в и л а :

Вироком Новоодеського
районного суду Миколаївської області від 8 листопада 2005
року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого 19 травня 2004 року

за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК
України

на 3 роки позбавлення волі і на підставі

ст.ст. 75,104 КК України звільненого від

відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком на 1 рік,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на
7 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до цього покарання частково приєднано невідбуте
покарання за попереднім вироком від 19 травня 2004 року й остаточно
визначено ОСОБА_1 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути зОСОБА_2 на
користь потерпілого ОСОБА_4 на відшкодування
матеріальної шкоди 500 грн. та
3 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від
12 січня 2006 року зазначений вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винними у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, у будинку потерпілого ОСОБА_5 АДРЕСА_1 під час сварки з потерпілим умисно наніс йому чисельні удари
руками, ногами та металевим предметом по голові та тулубу, спричинивши тяжкі
тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_5

У касаційній скарзі законний представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_1- ОСОБА_2
посилається на однобічність та неповноту досудового і судового слідства,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення
кримінально-процесуального закону і зокрема, застосування до ОСОБА_1 незаконних
методів ведення слідства. Стверджує, що винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину не
доведена, показання свідків суперечливі. Зазначає, що апеляційний суд не
звернув уваги на допущені судом першої інстанції порушення вимог закону.

З урахуванням наведених у скарзі доводів просить
скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1 та закрити справу у зв'язку з відсутністю
в його діях складу злочину.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_3 аналогічні
доводам касаційної скарги законного представника ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про
залишення скарг без задоволення, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у касаційних
скаргах доводи, колегія суддів вважає, що вони
задоволенню не підлягають на таких підставах.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначених
злочинних дій підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які
суд проаналізував у вироку, і є обґрунтованим.

Доводи ж у касаційних скаргах про те, що зазначеного злочину ОСОБА_1 не
вчиняв, та про відсутність у справі
доказів його винності є безпідставними.

Так, ОСОБА_1 на стадії досудового слідства під час його допиту спочатку як
підозрюваного, а потім і обвинуваченого, які проводилися за участю захисника,
визнав себе винним у заподіянні потерпілому ОСОБА_5 навмисного тяжкого
тілесного ушкодження, докладно розповів
про обставини вчинення злочину та про його конкретні дії щодо потерпілого.

Згідно з показаннями ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 24-й годині під час
вживання спиртних напоїв у будинку потерпілого ОСОБА_5, між господарем і ним
виникла сварка, під час якої він
(засуджений) завдав потерпілому чисельні удари руками, ногами та металевим
предметом по голові та тулубу.

Свої показання ОСОБА_1 підтвердив при проведенні відтворення обстановки й
обставин події, яке теж проводилося за участю захисника, під час якого він
розповів, у який спосіб спричинив потерпілому тілесні ушкодження,
продемонстрував, як саме був скоєний ним злочин.

Пізніше ОСОБА_1, як вбачається з матеріалів справи, відмовився давати показання, а в судовому
засіданні почав стверджувати, що
зазначеного злочину він не вчиняв, що того дня (ІНФОРМАЦІЯ_2) він дійсно
був у ОСОБА_5, але тілесних ушкоджень потерпілому не спричиняв.

Суд ретельно перевірив показання ОСОБА_1, з'ясував причини зміни ним
показань і в результаті їх ретельного дослідження у сукупності з іншими
доказами, зібраними у справі, дав їм належну оцінку й обґрунтовано визнав достовірними ті його показання на стадії досудового слідства, в
яких він визнав факт спричинення ним потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Такий висновок суду є обґрунтованим, оскільки показання, в яких ОСОБА_1 визнав
себе винним, підтверджується іншими зібраними у справі і дослідженими в
судовому засіданні доказами й узгоджуються з ними.

Так, показання засудженого про спосіб і час вчинення ним злочинних дій щодо
потерпілого ОСОБА_5 підтверджуються показаннями свідка-очевидця ОСОБА_6
під час досудового слідства, яка
показала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 24-ї години засуджений завдав потерпілому
чисельні удари руками і ногами по голові та тулубу, а коли вона намагалася
перешкодити цьому ОСОБА_1 завдав їй два
удари стільцем по голові.

Показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 встановлено, що 28 квітня 2005 року приблизно о 18-й
годині, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що його
побив ОСОБА_1

Крім того, винність засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину
підтверджується й іншими зібраними та
дослідженими в суді доказами, зокрема даними, встановленими судово-медичною
експертизою, про характер, локалізацію ушкоджень на тілі потерпілого та про причину його смерті, а його показання щодо конкретного місця
вчинення злочину ( про те, де саме залишався потерпілий після спричинення йому ушкоджень) узгоджуються із
даними протоколу огляду місця події.

Посилання у касаційних скаргах на
те, що показання засудженого під час
досудового слідства, в яких він визнав себе винним, його змусили давати
працівники міліції через застосування незаконних методів дізнання і слідства, є
аналогічними за їх змістом твердженням ОСОБА_1 у судовому засіданні, ретельно перевірялися в суді, але не підтвердилися
і були визнані безпідставними.

Під час вивчення матеріалів справи також не
виявлено даних, які б давали підстави вважати, що стосовно ОСОБА_1
застосовувались незаконні методи слідства чи дізнання.

Необґрунтованими є і доводи у скаргах про те, що законного представника
неповнолітнього засудженого - ОСОБА_2 не допустили до участі у справі на
досудовому слідстві.

Із матеріалів справи
вбачається, що постановою
слідчого від 03 травня 2005 року ОСОБА_2 визнана законним представником неповнолітнього
ОСОБА_1 і їй роз'яснені права і обов'язки законного представника, про що є
її підпис ( а.с. 72 )

Згідно з ч. 3 ст.398 КПК України до компетенції касаційного суду не входить перевірка
наявності обставин, зазначених у
статтях 368 і 369 КПК України, а
саме однобічності або неповноти досудового чи судового слідства та
невідповідності викладених у вироку
висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Тому доводи
касаційних скарг у цій частині перегляду в касаційному порядку не підлягають.

За змістом ст. 67 КПК України оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив
вирок. Колегія суддів установила, що суд першої
інстанції дотримався вимог цієї норми закону. Апеляційний суд ретельно
перевірив викладені в апеляціях доводи засудженого та захисника і на їх
спростування також навів в ухвалі мотиви, які ґрунтуються на матеріалах справи.

Під час перевірки матеріалів справи також встановлено, що органи досудового
слідства, суди першої та апеляційної інстанцій інших істотних порушень кримінального та
кримінально-процесуального законів , які б тягнули безумовне скасування
постановлених щодо засудженого судових рішень не допустили. Тому законних
підстав для їх скасування немає.

З урахуванням наведеного,
керуючись ст. ст.394-396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційних скарг захисникаОСОБА_3 та законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_2

судді:

Філатов В.М. Кліменко
М.Р. Школяров В.Ф.