Провадження № 1-в/537/171/2015
Справа № 537/1406/15-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника колонії ОСОБА_4

лікаря ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області із застосуванням відео конференції подання начальника Кременчуцької виправної колонії управління ДПтСУ в Полтавській області (№69) щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Виска Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працює, який має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 раніше судимий:

· 14.11.2012 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ст.186 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки;
· 04.12.2013 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ст.297 ч.1, ст.297 ч.2, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Апеляційним судом Кіровоградської області постановлено новий вирок від 18.02.2014 року за ст.297 ч.1 ст.297 ч.2, ст.70 ч.1, ст.71 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,
про звільнення від покарання за хворобою,

в с т а н о в и в :
Начальник Кременчуцької виправної колонії управління ДПтСУ в Полтавській області (№69) звернувся до суду із поданням про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою на підставі ст. 84 КК України.

В судовому засіданні представник колонії та лікар підтримали подання. Зазначили, що під час відбування покарання, призначеного вироком суду, ОСОБА_7 захворів на тяжку хворобу яка загрожує його життю та перешкоджає подальшому відбуттю покарання. Стан хворого прогресивно погіршується. В умовах колонії засудженому може бути надана кваліфікована медична допомога, оскільки на території колонії, розташований спеціалізований медичний заклад для лікування хворих на туберкульоз, який забезпечений необхідними для лікування препаратами не гірше інших подібних спеціалізованих установ. Але хвороба набула такої форми, що не реагує на ліки. Можливо хворому ОСОБА_7 в іншій лікарні буде надана більш кваліфікована медична допомога. Така форма хвороби, яка не реагує на ліки, могла виникнути у зв`язку з тим, що лікування було розпочато, але самовільно перервано.

Прокурор заперечував проти задоволення подання з підстав, що засуджений захворів на туберкульоз до початку відбування покарання, але ухилився від лікування й повторно не звертався до лікаря. ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий в тому числі за тяжкий злочин, звільнявся від відбування покарання з випробування, але під час іспитового строку знов вчинив злочини. На даний час не відбув більшу частину покарання. ОСОБА_7 відбуває покарання в колонії, на території якої розташований спеціалізований медичний заклад для лікування хворих на туберкульоз. Разом з тим, засуджений не має коштів та стійких соціальних зв`язків, необхідних для самостійного лікування. Враховуючи, що раніше засуджений ухилявся від лікування, будучі звільненим від відбування покарання він може повторно припинити лікування, що не тільки небезпечно для його життя та здоров`я, але також створює загрозу для життя та здоров`я інших людей.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали подання, просили його задовольнити. ОСОБА_7 повідомив, що має сім`ю мати, яка не працює й також знаходиться на лікуванні від туберкульозу, а також тітку, яка займається домашнім господарством. Шелест. В.В. раніше ухилився від добровільного лікування, оскільки захворювання на туберкульоз його не турбувало, але на даний час стан його здоров`я погіршився, й він бажає лікуватися. Тітка може йому допомогти в лікуванні.

Заслухавши учасників процесу, суд встановив.

Відповідно до п.6 ст.537 КПК України, під час виконання вироків, суд згідно ч.2 ст.539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення засудженого від покарання за хворобою.

Як передбачено ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973 року №8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Зі змісту п. 2-1 цієї Постанови вбачається, що засуджені, щодо яких встановлено, що їх хвороба є результатом навмисного заподіяння собі ушкоджень, не представляються на звільнення від дальшого відбуття покарання через хворобоу.

Відповідно до п. 3 цієї ж Постанови, вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Судом вставноелно, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений, а саме 14.11.2012 року за тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки. Вказаний злочин вчинив в неповнолітньому вівці.

А також ОСОБА_7 засуджений вироком 04.12.2013 року із поставленням нового вирокув апеляційній інстанції від 18.02.2014 року за ст.297 ч.1 ст.297 ч.2, ст.70 ч.1, ст.71 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Вказаний злочин вчинений під час звільнення від відбування покарання на іспитовий строк. Під час розгляду останньої справи ОСОБА_7 ухилився від суду, у зв`язку з чим ухвалою від 06.11.2013 року оголошувався в розшук.

Хоча засуджений ОСОБА_7 в цілому характеризується позитивно адміністрацією виправної колонії, проте під час відбування покрання не мав жодних заохочень.

Відповідно до висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд від 24.03.2015 року, з яким погодилися всі учасники процесу, засудженому ОСОБА_7 встановлено заключний діагноз РРТБ (31.07.2014 року (МРТБ (29.05.2014 року) прогресуючий обох легень (інфільтративний). Дестр.+, МБТ+, М+, К+, РезІ+(H, R, S, E), II+ (Km, Et, Ofx ), кат.4 (НЛ-1, Іряд), ког. ІІІ (2014 рік) паліативне лікування (04.11.2014 року). Хронічне обструктивне захворювання легень: хронічний бронхіт змішаного ґенезу в стадії загострення. Дихальна недостатність ІІІ ступеню. Хронічна легенево-серцева недостатність ІІІ ступеню. Тубінтоксикація.

Встановлено, що незважаючи на лікування, стан хворого ОСОБА_7 прогресивно погіршується та загрожує його життю.

Таким чином засуджений ОСОБА_7 має захворювання, зазначене в п. 1.2. «Переліку захворювань, які є підставою для подання в суд матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року за №1348/5/572.

Разом з тим з висновку спеціальної лікарської комісії вбачається, що ОСОБА_7 на туберкульоз легень захворів вперше у грудні 2011 року. Проходив лікування у обласному протитуберкульозному диспансері в м. Кіровоград на протязі одного місяця, самовільно перервав лікування. У грудні 2013 року поміщений до СІЗО м. Кіровоград, де при профогляді виявлено туберкульозні зміни в легенях та призначено лікування. Але далі стан здоров`я ОСОБА_7 прогресивно погіршився, встановлено діагноз МРТБ 29.05.2014 року, та РРТБ 31.07.2014 року.

З пояснень лікаря даних в судовому засіданні, вбачається, що у хворого міг виникнути діагноз РРТБ у зв`язку з несвоєчасним лікуванням та у зв`язку з передчасним припиненням розпочатого лікування, що могло привести збудників хвороби до стану, який не реагує на ліки.

ОСОБА_7 відбуває покарання в Кременчуцькій виправній колонії №69 Полтавської області, яка є спеціалізованим закладом Державної пенітенціарної служби України, де покарання відбувають засуджені, які хворі на туберкульоз, оскільки на його території розташований спеціалізований медичний заклад для лікування хворих на туберкульоз

В судовому засіданні лікар повідомив що, медична установа на території колонії забезпечена належним чином медичними препаратами для лікування туберкульозу не гірше за інші заклади. Медичний персонал здійснює нагляд за отриманням хворими лікування, застосовує заходи направлені на припинення ухилення від лікування. В разі звільнення ОСОБА_7 буде доставлений до найближчої установи, яка спеціалізується з лікування туберкульозу, проте він буде мати можливість самовільно перервати лікування та покинути цей заклад.

Аналізуючи наведене суд встановив, що ОСОБА_7 хворів на туберкульоз до вчинення злочинів і до початку відбування покрання, але в добровільному порядку не лікувався, а навпаки ухилився від лікування, розпочате лікування самовільно прервав.Фактично лікування засудженого розпочалось лише під час відбування покарання. Й ОСОБА_7 відбуває покарання в установі, на території якої розташований спеціалізований медичний заклад з лікування хворих на туберкульоз.

Поведінка ОСОБА_7 ставить під сумнів його позитивне відношення до лікування.

Таким чином суд не вбачає підстав вважати, що стан хворого ОСОБА_7 перешкоджає подальшому відбуттю ним покарання, оскільки фактично лише в місцях позбавлення волі він і отримав необхідне лікування.

Суд критично відноситься к твердження засудженого, що після звільнення з місць позбавлення волі його рідна тітка ОСОБА_8 буде допомагати йому лікуватися.

Так з матеріалів особової справи ОСОБА_7 вбачається, що за час відбування ним покрання ОСОБА_8 жодного разу не просила побачення та не передавала передач.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 116 Кримінально-виконавчого кодексу України у разі необхідності лікування в умовах стаціонару засуджений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких у лікувальних закладах охорони здоров`я, що мають ліцензію МОЗ України.

Таким чином за бажанням рідні мають право надавати допомогу на лікування ОСОБА_7 і під час відбування ним покарання.

Звільнення від відбування покарання особи, яка має тяжке захворювання, є правом, а не обов`язком суду. При цьому суд враховує не тільки тяжкість захворювання, а й той факт, що засуджений відбуває покарання за тяжкий злочин направлений проти власності та здоров`я потерпілого, який вчинив будучи хворим на туберкульоз, поведінку засудженого, яка фактично вказує на його небажання добровільно лікуватися від хвороби небезпечної як для нього так і для оточуючих, а також інші обставини, з яких вбачається, що засуджений не має стійких соціальних зв`язків та засобів для існування, що фактично й унеможливлює його самостійне лікування, разом з тим під час відбування покарання йому надається кваліфікована медична допомога.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні подання начальника Кременчуцької виправної колонії управління ДПтСУ в Полтавській області (№69) про звільнення ОСОБА_7 від покарання за хворобою

Керуючись ст.84 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Відмовити в задоволенні подання начальника Кременчуцької виправної колонії управління ДПтСУ в Полтавській області (№69) про звільнення ОСОБА_7 від покарання за хворобою.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районий суд м. Кременчука протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня її отримання.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 .