справа № 462/3970/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004145 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, інваліда третьої групи, непрацюючого, який зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: 30.03.1988 року Залізничним районним судом м.Львова за ст.229-8 КК України (в ред. 1960 року) до одного року позбавлення волі, ст.14 КК України (в ред. 1960 року) примусове лікування, звільнений по відбуттю строку покарання 30.03.1989 року; 22.11.1993 року Залізничним районним судом м.Львова за ст.229-6 ч.2 КК України (в ред. 1960 року) до одного року позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 12.10.1994 року; 28.02.1997 року Личаківським районним судом м.Львова за ст. 229-6 ч.2 КК України (в ред. 1960 року) до двох років позбавлення волі, ст.14 КК України (в ред. 1960 року) примусове лікування, звільнений по відбуттю терміну покарання 15.01.1999 року; 21.05.2001 року Личаківським районним судом м.Львова за ст.229-1 ч.1 КК України (в ред.1960 року) до трьох років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна всього належного йому на праві приватної власності, звільнений по відбуттю строку покарання 11.02.2004 року; 16.12.2008 року Шевченківським районним судом м Львова за ч.2 ст.309 КК України до трьох років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на два роки; 09.09.2009 року Франківським районним судом м. Львова за ст.ст.309 ч.2, 71 КК України до трьох років та одного місяця позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 16.03.2012 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України,

встановив:

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 27.02.2012 року ОСОБА_4 було становлено адміністративний нагляд строком на один рік із застосуванням наступних обмежень: заборона виходу з будинку (квартири) з 22.00 год. до 06.00 год.; заборона виїзду за межі району (міста) без дозволу органів внутрішніх справ; реєстрація в міліції два рази на місяць; заборона відвідування місць, де продають алкогольні напої на розлив строком на один рік. Дана постанова була оголошена ОСОБА_4 16.03.2012 року керівником Львіської виправної колонії № 48 ОСОБА_5 у день його звільнення із одночасним зобов`язанням останнього в триденний термін, тобто до 19.03.2012 року, прибути до місця проживання, за адресою: АДРЕСА_2 та зареєструватися в Залізничному РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, а також попереджено ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за порушення ним правил адміністративного нагляду і несвоєчасне прибуття до вказаного місця проживання, що було посвідчено підписом останнього. Проте, ОСОБА_4 , з 30.07.2012 року, маючи умисел на ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних причин та без повідомлення правоохоронних органів залишив місце проживання за вказаною адресою і в подальшому не з`являвся для реєстрації в Залізничний РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, під час перевірки працівниками міліції, які здійснюють нагляд, не перебував за місцем проживання, чим умисно порушив систему тимчасових профілактичних заходів спостереження і контролю за поведінкою окремих осіб, звільнених з місць позбавлення волі, що здійснюються органами внутрішніх справ. Однак, 21.08.2012 року близько 15.00 год. біля будинку АДРЕСА_3 Стрихалюк ОСОБА_6 у вчиненому був викритий працівниками Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, не заперечив фактичних обставин справи та показав суду, що 16.03.2012 року він звільнився з місць позбавлення волі, де відбував покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 09.09.2009 п року, щодо нього судом встановлено адміністративний нагляд, під розписку був ознайомлений з постановою Сихівського районного суду м.Львова від 27.02.2012 року про застосування відносно нього адміністративного нагляду і попереджений про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, обов`язку не виконав, залишив місце проживання без відома органів внутрішніх справ, не з`являвся для реєстрації. У вчиненому розкаюється. Просить суд звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки він є інвалідом третьої групи.

Враховуючи, що учасники судового розгляду визнали недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої його позиції, а також йому роз`яснено, що він у такому випадку позбавляється права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, розглянув справу за правилами, передбаченими даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у порушенні правил адміністративного нагляду, а саме: самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ст.395 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, вчиненим умисно; особу винного, який раніше неодноразово судимий (т.2 а.с. 79-80), неодружений, не працює, є інвалідом третьої групи (т.2 а.с.86, 87), на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває (т.2 а.с.93, 95), згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг не поступало (т.2 а.с.89).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді арешту в межах санкції ст.395 КК України.

Враховуючи вимоги ч.5 ст.72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання час перебування обвинуваченого під вартою з 06.06.2014 року по 27.06.2014 року включно, обраховуючи його за правилами ст.72 КК України з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день арешту.

Між тим, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання згідно п. «г» ст.1 Закону України "Про амністію у 2014році" від 08 квітня 2014року.

Відповідно до п. «г» ст.1 Закону України "Про амністію у 2014році" №1185-VII від 08 квітня 2014року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, зі змінами № 1246-VII від 06.05.2014, які набрали чинності з 14 травня 2014 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, зокрема особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

З`ясувавши, що обвинуваченому зрозумілі правові наслідки звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» і що він бажає бути звільненим за наявності підстав від відбування покарання згідно Закону України "Про амністію в 2014році", заслухавши думку прокурора, яка підтримала застосування щодо обвинуваченого акта амністії, перевіривши матеріали провадження, суд, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст.395 КК України, до набрання чинності Закону України «Про амністію в 2014 році», на день набрання чинності цим Законом обвинувачений був в установленому законом порядку визнаний інвалідом третьої групи (т.2 а.с.86, 87), що скоєний ним злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а також беручи до уваги, що обставин, які б виключали можливість застосування щодо обвинуваченого акта амністії не встановлено, прийшов до висновку, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році».

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінального провадження (кримінальної справи) наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України, і призначити йому покарання у виді чотирьох місяців арешту.

Зарахувати в строк відбування покарання час перебування ОСОБА_4 під вартою з 06.06.2014 року по 27.06.2014 року включно, обраховуючи його за правилами ст.72 КК України з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день арешту.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у виді чотирьох місяців арешту на підставі п.«г» ст.1 Закону України "Про амністію у 2014році" №1185 VII від 08 квітня 2014року, зі змінами внесеними Законом №1246-VII від 06.05.2014р.

Раніше обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з відповідними обов`язками, що визначені в ухвалі Залізничного районного суду м.Львова від 27.06.2014 року, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1