Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
24 лютого 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000672 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
4 серпня 2014 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знайшовши поблизу мосту через річку Іква, що на вул. Сурмичі м. Дубно Рівненської області, два згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом вагою 5,123 г, привласнила знайдений особливо небезпечний наркотичний засіб, який, всупереч ст. ст. 6,12 Закону України від 15.02.1995 року Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори та ст. 2 Закону України Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними, зберігала при собі у спідній білизні з метою подальшого збуту в місця позбавлення волі Дубенську виховну колонію для неповнолітніх, і який о 12 год. 30 хв. аналогічним шляхом під приводом побачення із засудженим сином - ОСОБА_8 пронесла у кімнату для тривалих побачень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину в предявленому за ч. 2 ст. 207 КК України обвинуваченні і розкаялася у скоєному.

При цьому ствердила, що впродовж декількох років є залежною від наркотичних засобів, з приводу чого перебуває на обліку в Центрі психічного здоровя населення, і 4 серпня 2014 року дійсно перенесла, заховавши у спідній білизні, в кімнату для тривалих побачень зі своїм сином ОСОБА_8 , який відбуває покарання в Дубенській виховній колонії, 5,123 г особливо небезпечного наркотичного засобу каннабісу, який при огляді у неї було виявлено і вилучено співробітниками колонії.

Зазначила, що була попереджена про недопустимість передачі засудженим заборонених предметів і речей, однак умисно приховала від представників адміністрації колонії факт наявності при собі особливо небезпечного наркотичного засобу.

Вироком Дубенського міськрайонного суду від 4 листопада 2014 року ОСОБА_5 засуджена за ч. 2 ст. 307 із застосуванням ст. 69 КК на п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в три роки з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання і роботи.
Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації її дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. ст. 69, 75 КК України, оскільки, таке покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, у звязку з чим просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією всього належного їй майна.
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Винність ОСОБА_5 в незаконному придбанні і зберіганні з метою збуту у місцях позбавлення волі особливо-небезпечного наркотичного засобу, відповідає правовій кваліфікації скоєного та фактичним обставинам справи, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і не заперечуються ніким з учасників судового розгляду.

Поряд з цим, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину ( класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного( вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, і призначив їй покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості та не є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню особою інших злочинів, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.
За вимогами ч. 2 ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що помякшують покарання.

Як видно з вироку, вирішуючи питання про обрання ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував її щире каяття, сприяння в розкритті злочину, позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, що слугували і підставою для застосування ст. 69 КК України.

Однак, залишив поза увагою тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, спосіб його вчинення перенесення обвинуваченою особливо небезпечного наркотичного засобу, вагою 5, 123 г. шляхом його ретельного приховування в спідній білизні в місця позбавлення волі, де відбувають покарання виключно неповнолітні особи, вживання якими особливо небезпечного наркотичного засобу створює загрозу їх життю і здоровю, а також той факт, що ОСОБА_5 є наркозалежною особою, з приводу чого перебуває на обліку у лікаря нарколога, і раніше двічі притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів в сфері обігу наркотичних речовин, в тому числі, і за їх збут, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді кримінального провадження.

За таких обставин вирок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки таке покарання суперечить загальним засадам його призначення. При призначенні ОСОБА_5 покарання, колегія суддів, виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує фактичну тяжкість вчиненого умисно злочину та його підвищену суспільну небезпеку, особу ОСОБА_5 , яка в силу ст. 89 КК України є не судимою, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що помякшують покарання щире розкаяння у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, що, на думку колегії суддів, в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, і вважає за можливе призначити ОСОБА_5 , відповідно до положень ст. 69 КК України, покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, однак, лише у виді позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити частково.
Вирок Дубенського міськрайонного суду від 4 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_5 засудити за ч. 2 ст. 307 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід - особисте зобов`язання щодо ОСОБА_5 змінити на тримання під вартою.

Взяти ОСОБА_5 під варту із залу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 24 лютого 2015 року.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженою протягом трьох місяців з дня вручення їй копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3