АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянув у відкритому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області на вирок Великоберезнянського районного суду від 04.11.2014 року за матеріалами кримінального провадження у справі № 11-кп/777/65/15 яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні 1 неповнолітню дитину, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Запобіжний захід не обирався.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення екпертиз по справі в розмірі 614,90 грн. ( шістсот чотирнадцять гривень 90 копійок).

Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 27.07.2014 року близько 18:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки Opel-Omega, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по центральній дорозі с. Загорб, Великоберезнянського району, навпроти будинку №48, порушуючи пункти Правил дорожнього руху України, втратив контроль за керованістю автомобілем стосовно напрямку руху відносно меж своєї смуги руху, виїхав на зустрічну смугу руху. При цьому для них не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які б не дозволяли йому виконати всі необхідні дії по безпечному керуванню автомобілем та допустив зіткнення зі скутером, за кермом якого була ОСОБА_7 .. В результаті таких дій обвинуваченого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Закарпатської області просить скасувати вирок Великоберезнянського районного суду від 04.11.2014 року щодо ОСОБА_8 в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає за необхідне ухвалити новий вирок яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, просить виключити з мотивувальної частини вироку висновок суду про наявність в діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки як порушення правил експлуатації транспортного засобу. Вважає, що суд правильно встановивши фактичні обставини справи, дав їм неправильну юридичну оцінку. Вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження не міститься жодного доказу, який би свідчив про наявність у керованому ОСОБА_8 автомобілі несправностей, за яких його експлуатація була б забороненою. Вважає, що при звільненні обвинуваченого від відбування покарання судом не повній мірі враховано такі обставини провадження, як перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, наслідки вчиненого кримінального правопорушення та те, що обвинувачений не відшкодував потерпілій завдану шкоду. В апеляційній скарзі просить дослідити дані характеризуючі особу ОСОБА_8 та висновок судової авто-технічної експертизи.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого, який вказав на безпідставність поданої апеляційної скарги, пояснення потерпілої , яка порисила не позбавляти обвинуваченого волі, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 348 КПК України , після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про формулювання висунутого йому обвинувачення. Нероз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення є істотним порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки перешкоджає суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Тільки після роз`яснення суті обвинувачення і впевненості в тому, що обвинувачений зрозумів про що йде мова, головуючий може з`ясувати у нього ставлення до висунутого обвинувачення - чи визнає він свою вину повністю, частково або повністю її заперечує.
З журналу та звукозапису судового засідання вбачається, що судом першої інстанції не було детально поінформовано обвинуваченого зрозумілою для нього мовою про формулювання висунутого йому обвинувачення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що роз`яснення головуючим обвинуваченому суті обвинувачення тривало 2 секунди.

Відповідно до вимог ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд першої інстанції здійснив обмеження дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи які ніким не оспорюються.
Однак, упорушення вказаних вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не з`ясовав думки потерпілої , щодо порядку дослідження доказів. Крім того, головуючий не з`ясував , чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також не зазначив зміст обставин справи які ніким не оспорюються.
Визнання обвинуваченим своєї вини ще не є безумовною підставою для прийняття рішення про скорочений судовий розгляд, оскільки визнання ним своєї вини у вчиненому злочині може бути покладено в основу обвинувачення тільки за умови підтвердження цього визнання сукупністю доказів, які є наявними у провадженні, а вина доведена в законному порядку.
Таким чином колегія суддів прийшла до висновку про порушення судом вимог ст. 348, 349 КПК України , що призвило до порушення права обвинуваченого на захист.
Крім того , у порушення прийнятого судом рішення щодо обмеження дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та недоцільності дослідження доказів щодо обставин справи які ніким не оспорюються суд, у мотивувальній частині вироку , формулюючи обвинувачення , визнаного судом доведеним , зменшив обсяг обвинувачення інкримінованого ОСОБА_8 , та не зазначив які пукти Правил дорожнього руху порушив обвинувачений , які наслідки вчиненого злочину ( характер, локалізація , механізм отриманих потерпілою тілесних ушкоджень).
Кваліфікуючи діяння обвинуваченого за кваліфікуючою ознакою - "порушення правил експлуатації транспорту", суд першої інстанції не зазначив на підставі яких доказів прийшов до такого висновку.

Із змісту наявного в матеріалах провадження висновку експерта №22/212 від 27.08.2014 року вбачається, що на момент огляду та експертного дослідження система рульового керування автомобіля OPEL-Omega, рєєстраційний номерний знак НОМЕР_1 знаходилась у працездатному стані та відповідала вимогам на експлуатацію (а.с. 83-85).

За таких обставин, як в ході досудового слідства та і в судовому засіданні не було виявлено обставин, які б свідчили про наявність у керованому ОСОБА_8 автомобілі таких несправностей, за яких згідно з Правилами дорожнього руху України його експлуатація була б заборонена.

Разом з тим, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, судом при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого ОСОБА_8 рішення належним чином не вмотивовано.

Ухвалюючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, суд взагалі не навів у вироку доводів про доцільність такого звільнення з випробуванням, вказавши лише, що враховує обставини справи. При цьому не вмотивував належним чином, які саме обставини справи вважає такими, що дають можливість призначити покарання обвинуваченому без ізоляції його від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України.

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст. 409 КПК України , підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення . При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів вважає , що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними , оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинуваченого так і потерпілого , які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і вплинуло на постановления законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.
Оскільки в апеляційній скарзі прокурора порушуються питання про скасування вироку лише в чатині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, то суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути виявленні порушення кримінального процесуального закону, що зумовлює скасування вироку в цілому , і з метою захисту прав та дотримання інтересів сторін кримінального провадження, направлення цього провадження до суду першої інстанції з призначенням нового розгляду .

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини справи , ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора , дати відповідну оцінку доказам в їх сукупності та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407,409, 412 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області задовольнити частково.

Вирок Великоберезнянського районного суду від 04.11.2014 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, а метіріали кримінального провадження на правити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Судді: