Справа №11-191/07 Головуючий
в 1 інстанції Лункова Т.
121 ч. 1 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 3
квітня 2006 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого -
судді Силки Г.І. суддів: Матата О.В., Лозовського А.О. з участю прокурора
Смолюка Б.С потерпілих:
ОСОБА_1, ОСОБА_2 засудженого
ОСОБА_3 розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляцією захисника
ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Ковельського міськрайонного
суду від 12 лютого 2007 року, яким
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець та житель АДРЕСА_1
українець, громадянин України,
з середньою освітою, не одружений, працює слюсарем в приватного
підприємця ОСОБА_5, відповідно до ст. 89 КК України не судимий;

засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України із застосуванням ч.І ст. 69 КК
України у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 постановлено
рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній
-підписку про невиїзд.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь Луцької
міської клінічної лікарні 2 146 (дві тисячі сто сорок шість) гривень, витрат
затрачених на лікування ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8 440 (вісім
тисяч чотириста сорок) гривень 53 коп. у відшкодування матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 17 500 (сімнадцять тисяч п'ятсот)
гривень у відшкодування моральної шкоди і 500 (п'ятсот) гривень на надання
правової допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за те,
що 4 листопада 2005 року близько 1 години поряд з приміщенням кафе «Берізка»,
що по вул. Шевченка в м. Ковелі, Волинської

області,
під час бійки з потерпілим ОСОБА_1, яка виникла на грунті особистих неприязних
відносин, відкусив зубами потерпілому ніс, заподіявши умисні тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді рваної рани носа, травматичної ампутації кінчика та крила
носа, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи є тяжкими
тілесними ушкодженнями за ознакою непоправного знівечення обличчя.

В апеляції на вирок суду захисник ОСОБА_4 не оспорюючи
кваліфікації дій і доведеності вчиненого ОСОБА_3, посилається на неврахування
судом при призначенні покарання того, що його підзахисний є сирота, на його
утриманні знаходиться не лише вагітна співмешканка, а і її 4-х річна дитина,
яка тяжко хвора. Просить пом'якшити призначене покарання звільнивши його від
відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції,
повідомив ким і в якому обсязі він оскаржується, виклав основні доводи
апеляції, пояснення захисника та засудженого ОСОБА_3, які підтримали апеляцію,
потерпілих які заперечили апеляцію, просять її відхилити а вирок залишити в
силі, думку прокурора, що апеляція задоволенню не підлягає, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляцію слід відхилити
з слідуючих підстав.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи та
зроблено обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_3 у заподіянні
ОСОБА_1. умисних тяжких тілесних ушкоджень. Такий висновок ґрунтується на
зібраних у встановленому порядку та перевірених судом доказах.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання з
врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що
пом'якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_3, судом враховано те, що
хоча він і вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких та не
відшкодував заподіяної шкоди потерпілому, однак за час скоєння цього злочину
будь-яких інших протиправних діянь не вчинив, позитивно характеризується за
місцем проживання, влаштувався на роботу.

Враховано судом і пом'якшуючі обставини покарання в тому числі і ті на які
посилається захисник в апеляції, а саме чистосердечие
розкаяння ОСОБА_3 у вчиненому, знаходження на його утриманні вагітної
співмешканки.

Безпідставним є посилання захисника на те, що судом не в повній мірі
враховано дані про особу підсудного, а саме те, що останній є сиротою та на
його утриманні також знаходиться малолітня дитина співмешканки яка хворіє. Як
видно з матеріалів справи ОСОБА_3 на час вчинення ним злочину є дорослою
дієздатною особою, який досяг майже тридцятирічного віку і зобов'язаний
відповідати за свої вчинки. Крім того ОСОБА_3 не є батьком неповнолітньої
дитини його співмешканки і не зобов'язаний її утримувати так як остання має
матір.

Врахувавши вищенаведені обставини, що пом'якшують
покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням
особи

підсудного,
судом і було ОСОБА_3 призначено більш м'яке покарання, яке не передбачено
санкцією закону за яким його засуджено.

Дане покарання є необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_3 та
попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для звільнення ОСОБА_3 від покарання з випробуванням колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати
апеляційного суду Волинської області ,-

УХВАЛ ИЛА:

Апеляцію захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого
ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду від
12 лютого 2007 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.