Справа №295/4477/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

з участю обвинуваченого - ОСОБА_4

з участю захисника - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000245 від 08.12.2014р. стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не офіційно працюючого різноробочим ПП « ОСОБА_6 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.1 ст.408КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 відповідно до наказу командира 95 окремої аеромобільно-десантної бригади №90-пм від 30 липня 2013 року, на підставі укладеного контракту, прийнято в добровільному порядку на військову службу, присвоєно первинне військове звання «солдат» та призначено на посаду хімік взводу радіаційної, хімічної, біологічної розвідки військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від

24 березня 2014 року №1 здійснено перехід військової частини НОМЕР_1 на умовне найменування воєнного часу «Військова частина польова пошта НОМЕР_2 » та використання печаток та штампів, виготовлених із даним найменуванням.

Так, відповідно до вимог ст.ст.17,65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст.1,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,

солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Так, 20 листопада 2014 року о 21 годині солдат ОСОБА_4 в порушення ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом з метою ухилитися від проходження військової служби взагалі, без дозволу та інформування командування військової частини польова пошта НОМЕР_2 , залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Разом з тим, 20 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 продовжуючи діяти з прямим умислом з метою ухилитися від проходження військової служби взагалі, маючи об`єктивні можливості для прибуття до місця проходження військової служби, військова частина польова пошта НОМЕР_2 , (яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ), у військовій частині не з`явився, обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним дезертирство та його причини, не повідомив та по 23 березня 2015 року проводив час на власний розсуд за місцем реєстрації та проживання.

Своїми умисними діями, які виразилися у дезертирстві, а саме в самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.408КК України.

04 червня 2015року на стадії судового провадження у приміщенні військової прокуратури Житомирського гарнізону, розташованої за адресою м.Житомир, вул.Адмірала Щасного,20 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст.468,469,470,472КПК України.

Згідно даної угоди ОСОБА_4 під час судового розслідування дав визнавальні показання щодо обставин вчинення злочину, щиро розкаявся, беззастережно визнав свою винуватість у дезертирстві, а саме в самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби. Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому та бере на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.408КК України та визначено покарання, яке повинен нести ОСОБА_4 за ч.1 ст.408КК України із застосуванням ст.69КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі восьмиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 30600грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження означеної угоди, встановлені ч.2 ст.473КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408КК України, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст.476КПК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисному ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши обвинуваченого, захисника, думку прокурора, суд дійшов висновку про наявність всіх підстав для затвердження цієї угоди.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4ст.469КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.

Згідно п.1ч.3ст.314КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

Як встановлено судом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408КК України. Даний злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Потерпілі по даному кримінальному провадженні відсутні. Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинено даний злочин, а тому його дії кваліфікує за ч.1 ст.408КК України.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474КПК України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 04 червня 2015року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладеної в присутності захисника ОСОБА_5 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України не встановлено.

Процесуальні витрати та речові докази в справі відсутні.

Керуючись ст.ст.314, 370, 371, 373, 374, 375, 394,468, 472-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.408КК України від 04 червня 2015року, укладену сторонами по кримінальному провадженню №0000245 від 08.12.2014р. між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.1 ст.408КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст.69КК України у виді штрафу в розмірі 1800 (однієї тисячі восьмисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 30600 (тридцять тисяч шістсот)гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до апеляційного суду Житомирської області:

обвинуваченим, його захисником виключно з підстав призначення покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав - призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1