Справа № 466/2625/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/17/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000093 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого, за ч.1 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України

в с т а н о в и л а :

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Звільнено ОСОБА_6 від обраного покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 8 квітня 2014 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 20 000 грн. за заподіяну моральну шкоду; 7 617,79 грн. - за заподіяну матеріальну шкоду, 5 000 грн. - за надання правової допомоги, а всього стягнуто: 32 617 грн. 79 коп.

Вирішено питання про речовий доказ та процесуальні витрати.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 12 лютого 2014 року, близько 21 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки Форд Мондео, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у м. Львові по вул. Липинського в напрямку пр. Чорновола, порушив вимоги ПДР України, а саме: Р.1 п.п.1.5, 1.10; Р.2 п.п.2.3 (б, д), 2.10; Р.12 п.12.3; Р.16 п.16.5 та Р.18 п.18.2, які виразилися в тому, що він при наближенні до ділянки дороги в районі регульованого перехрестя вулиць Липинського-Замарстинівської, проявив неуважність до оточуючої дорожньої обстановки, відповідним чином не відреагував на її зміну та своїми діями створив загрозу безпеці руху, при наближенні до регульованого пішохідного переходу та ввімкненні сигналу світлофора, що дозволяє рух, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля аж до його повної зупинки, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , який рухався по пішохідному переходу зліва на право, закінчуючи перехід дороги, що призвело до наїзду на нього, після чого місце пригоди залишив. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині цивільного позову та стягнути з нього на користь ОСОБА_9 5 617 грн. 79 коп. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, а в решті заявлених позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що у процесі розгляду справи було встановлено те, що він у позасудовому порядку добровільно відшкодував потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 12 000 грн. на придбання медичних препаратів, про що свідчать дві розписки. Потерпілим було подано до суду платіжні документи на підтвердження витрат на придбання медпрепаратів на загальну суму 7 617 грн. 79 коп. Оскільки ним було відшкодовано 12 000 грн., решту коштів в сумі 4 382 грн. 21 коп. він просив зарахувати як часткове відшкодування моральної шкоди. Проте суд не дослідив належно та в повному обсязі зміст доказів та суть спору, безпідставно зарахувавши сплачені ним 12 000 грн. потерпілому як відшкодування моральної шкоди.

Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., то таку вважає неспіврозмірною з заподіяними травмами потерпілого, перенесених ним моральних переживань та фізичним болем, а також незручностей, що склалися внаслідок заподіяної травми. Зазначив, що визнає позовні вимоги цивільного позивача в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5 617 грн. 79 коп., що з врахуванням сплаченого у позасудовому порядку сумарно становитиме 10 000 грн.

Щодо стягнення 5000 грн. витрат на правову допомогу, то вважає вартість послуг завищеною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 про законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Доведеність вини та кваліфікація дій засудженого за ч.1 ст. 286 КК України в апеляції не оспорюється.

При постановленні вироку судом обгрунтовано вирішено питання про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування моральної, матеріальної шкоди та на відшкодування правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким є також користування транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Задовільняючи цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди, судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги представлені суду письмові докази, а саме чеки, в решті позовних вимог - підставно відмовлено, оскільки суду не було представлено докази у підтвердження зазначених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_6 визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, то на нього покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду потерпілому ОСОБА_9 .

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди судом було враховано як величину її заподіяння, так і реальну можливість відшкодування, з врахуванням обставин справи, фізичних та психологічних страждань потерпілого від злочину. Суд також врахував часткове відшкодування обвинуваченим завданої моральної шкоди в сумі 12 000 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 5.07.2012 року із змінами порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з Договору про надання правової допомоги № 02/05/2014 (а.с. 173) та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.209) потерпілий ОСОБА_9 поніс витрати по наданню правової допомоги в розмірі 5 000 грн., а тому такі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Підстав для зміни чи скасування вироку в процесі апеляційного розгляду не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4