АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження №11-кп/790/164/15 ОСОБА_1
категорія: ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника Хролівського ВЦ № 140 ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Харківської області провадження №11-кп/790/164/15 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою засудженого вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2011 року за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 121 ч. 1, 186 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України,-

звільнено від відбування покарання, призначеного вироком від 20.09.2011 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 11 місяців 11 днів.

Як встановив суд, станом на 03 грудня 2014 року засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 строку призначеного вироком покарання, характеризується адміністрацією установи відбування покарання позитивно, дотримується встановленого режиму тримання та розпорядку денного, працевлаштований, до представників адміністрації установи ставиться з повагою і виконує їх вимоги, за характером спокійний, в колективі засуджених вживається, на заходи виховного характеру реагує задовільно і робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, за час відбування покарання мав одне стягнення та яке погашено у встановленому законом порядку, заохочувався п`ять разів, чим довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор порушив питання про скасування судового рішення та про повернення матеріалів справи на новий судовий розгляд у зв`язку з невідповідністю ухвали суду нормам кримінального та кримінально-виконавчого права, посилаючись на вимоги ч. 8 ст. 154 КВК України, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 13 лютого 2014 року щодо ОСОБА_8 було змінно режим відбування покарання з позбавлення волі на обмеження волі та з дня ухвалення цього рішення не минув один рік, а тому, на думку прокурора, засудженого було передчасно звільнено умовно-достроково. Окрім того прокурор стверджує, що такий період часу відбування покарання в містах обмеження волі не є достатнім для можливості оцінки поведінки засудженого з підстав, визначених у ст. 81 КК України, а саме з підстав достатньої сумлінності поведінки і ставлення до праці.

На апеляційну скаргу прокурора в силу ст. 402 КПК України від засудженого ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких він вказує про відповідність проведення судового розгляду вимогам кримінального і кримінально-виконавчого законодавства України та просить ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а також вислухавши представника Хролівського ВЦ № 140 та засудженого про залишення ухвали суду без зміни, перевіривши наявні матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст. 539 КПК України клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, враховуючи вимоги ст. 81 КК України задовольнив клопотання, тому що засуджений відбув більш двох третин призначеного строку покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Фактичне відбуття засудженим ОСОБА_8 більш двох третин призначеного строку покарання в апеляційній скарзі не заперечується, але, на думку прокурора, судове рішення не відповідає вимогам ч. 8 ст. 154 КВК України, яка передбачає, що особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у
місця обмеження волі або позбавлення волі.
Оскільки ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 13 лютого 2014 року у відношенні засудженого ОСОБА_8 була замінена невідбута частина покарання більш м`яким покаранням, а самезамінено режим відбування покарання з позбавлення волі на обмеження волі та з дня ухвалення цього рішення не минув один рік, тому, за твердженням прокурора, засудженого було передчасно звільнено умовно-достроково.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням прокурора, виходячи з вимог ст. ст. 81, 82 КК України і ст. 154 КВК України.

Так, суб`єктами наведених вище положень ч. 8 ст. 154 КВК України є «особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направленіу місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом», але ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 13 лютого 2014 року щодо ОСОБА_8 було змінно режим відбування покарання з позбавлення волі на обмеження волі відповідно до вимог ст. 82 КК України, положення якої стосовно заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, на відміну від відповідних норм кримінального закону, взагалі не передбачають можливості застосування правового інституту про направлення засуджених у місця обмеження волі.
Як надалі зазначено у ч. 8 ст. 154 КВК України, такі особи «можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі», однак матеріали провадження не містять даних про те, що у відношенні засудженого ОСОБА_8 раніше ставилося питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та, як слідство цього, саме що останнього знову представлено до такого звільнення.
Отже, положення ч. 8 ст. 154 КВК України передбачають регулювання інших, ніж у даному випадку щодо засудженого ОСОБА_8 , кримінально-виконавчих правовідносин.

Окрім того, згідно ч. 5 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінено більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 КК України.
За таких обставин, суд першої інстанції при ухваленні рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування засудженого ОСОБА_8 покарання правильно виходив з вимог ст. 81 КК України, тому що положення цього кримінального закону є загальними.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що період часу відбування покарання в містах обмеження волі не є достатнім для можливості оцінки поведінки засудженого ОСОБА_8 з підстав, визначених у ст. 81 КК України, а саме з підстав достатньої сумлінності поведінки і ставлення до праці.

Перевіряючи таке твердження прокурора, колегія суддів вважає його непереконливим, оскільки засуджений ОСОБА_8 характеризується адміністрацією установи відбування покарання позитивно, дотримується встановленого режиму тримання та розпорядку денного, працевлаштований, до представників адміністрації установи ставиться з повагою і виконує їх вимоги, за характером спокійний, в колективі засуджених вживається, на заходи виховного характеру реагує задовільно і робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, за час відбування покарання мав одне стягнення та яке погашено у встановленому законом порядку, заохочувався п`ять разів.

З огляду на наведене, висновок суду про те, що ОСОБА_8 довів своє виправлення узгоджується з матеріалами провадження, а доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують такий висновок суду.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів враховує і думку представників Хролівського виправного центру Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківський області /№140/ при судовому розгляді як першої, так і апеляційної інстанцій про необхідність застосування у відношенні засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки засуджений за час перебування у виправному центрі довів своє виправлення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення.

Головуючий суддя

Судді