Провадження № 1-кп/742/159/15
Єдиний унікальний № 742/4900/14
ВИРОК
іменем України
11 червня 2015 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки кримінальне провадження № 0000979 відносно ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Прилуки Чернігівської області , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, інвалідом не визнаного, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

за ст.121 ч.1 КК України

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2014 року близько 20 години, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку 124 по вулив Костянтинівській в м.Прилуках Чернігівської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, пов`язаних із заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_6 удар ножем в область грудної клітки зліва, заподіявши таким чином тілесних ушкоджень у вигляді проникаючого ножового поранення лівої половини грудної клітки, гемоторакс зліва, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в скоєні злочину, щиро покаявся та пояснив обставини заподіяння тілесного ушкодження потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_6 також підтвердив обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень, однак вказав на відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, оскільки заподіяні йому збитки відшкодовані ОСОБА_4 у добровільному порядку.

Враховуючи, що учасники судового розгляду не заперечували, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, в тому числі і обвинуваченим.

Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Суд вважає, що встановлені обставини злочину в своїй сукупності, зокрема, що обвинувачений наніс потерпілому один ударв область грудної клітки, де розташовані життєво важливі органи, вказують на те, що ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій.

При цьому суд бере до уваги, що вказаним діям обвинуваченого передувала сварка та бійка між ним та потерпілим, про що вказали як обвинувачений , так і потерпілий в судовому засіданні, яка виникла на грунті зробленого зауваження потерпілим, та нанесення йому потерпілим кількох ударів руками, від який останній упав на землю, і саме внаслідок таких обставин ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 один удар ножем в область грудної клітки.

Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані судом за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання, позицію особи , якій були заподіяні такі тілесні ушкодження, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують відповідальність суд визнає щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому. Крім того, суд вважає за необхідне врахувати також і ті обставини, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та вважаючи можливим його перевиховання і виправлення без ізоляції від суспільства, з наданням іспитового строку. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Так, дотримуючись вказаних вимог суд вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений дійсно вчинив тяжкий злочин, проте фактично не було заподіяно тяжких наслідків його діями, зважаючи на позицію потерпілого, який на даний час має задовільний стан здоров`я та просив суворо обвинуваченого не карати та наполягав на обранні обвинуваченому міри покарання не пов`язаної із позбавленням волі, враховуючи ті обставини, що обвинувачений скоїв злочин у тверезому стані, визнав свою вину , розкаявся у вчиненому та вжив належних заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому. Також суд , враховуючи конкретні обставини справи, які знижують ступінь небезпечності особи для суспільства, а саме: обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення будь - яких протиправних проступків не скоював, став на шлях виправлення, не переховувався від слідства та суду, проживає та опікується своїми сестрами, отже має тісні соціальні зв`язки, вважає, що від відбування призначеного покарання обвинуваченого необхідно звільнити з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Позов прокурора в частині стягнення витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в розмірі 1977 грн.27 коп. підлягає

до задоволення.

В матеріалах кримінального провадження мається позовна заява потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування йому заподіяної моральної шкоди в розмірі 100000 грн. Однак, в судовому засіданні потерпілий подав письмову про закрити провадження у звязку з відмовою від позову .
В даній ситуації, відповідно до вимог ст. 128 ч.5 КПК України суд має керуватися вимогами п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України.
Доля речових доказів по даному кримінальному провадженню має бути вирішена відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк терміном на 3 роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції, повідомляючи їх про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати без їх дозволу за межі України на постійне місце проживання

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу скасувати та звільнити його з-під варти в залі судового засідання, зарахувавши йому до відбуття час перебування під вартою з 02 березня 2015 року по 11 червня 2015 року.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь бюджету м.Прилуки Чернігівської області витрати понесені Комунальним лікувально-профілакитичним закладом «Прилуцька центральна міська лікарня» на лікування даним закладом ОСОБА_6 в розмірі 1977 грн.27 коп.

Провадження в частині цивільного позову ОСОБА_6 про відшкодування 100000 грн. в рахунок заподіяної моральної шкоди закрити у зв`язку їз відмовою потерпілого від позову і прийняття судом такої відмови.

Речові докази по справі : оптичні носії (а.п. 80,89,106) залишити в матеріалах кримінального провадження, шорти (а.п.23), що знаходяться в камері зберігання речових доказів Прилуцького МВ УМВС - повернути потерпілому ОСОБА_6 , футболку (а.п.28), що знаходиться в камері збереження речових доказів Прилуцького МВ УМВС - повернути ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів через Прилуцький міськрайонний суд.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оскаржувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно вручити засудженому, потерпілому та прокурору.

Суддя: