Провадження №1/748/1/14
Єдиний унікальний № 1-10/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 214 року
м. Чернігів

Чернінівський районний
суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Меженнікової С.П.,

при секретарі - Гримайло Л.І.,

за участю прокурора: Уманського В.В.,

захисника ОСОБА_1,

потерпілого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Ходіно, Глухівського району Сумської
області, українця, громадянина України,
не одруженого, освіта
середньо-спеціальна, проживає за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимий,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3
ст. 27, ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України, суд-

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2011 року з прокуратури
Чернігівської області на розгляд
Чернігівського районного суду
Чернігівської області надійшла
кримінальна справа по обвинуваченню
ОСОБА_3 в скоєнні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст.
185 КК України, ОСОБА_4 в скоєнні
злочинів, передбачених ч.5 ст.185, ч.1 ст.309
КК України, ОСОБА_5 в скоєнні злочинів,
передбачених ч.5 ст.185 КК України.

03 листопада 2011 року постановою
Чернігівського районного суду
Чернігівської області матеріали
кримінальної справи в частині
обвинувачення ОСОБА_3 виділено в окреме
провадження, ОСОБА_3 оголошено в розшук,
провадження в кримінальній справі в
частині щодо його обвинувачення
зупинено до його розшуку, а запобіжний
захід змінено з підписки про невиїзд на
взяття під варту. Постанова суду щодо
розшуку підсудного ОСОБА_3 надіслана
для її виконання до Семенівського
районного відділу міліції УМВС України
в Чернігівській області.

Кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_3 у вчиненні злочинів,
передбачених за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 185, ч. 5
ст. 185 КК України не розглянуто,
оскільки постанова суду від 03.11.2011 року
про оголошення його в розшук до цього
часу залишається не виконаною
відповідними органами.

Зазначені обставини унеможливлюють
розгляд справи в «розумні строки» в
контексті ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року (Конвенція), ратифікованої Законом
України від 17.07.1997 № 475/97 ВР, а тому судом
розглядається питання стосовно
повернення справи на додаткове
розслідування.

Прокурор в судовому засіданні
заперечував проти повернення справи
на додаткове розслідування.

Захисник підсудного просив справу
повернути на додаткове розслідування,
потерпілий ОСОБА_2 посилався на розсуд
суду.

Заслухавши думку прокурора, захисника,
потерпілого ОСОБА_2, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України (1960 року),
завданнями кримінального судочинства
є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть в
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний.

Статтею 15 КПК України визначено, що
правосуддя в кримінальних справах
здійснюється тільки судом. Ніхто не
може бути визнаний винним у вчиненні
злочину, а також підданий
кримінальному покаранню інакше як за
вироком суду й відповідно до закону.

Відповідно до ст. 257 КПК України ( в
редакції 1960 року), суд першої інстанції
при розгляді справи повинен
безпосередньо дослідити докази в
справі: допитати підсудних, потерпілих,
свідків, заслухати висновки експертів,
оглянути речові докази, оголосити
протоколи та інші документи.

Відповідно до ст. 281 КПК України (в
редакції 1960 р.) повернення справи на
додаткове розслідування з мотивів
неповноти або неправильності
досудового слідства може мати місце
тоді, коли ця неповнота або
неправильність не може бути усунута в
судовому засіданні.

Згідно до роз'яснень, викладених у п.8
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 11.02.2005 № 2 "Про практику
застосування судами України
законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове
розслідування", досудове слідство
визнається неповним, якщо під час його
провадження всупереч вимогам ст.ст. 22, 64
КПК України (в редакції Закону 1960 року)
не були досліджені або були поверхово
чи однобічно досліджені обставини, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів
кримінальної справи щодо ОСОБА_3, дана
кримінальна справа надійшла до суду
31.08.2012 року. Підсудний ОСОБА_3 в судові
засідання 29.09.2011 року, 18.10.2011 року ,19.10.2011
року, 20.10.2011 року не з»являвся, тому
постановою суду від 19.10.2011 року, 20.10.2011
року відповідно до вимог ст. 288 КПК
України, було доручено Бобровицькому
РВ УМВС України в Чернігівській
області та Семенівському РВ УМВС
України в Чернігівській області
доставити примусовим приводом ОСОБА_3 в
судове засідання.

Разом з тим, виконати зазначені
постанови про примусовий привід ОСОБА_3
в судове засідання не представилось
можливим.

Так, із рапортів ДІМ Бобровицького РВ
УМВС України в Чернігівській області
та ДІМ Семенівського РВ УМВС України в
Чернігівській області вбачається, що
за зазначеною в обвинувальному
висновку адресою ОСОБА_3 не проживає та
місце перебування його не відомо, місце
роботи залишив.

Оскільки ОСОБА_3 ухилявся від явки в
судові засідання, то постановою суду
від 03.11.2011 року провадження по справі у
відповідності до ст. 280 КПК України було
зупинено та згідно ст. 138 КПК України
підсудного ОСОБА_3 оголошено в розшук
та змінено йому запобіжний захід з
підписки про невиїзд на тримання під
вартою.

Таким чином, судом в межах своєї
компетенції було вжито всіх
передбачених нормами КПК України 1960
року заходів для організації і
розгляду даної кримінальної справи по
суті, в т.ч. винесення судових рішень
щодо необхідності примусового приводу
останнього в судові засідання, зокрема
19.10.2011 року, 20.10.2011 року, 03.11.2011 року,
оголошення ОСОБА_3 в розшук (а.с.14,17, 28-29).

Виконання судового рішення яке було
доручено Семенівському РВ УМВС України
в Чернігівській області, на адресу
якого направлялися копія постанови
суду і відповідні письмові нагадування
від 04.01.2012 року, 07.03.2012 року, 08.05.2012 року,
20.07.2012 року, 20.09.2012 року, 19.12.2012 року,
19.02.2013 року, 21.06.2013 року, 06.09.2013 року,
23.10.2013 року, 10.12.2013 року з проханням
повідомити про результати виконання
постанови суду щодо розшуку. Також
25.04.2013 року був направлений лист
Начальнику УМВС України в
Чернігівській області в якому
повідомлялося про формальний підхід
відповідальних осіб до розшуку ОСОБА_3
та з проханням посприяти в розшуку
ОСОБА_3, проте відповідь до цього часу
судом не отримана.

Згідно до вимог ст.262 КПК України участь
підсудного в судовому розгляді справи
є обов'язковою. Органи досудового
слідства обвинувачують ОСОБА_3 у
вчиненні тяжкого та особливо тяжкого
злочинів і без його участі справу
розглянути неможливо. Специфіка
виконуваних судом функцій по
здійсненню правосуддя виключає
будь-яку можливість відшукування
підсудного, який змінив місце свого
перебування і ухиляється від суду,
власними силами суду (ч.6-7 ст.16-1 КПК
України); а органи досудового слідства
і міліція, які займаються розшуком
ОСОБА_3, реальних мір і дієвих заходів
до встановлення його місця перебування
не приймають, їх оперативно-розшукова
робота позитивних результатів не
надала, а кримінальна справа
залишається в суді без руху з 03.11.2011
року і перспектив свого вирішення по
суті, найближчим часом не
передбачається.

Відповідно до аналогічних за змістом
відповідей начальника Семенівського
РВ УМВС України в Чернігівської
області від 18.05.2012 року, 27.12.2012 року,
28.10.2013 року щодо розшуку ОСОБА_3, то суд
повідомлено про те, що заведено ОРС
"Розшук" №19/1184, ОСОБА_3 оголошено в
міжнародних розшук, проводяться
розшукові заходи, місцезнаходження
розшукуваного не встановлено.

При цьому, суд констатує, що розшук
ОСОБА_3 на даний час й досі триває, тому
організація розшуку обвинуваченого
проводиться формально без вжиття всіх
можливих оперативно - розшукових
заходів та відсутністю контролю
прокуратури за діяльністю підрозділів
на яких покладено обов'язки по розшуку
злочинців.

Відповідно до ст.9 Міжнародного пакту
про громадянські і політичні права,
прийнятого Генасамблеєю ООН 16 грудня
1966 року та ст.5 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод (1950року),
які були ратифіковані Верховною Радою
України, відповідно, 19.10.1973 року та
17.07.1997 року кожен громадянин має право
на судовий розгляд справи упродовж
розумного строку. У ст.47 Закону України
від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і
статус суддів» зазначено, що суддя при
здійсненні правосуддя зобов'язаний
дотримуватись вимог Конституції і
законів України, керуючись при цьому
принципом верховенства права, який
передбачає повний, всебічний та
об'єктивний розгляд справ у
встановлені законом терміни. На
підвищення особистої відповідальності
суддів за своєчасний розгляд судових
справ і недопущення будь-якої тяганини
вказано у п.1 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 01.04.1994 р.
«Про строки розгляду судами України
кримінальних і цивільних справ».

Таким чином, постанова суду від 03.11.2011
року про розшук підсудного тривалий
час залишається не виконаною, і судом в
межах своєї компетенції було вжито
всіх заходів щодо забезпечення участі
підсудного у судовому засіданні -
виклики судовими повістками, зміна
запобіжного заходу на тримання під
вартою, оголошення в розшук та
листування щодо розшуку та
встановлення місця перебування
підсудного.

За таких обставин, суд позбавлений
можливості виконати завдання КПК,
здійснити правосуддя згідно із
Законом, дослідити докази у справі та
зробити висновок щодо винності
підсудного у скоєному.

Суд здійснив усі свої процесуальні
обов'язки стосовно забезпечення участі
підсудного у судовому засіданні, однак,
такі дії не надали позитивно
результату, що свідчить про те, що
передбачені Законом засоби судового
реагування вичерпались.

Оскільки суд не є
оперативно-розшуковою установою і
відповідно до закону на суд не
покладено обов'язків по збиранню
доказів та встановлення даних про
особу, яка обвинувачується у вчинені
злочину, тому виходячи з принципів
змагальності і диспозитивності
процесу, суд повертає справу на
додаткове розслідування з мотивів
неповноти розслідування - зокрема
недостатньо з'ясовані дані про особу
підсудного, що перешкоджає розглянути
справу по суті.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 62, 129 Конституції України, ст.ст.
16-1, 22, 64, 273, 281 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_3, в скоєнні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст.
185 КК України - повернути Прокурору
Чернігівської області для організації
проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід, обраний
відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під
вартою - залишити без змін.

Постанова суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Чернігівської
області через
Чернігівський районний суд
Чернігівської області протягом семи
діб з дня винесення постанови.

Суддя :
С.П. Меженнікова