АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
розглянувши 25 червня 2015 року в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0003315 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2014 року,
встановила:
Цим вироком засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Верхньодніпровська, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого
-за ч.2 ст. 263-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
-за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпропетровська, Дніпропетровської області, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого,
-за ч.2 ст. 263-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
-за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановивши засудженому іспитовий строк 3 роки.
На підставі п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше не судимого,
-за ч. 5 ст. 27,ч.2 ст. 263 1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановивши засудженому іспитовий строк 3 роки.
На підставі п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, як визнав доведеним суд, у лютому - березні 2013 року за викладених у вироку обставин, реалізуючи раніше виниклий умисел на виготовлення вогнепальної зброї шляхом переробки саморобним способом макетів різноманітної вогнепальної зброї, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 погодили технічні параметри та умови зброї і приступили до пошуку макетів масо-габаритних пістолету системи Токарєва зразку 1933 року «ТТ».
На початку березня 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території автомобільної парковки у м. Дніпропетровську придбали у ОСОБА_12 макет вказаного пістолету за 4500 грн.
Крім того, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 у березні 2013 року повторно приступили до пошуку макету масо-габаритного револьверу системи «Наган» зразка 1895 року випуску, для чого звернулися до ОСОБА_9 , який через мережу «Інтернет» 04 квітня 2013 року придбав у ОСОБА_13 сигнальний револьвер «Блеф», який виготовляється з револьверу системи «Наган» шляхом його часткової деактивації, який передав ОСОБА_7 для переробки під вогнепальну зброю.
ОСОБА_7 у першій декаді квітня привіз за місцем проживання ОСОБА_8 у м. Дніпропетровську цей сигнальний револьвер та мілкокаліберну гвинтівку у технічно-несправному стані для використання її стволу при переробці вказаної зброї. ОСОБА_8 за попередньою змовою, використовуючи підручний слюсарний інструмент, із стволу гвинтівки нарізав заготовки для стволів, після чого у гаражі ОСОБА_14 вони обробили ці заготовки, а згодом ОСОБА_8 за місцем свого проживання здійснив зборку, налаштування та випробовування вогнепальної зброї револьверу № НОМЕР_1 , який згідно висновку експерта є коротко ствольною нарізною вогнепальною зброєю та придатний до проведення пострілів 5,6 мм патронами.
З метою подальшого збуту вогнепальної зброї та матеріального збагачення, у другій декаді квітня 2013 року ОСОБА_7 повторно звернувся до ОСОБА_9 з проханням пошуку необхідного макету револьверу. У свою чергу ОСОБА_9 через мережу «Інтернет» у третій декаді квітня 2013 року придбав макет револьверу системи «Наган» зразку 1895 року випуску та передав його ОСОБА_8 для переробки під вогнепальну зброю, після чого останній за попередньою змовою із ОСОБА_7 повторно виготовив заготовку ствола, а в гаражі ОСОБА_14 шляхом обробки на токарному станку виготовив ствол та виточили втулки для зменшення внутрішнього діаметру отвору для патрона в барабані револьверу. ОСОБА_8 за місцем свого проживання здійснив зборку, налаштування та випробовування вогнепальної зброї револьверу № НОМЕР_2 , який є коротко ствольною нарізною вогнепальною зброєю та придатний для здійснення пострілів.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 через ОСОБА_9 придбав ствол для танкового кулемета калібру 7,62 мм для виготовлення зброї. У третій декаді квітня 2013 року ОСОБА_8 за місцем свого проживання зі вказаного стволу виготовив три заготовки для стволів два для пістолетів конструкції Токарєва зразку 1933 року та один для револьверу системи Наган зразку 1895 року випуску. 27 квітня 2013 року у гаражі ОСОБА_14 на виконання усної домовленості ОСОБА_15 за допомогою токарного станку, належного ОСОБА_7 , зменшив зовнішній діаметр наданих йому заготовок, за що отримав матеріальну вигоду в сумі 400 грн. З наданих заготовок ОСОБА_8 28 квітня 2013 року повторно за місцем свого проживання виготовив три стволи, з яких у першій декаді травня 2013 року виготовив два пістолети «ТТ», які придатні для здійснення пострілів.
У першій декаді червня 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , використовуючи заздалегідь заготовлені ОСОБА_7 прес для запресування кулі у гільзу, куль, гільз споряджених капсулами, виготовили 200 патронів калібру 7,62 мм, призначених для здійснення пострілів з пістолету системи «ТТ», які є бойовими припасами придатними для стрільби.
Крім того ОСОБА_7 умисно 11 червня 2013 року поблизу дачного кооперативу «Золотий Ранет» у м. Дніпропетровську незаконно збув ОСОБА_16 1 патрон калібру 7,62, який є бойовим припасом, придатним для стрільби.
Також ОСОБА_7 умисно, маючи умисел на незаконне поводження з вогнепальною зброєю, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , в період квітня- травня 2013 року повторно, без передбаченого законом дозволу переніс виготовлену ним вогнепальну зброю до гаражу № НОМЕР_3 гаражного кооперативу «Каліновий» у м. Дніпропетровську, що належить ОСОБА_17 , де продовжував зберігати їх без передбаченого законом дозволу до 11 червня 2013 року.
ОСОБА_7 умисно, маючи умисел на незаконне поводження з вогнепальною зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, у невстановлений час, з метою колекціонування та власного використання і незаконного виготовлення бойових припасів, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав вогнепальну зброю: пістолет АЕ 884, 1939 р.в., револьвер без номеру, пістолет № НОМЕР_4 , револьвер № НОМЕР_5 , рушницю моделі «ІЖ-56-3» «Білка»; бойові припаси, а саме: 27 патронів калібру 7,62 мм, 10 патронів калібру 9 мм, 23 патрона калібру .22 WMR, 17 патронів калібру .22 LR, 2 патрони калібру 5,6 мм та вибухові речовини, а саме: димний порох, бездимний порох і суміш димного та бездимного пороху, які без передбаченого законом дозволу зберігаючи при собі переніс до гаражу № НОМЕР_3 , де продовжував зберігати до 11 червня 2013 року.
Вказану зброю, бойові припаси та вибухові речовини було виявлено та вилучено у гаражі 11 червня 2013 року під час обшуку.
В апеляціях:
Прокурор, просить вирок суду змінити і постановити свій вирок, яким призначити:
ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.263-1 КК України 6 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання - 6 років позбавлення волі;
ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.263-1 КК України, з застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України, з застосуванням ст.69 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі;
ОСОБА_9 призначити покарання за ч.5 ст.27 ч.2 ст.263-1 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги прокурор вказує, що обвинувачені скоїли злочини, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими, обвинуваченими в судовому засіданні не надано доказів щирого каяття та усвідомлення суспільної небезпеки їхніх дій, а визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину можливо розцінювати як спосіб уникнути законного покарання, також у вироку суду не зазначено у чому полягає щире каяття обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю. Синдром залежності», а знаходження на утриманні в обвинувачених малолітніх дітей та дружини інваліда 2 групи не завадило їм скоїти тяжкі злочини, пов`язані з виготовленням зброї та боєприпасів. У зв`язку з чим застосування занадто м`яких покарань судом на думку прокурора є безпідставними та необґрунтованими.
Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити, застосувати до останнього ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, який визнав свою вину та щиро розкаявся.
05 червня 2014 року захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 змінив апеляційну скаргу, просить вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, з підстав порушення норм кримінального процесуального законодавства, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповнотою судового розгляду.
Вказує про те, що начальник сектору УКР ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_18 , який керував оперативним супроводом вказаного кримінального провадження від самого його початку, ще 17.11.2012 року звертався з рапортом до слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_19 , в якому повідомив про наявність ознак злочину в діях ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 (а.п. 79-81, т. 1). В свою чергу, слідчий СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_19 у своєму дорученні оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій вказує на те, що в ході проведених заходів було встановлено, що безпосередньо ОСОБА_7 надає інформацію про наявну для продажу зброю (а.п.65-66, т.1). Відомості, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_7 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2013 року, отже всі негласні слідчі (розшукові) дії починаючи з листопада 2012 року і до 12.06.2013 року здійснені відносно ОСОБА_7 , були здійснені з грубим порушенням норм КПК України, відповідно до ч. З ст. 17 КПК України, підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Також, зазначає, що під час судового розгляду ОСОБА_7 08.01.2014 року та 10.01.2014 року заявлялись клопотання, однак судом першої інстанції вони були проігноровані та не розглядались. В зв`язку з тим, що судом першої інстанції не постановлялось жодних ухвал стосовно розгляду клопотань ОСОБА_7 , він був позбавлений можливості заявляти такі клопотання повторно, а в разі відмови в задоволенні вказаних клопотань, позбавлений можливості оскаржити такі ухвали в апеляційній інстанції. Вважає, що в порушення ст. 184 КПК України, прокурор звернувся до суду з усним клопотанням про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, без посилання на матеріали, які обґрунтовують його подальше тримання під вартою, та про таке клопотання ОСОБА_7 дізнався безпосередньо під час розгляду клопотання в суді. Зазначає, що судом першої інстанції неупереджено за відсутності будь-яких клопотань з боку сторони обвинувачення про залишення без змін запобіжного заходу, обраного стосовно ОСОБА_7 , суд фактично перебрав на себе обов`язки прокурора і самостійно, без з`ясування обставин і будь-якого мотивування, визначив необхідність подальшого позбавлення свободи ОСОБА_7 . Також захисник посилається на порушення права обвинуваченого на приватну власність, оскільки слідчий, прокурор повинні були звернутись до суду з клопотанням про арешт майна ОСОБА_7 12.06.2013 року, однак такі дії вчинені не були, чим грубо порушено норми кримінального процесуального законодавства, що є підставою для визнання доказів недопустимими.
Також судом першої інстанції при вирішенні питання стосовно подальшої долі речових доказів, а саме їх знищенні, грубо порушено положення ст. 100 КПК України. Вказує проте, що при постановленні вироку суд посилався на показання свідка ОСОБА_12 , який показав, що у 2012 році він продав ОСОБА_7 два макети пістолетів ТТ, однак в матеріалах провадженні відсутній протокол впізнання ОСОБА_12 даних макетів, експертиза щодо яких також не проводилась; також вважає, що судом не враховано те, що свідок ОСОБА_15 не знається на зброї.
Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляцію старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_10 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляцію, з урахуванням внесених змін, свого захисника ОСОБА_11 , думку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах і в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
При розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку, підтверджуються зібраними доказами, яким була надана належна оцінка.
Як видно з матеріалів судового розгляду кримінального провадження, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи. Дані, котрі б могли свідчити про те, що суд був необ`єктивним або упередженим у своїх висновках стосовно доведеності злочинних дій ОСОБА_7 , чи допустився порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку, відсутні. Тому твердження в апеляції захисника обвинуваченого про однобічність судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, або про те, що докази, які місцевий суд поклав в основу вироку, є недопустимими, необґрунтоване.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного доведеним, показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (допитаного з дотриманням вимог ст.336 КПК України). Підстав сумніватися в об`єктивності показань цих свідків судом не встановлено, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та підтверджуються, крім того, показаннями обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також даними, що містяться в письмових доказах по кримінальному провадженню, чим спростовуються доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 фактичним обставинам.

Зокрема, вина ОСОБА_7 підтверджується даними, що містяться в даних протоколу огляду речей від 06.12.2012 року про виявлення та вилучення CD-R PLEOMAX № 20010K 0022-52-9137 0022-52-9137 на якому міститься інформація трафіка з`єднань абонентів мобільної мережі зазначена (т.1 а.с.67-69), в даних протоколу огляду речей від 06.12.2012 року, під час огляду було виявлено та вилучено DVD-R диск «Verbatim» № РАРМ37РЕ092241992 (т.1 а.с.70-71), даних протоколу обшуку від 11.06.2013 року у гаражі № НОМЕР_3 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 , гаражний кооператив «Калиновий», в ході якого було виявлено зброя, патрони, слюсарні інструменти, токарний станок (т.1 а.с.194-200), даних протоколу обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 від 11.06.2013 року за адресою АДРЕСА_2 , де під час обшуку було виявлено зброю, патрони (т.1 а.с.209-216), даних протоколу обшуку від 11.06.2013 року за місцем мешкання ОСОБА_8 у АДРЕСА_3 , під час якого було виявлено та вилучено заготовка саморобного пістолета, 34 патрони, номерні «керна», 3 кобури (т.1 а.с.223-226), даних протоколу обшуку від 11.06.2013 року за місцем проживання ОСОБА_9 а адресою АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено зброю та патрони (т.1 а.с.238-244), даних протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 17.05.2013 року за абонентом «Київстар» НОМЕР_6 та за номером ІМЕЙ НОМЕР_7 який належить ОСОБА_7 (т.2 а.с.2-33), даних протоколу про результати аудіо- відео контролю особи ОСОБА_7 від 12.06.2013 року (на підставі ухвали №2189 т слідчого судді апеляційного суду від 10.06.2013 (т.2 а.с.35-38), даних протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 13.06.2013 року за абонентом «Київстар» НОМЕР_6 та за номером ІМЕЙ НОМЕР_7 який належить ОСОБА_7 (т.2 а.с.39-80), даних протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 16.04.2013 року за ОСОБА_7 (т.2 а.с.83-85), даних протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 16.04.2013 року за абонентом «Київстар» НОМЕР_6 та за номером ІМЕЙ НОМЕР_7 який належить ОСОБА_7 (т.2 а.с.86-151), даних протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 16.02.2012 року за абонентом « ОСОБА_25 » НОМЕР_6 який належить ОСОБА_7 (а.с.153-296) , даних протоколу пред`явлення ОСОБА_26 особи ОСОБА_9 для впізнання за фотознімками 05.08.2013 року (т.4 а.с.80-82), протоколу пред`явлення ОСОБА_15 для впізнання за фотознімками 14.08.2013 року, відповідно до якого впізнав на фото № 2 ОСОБА_7 (т.4 а.с.116-118), протоколу пред`явлення, в ході якого ОСОБА_15 впізнав на фото № 3 ОСОБА_8 (т.4 а.с.119-121).

Ці та інші докази дослідженні в ході судового слідства і наведені у вироку, свідчать про правильність висновку суду, що вина ОСОБА_7 у вчинені злочинів доведена та його дії. правильно кваліфіковані за ч.1 ст.263, ч.2 ст.263-1 КК України, а твердження в апеляції захисника, що вирок суду ґрунтується лише на доказах, які отримані з суттєвими порушеннями вимог КПК України, є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів судового провадження та вироку, безпосередньо в судовому засіданні оглядалися електронний носій мікро SD Kingston інв. № 383т, електронний носій мікро SD Kingston інв. № 384т, та цифрові носії оптичний диск з інв. № 151т, оптичний диск з інв. № 152т, на огляді яких наполягав обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, які згодом просили суд визнати ці докази неналежними і недопустимими з підстав недотримання органом досудового розслідування вимог щодо ознайомлення з ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області що викликало їхній сумнів у наявності вказаних ухвал взагалі, однак згодом в судовому засіданні від вказаних клопотань, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник відмовилися та заявили клопотання про припинення дослідження в судовому засіданні інших цифрових носіїв на оптичних дисках, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки сумнівів у достовірності доказів вони не мають.

З врахуванням викладеного, суд обґрунтовано визнав безпідставними посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на недопустимість доказів, оскільки докази зібрані по справі в своїй сукупності є належними та допустимими і істотного порушення прав та свобод ОСОБА_7 органом досудового слідства допущено не було, а інформація, що міститься в матеріалах кримінального провадження від 17.01.2014 року за №174 нт, свідчить про те, що Апеляційним судом Дніпропетровської області винесені ухвали на підставі яких були проведені негласні (розшукові) дії відносно ОСОБА_7 та чинним законодавством не передбачено долучення до матеріалів кримінального провадження ухвал суду про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, Відповідно до ст. 256 КПК України у доказуванні за результатами проведених негласних слідчих розшукових дій використовуються протоколи щодо проведення негласних слідчих розшукових дій.

Не обґрунтовані доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності вимогам закону ухвал, постановлених слідчими суддями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2012 року, відповідно до яких надано дозвіл на проведення огляду та вилучення технічної інформації - трафіка з`єднання абонентів мобільних мереж, оскільки вилучення інформації, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, передбачено ч.1 ст.162 КПК і відноситься до тимчасового доступу до речей і документів, що регулюються главою 15 КПК України, якою передбачено і порядок надання тимчасового доступу. Тому відсутні підстави визнання недопустимими доказів, отриманих на підставі вищезазначених ухвал.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення норм кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування, оскільки відомості, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 було внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2013 року, а негласні слідчі (розшукові) дії відносно ОСОБА_7 здійснювалися з листопада 2012 року по 12 червня 2013 року, тому докази, отримані в цей період, та прийняті судом, є недопустимими також безпідставні.

Так, досудове розслідування проводилося в межах кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 28 листопада 2012 року за ознаками ч.1 ст.263, ч.3 ст.264 КК України, з якого в подальшому було виділено матеріали відносно ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.217 КПК України. Тому відсутні підстави для ствердження про здійснення досудового розслідування відносно ОСОБА_7 до внесення відомостей до реєстру.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальна справа була порушена 19 жовтня 2012 року за фактом збуту 16 жовтня 2012 року невстановленою особою вогнепальної сброї ОСОБА_16 і слідчі дії по цій справі проводились у порядку передбаченому КПК 1960 року (т. а.а 42-46). У подальшому 28 листопада 2012 року матеріали кримінального провадження № 0000090 за цим фактом були внесені до ЄРДР і далі слідчі дії продовжені відповідно до вимог КПК 2012 року. В ході розслідування з оперативної інформації стало відомо о можливій причасності до цієї справи ОСОБА_7 , що дало підстави органу досудового слідства звернутися з клопотання надати дозвіл для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, який був отриманий у відповідності до норм КПК 2012 року. Саме рапорт начальника сектору УКР ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_18 , який керував оперативним супроводом вказаного кримінального провадження, на який є посилання в апеляції захисника, став однією із підстав для отримання дозволу на проведення вказаних слідчих дій. Але цієї неперевіреної інформації тоді було явно недостатньо для для порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_7 . Коли ж був встановлений факт збуту ОСОБА_7 боєприпасів (1 патрона калібру 7,62) ОСОБА_16 11.06.2013 року, а в результаті санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 та гаражу № НОМЕР_3 , розташованого за адресою м.Дніпропетровськ вул..Янтарна, 69б, гаражний кооператив «Калиновий», яким користувався ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено зброю та боєприпаси, які він зберігав без передбаченого законом дозволу, відносно нього було розпочато кримінальне провадження, а відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Оскільки всі слідчі дії, що стосуються кримінальних правопорушень, скоєних ОСОБА_27 , були виконані, згідно ч.5 ст.28 КПК України та з дотриманням діючого кримінального процесуального закону прокурором було винесено постанову від 01 серпня 2013 року про виділення з кримінального провадження № 0000090 в окреме провадження матеріалів за фактом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК (т.1 а.с.6-8). При цьому, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що органом досудового слідства не були порушені положення ст.257 КПК України.
Рішення щодо клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими було прийнято судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, що відповідає вимогам ст.89 КПК України, та вмотивовано у вироку суду, чим заперечуються доводи апеляційної скарги щодо порушення прав обвинуваченого.

Згідно вимогам ч.3 ст.331 КПК України судом було вирішені питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно вимог п.9 ст.100 КПК України судом першої інстанції вирішено питання про долю речових доказів по даному кримінальному провадженню, про що зазначено у вироку суду.

Щодо вилученого у обвинуваченого ОСОБА_7 майна, яке не визнано речовим доказом та на яке не накладено арешту, то питання про його повернення володільцю, підлягає розгляду судом першої інстанції, що постановив рішення по кримінальному провадженню, відповідно вимогам ст.ст.537,539 КПК України.

Таким чином, Істотних порушень при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , судом апеляційної інстанції не встановлено. А тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_11 про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду з підстав, передбачених п.2-9 ч.2 ст.412, ст.415 КПК України, не підлягає задоволенню.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного судом покарання ступнею тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , то покарання обвинуваченим судом першої інстанції призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особи обвинувачених.

Так, суд врахував, що під час судового розгляду ОСОБА_7 визнав свою вину, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, що суд визнав пом`якшуючу покарання обставину. Обтяжуючих обставин при призначенні покарання ОСОБА_7 судом не встановлено. Також судом враховано його першочергову роль у скоєних злочинах. Тому покарання йому призначено у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкції статей і підстав для визнання такого покарання м`яким, як вказує в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає.

ОСОБА_8 в силу ст.89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем свого проживання, має на утриманні дружину - інваліда 2 групи, розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину, що суд відніс до пом`якшуючих покарання обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_9 судом враховано, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні двох малолітніх дітей, щиро розкаявся, хворіє на туберкульоз, активно сприяв розкриттю злочину, що суд відніс до пом`якшуючих покарання обставин.

На думку колегії, суд враховуючи вищезазначені обставини при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дотримався принципу справедливості, розумності та індивідуалізації покарання, їх другорядні ролі у скоєному. Тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість застосування ст.75 КК України та перевиховання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів:
ухвалила:
Апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури м. Дніпропетровська ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2014 року, відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: