н.п. 1-кп/619/111/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2015 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: - ОСОБА_2 ,
- ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дергачі кримінальне провадження щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 10.05.2006 року Валківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 8 років 3 місяців позбавлення волі
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України
В С Т А Н О В И В:
07 лютого 2014 року ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . До нього в гості того ж дня о 19 годині приїхав ОСОБА_8 . Протягом вечора 07 лютого 2014 року ОСОБА_7 разом зі ОСОБА_8 вживали спиртні напої та під час телефонних бесід, з`ясовували відносини з колишньою співмешканкою останнього ОСОБА_9 .
08 лютого 2014 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 продовжили вживати спиртні напої та телефонувати ОСОБА_9 . Близько о 09 год. 30 хв., того ж дня, ОСОБА_9 разом зі своїм братом ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з якими збиралась їхати до м. Харкова, прийшли за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_13 та ОСОБА_12 залишилися біля вхідних дверей на території домоволодіння, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пройшли до вхідних дверей у будинок і останній почав стукати у них та запрошувати ОСОБА_7 вийти на подвір`я. В цей час ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в кімнаті із ОСОБА_8 та, почувши стук у двері, взяв зі столу кухонний ніж, та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 і ОСОБА_7 вийшовши до вітальні, побачив у вікно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також ОСОБА_15 і ОСОБА_12 , які продовжували стояти біля вхідних дверей на території домоволодіння. Усвідомлюючи, що його з ОСОБА_8 життю та здоров`ю ніщо не загрожує, ОСОБА_7 вирішив нанести ОСОБА_10 тілесні ушкодження на підставі виниклих неприязнених відносин. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , тримаючи у правій руці кухонний ніж, який він раніше взяв зі столу при виході із кімнати, пішов до вхідних дверей будинку. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 відчинив вхідні двері та наніс ОСОБА_10 один прямий удар ножем в ліву частину живота, чим заподіяв проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням лівої шлунково-сальникової артерії, середнього відділу товстої кишки, наскрізні поранення тонкої кишки у двох місцях, які супроводжувалися внутрішньочеревним крововиливом 3-4 ступеню. По ступеню тяжкості зазначене ушкодження є тяжким тілесним ушкодженням по критерію небезпеки для життя.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України не визнав, оскільки умислу на вбивство не було, тому вважає, що його дії необхідно кваліфікувати як нанесення тілесних ушкоджень, а відповідальність по наслідкам, які фактично наступили. Цивільний позов визнає, не заперечує сплатити шкоду. Просить вибачення у потерпілого. В судовому засіданні показав, що з ОСОБА_10 раніше конфліктів не було, вони товаришували сім`ями та разом працювали. 08 лютого 2014 року він разом зі ОСОБА_8 у нього вдома вживали спиртні напої. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 посварились, тому цілий вечір з`ясовували стосунки через його телефон. Приблизно о 10 годині до нього прийшла ОСОБА_9 разом зі своїм братом ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 підійшов до вхідних дверей у будинок і почав стукати у них та вимагати, щоб ОСОБА_8 вийшов на подвір`я. ОСОБА_7 почувши стук у двері, вийшов з будинку, а за ним став у нього за спиною ОСОБА_8 . Між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 сталася бійка. В цей момент він намагався захистити ОСОБА_8 , який вже був у крові. ОСОБА_10 накинувся на нього, бійка продовжилась в будинку. В той момент він щось схопив зі столу та чимось вдарив ОСОБА_10 , щоб той його відпустив. Це виявився ніж, яким він і наніс один удар ОСОБА_10 . Останній тримав його ззаду. Він не бачив куди він наніс удар. Після чого ОСОБА_10 схопився за живіт, вийшов на вулицю та впав. Він зайшов до будинку за телефоном та попросив, щоб хтось викликав швидку.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що 7 та 8 лютого 2014 року їй постійно телефонував ОСОБА_7 на мобільний телефон з метою з`ясувати стосунки. Вона з ним не розмовляла, а розмовляв ОСОБА_10 8 лютого 2014 року вона з ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 йшли на автобусну зупинку для того, щоб їхати в м. Харків. Проходячи повз будинок, де проживав ОСОБА_7 , побачивши, що відкрита калитка, зайшли до нього для того, щоб з`ясувати з якою метою він ввечері телефонував та виражався нецензурною лайкою. ОСОБА_10 почав стукати в вікна та в двері. Після того, як ОСОБА_10 постукав у двері, вийшов ОСОБА_7 та наніс йому удар ножем у живіт, вона стояла ззаду. Після того, як ОСОБА_10 впав, вона намагалась забрати ніж у ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_7 зайшов до будинку, взяв сокиру та почав погрожувати всім розправою, а потім пішов з двору.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ввечері 07.02.2015 року вони разом з ОСОБА_7 ходили до будинку ОСОБА_9 для з`ясування стосунків. Потім він телефонував ОСОБА_9 , але вона з ним не захотіла розмовляти. ОСОБА_12 погрожував по телефону розправою, запропонував зустрітись для з`ясування стосунків. Вранці 08.02.2015 року приблизно о 10 годині він перебуваючи в гостях у ОСОБА_7 разом з останнім випили приблизно по 100 грамів самогону. Коли вони сиділи в кімнаті за столом хтось почав стукати у вікна та у двері приблизно хвилин п`ять. ОСОБА_7 взяв зі столу ніж та вийшов з кімнати. Він вийшов на вулицю, де побачив ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який лежав на снігу в крові. Хтось наніс йому тілесне ушкодження після чого він знепритомнів. Прийшовши до тями побачив, що йому наносить удари ОСОБА_12 . ОСОБА_7 він більше не бачив.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що її доньці зателефонували та повідомили, що її співмешканцю нанесли тілесні ушкодження ножем. Коли вона приїхала на місце, то побачила, що ОСОБА_10 лежить на снігу в крові. ОСОБА_7 вона раніше не бачила.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він 07.02.2015 року йшов до ОСОБА_9 в гості. Його зустріли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та почали виясняти що у них за стосунки з ОСОБА_9 . Через деякий час на телефон ОСОБА_9 стали телефонувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з погрозами та вимогами зустрітись для з`ясування стосунків. Вранці 08.02.2015 року телефонні дзвінки від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжились, тому коли вони разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 йшли на автобусну зупинку, щоб поїхати в м. Харків вирішили зайти до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для з`ясування стосунків. ОСОБА_10 почав стукати в двері та вікна приблизно 2-3 хвилини. Спочатку ніхто не відчиняв, а потім він побачив, що відкрились двері, ОСОБА_10 схопився за живіт, пройшовши назад декілька шагів впав. Коли він підбіг до нього побачив на животі кров. ОСОБА_9 почала битися з ОСОБА_8 . Він підбіг до ОСОБА_8 та намагався його відштовхнути від ОСОБА_9 , після чого вони впали. ОСОБА_16 викликала швидку. Після цього він ОСОБА_7 не бачив, щоб останній погрожував сокирою не бачив.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вранці вона з ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 йшли на автобусну зупинку. По шляху прийшли до ОСОБА_7 , бо напередодні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з ОСОБА_12 та ОСОБА_18 по телефону з`ясовували стосунки. ОСОБА_10 постукав у вікно та двері ОСОБА_7 , вимагав, щоб останній вийшов. Перед дверима стояли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а вона з ОСОБА_12 стояли позаду. Через деякий час вийшов ОСОБА_7 , а за ним вийшов ОСОБА_8 . ОСОБА_10 схопився за живіт, зробив два кроки назад та впав. Потів вона побачила, що ОСОБА_19 стоїть з ножем у руках. Після чого останній пішов в будинок та повернувся на подвір`я з сокирою у руках. Почав погрожувати ОСОБА_9 , що він її порубає. Разом з ОСОБА_12 викликали швидку.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_10 його онук. 08.02.2014 року він був вдома. Йому подзвонила його донька та повідомила, що ОСОБА_10 порізали. Коли він підійшов до домоволодіння по АДРЕСА_2 побачив, що з живота ОСОБА_10 йде кров.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 її співмешканець. З ОСОБА_10 вони товаришували сім`ями. 08.02.2015 року подзвонив ОСОБА_10 для того, щоб вияснити, де заходяться ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для з`ясування з ним стосунків. Вона просила не ходити до нього додому. В 11 годині 08.02.2015 року їй зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що він порізав ОСОБА_10 . Коли вона приїхала додому, то побачила на снігу сліди крові. ОСОБА_10 вже забрала швидка.
Показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 підтверджено, що ОСОБА_7 наніс один удар і більше ударів наносити не намагався, хоча мав таку можливість. Вважали, що умислу вбивати ОСОБА_10 у ОСОБА_7 не було.
Обвинувачений ОСОБА_7 також пояснив, що ОСОБА_10 він вдарив один раз та наміру вбивати останнього він не мав.
Тобто форма вини ОСОБА_7 непрямий умисел, направлений на нанесення тяжкого тілесного ушкодження, а мотив неприязні стосунки з ОСОБА_10 .
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України тобто закінчений замах на вбивство.
Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Заслухавши показання обвинуваченого, свідків, дослідивши в порядку ст.358 КПК України документи, які надані прокурором та містяться в матеріалах кримінального провадження, суд з урахуванням положень ч.3 ст.337 КПК України дійшов до висновку, що своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Тому, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона також не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.
Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 один удар кухонним ножем у живіт, при цьому не мав наміру вбивати потерпілого, оскільки після вчиненого самостійно припинив свої дії при можливості їх продовження.
Про відсутність умислу на вбивство потерпілого свідчить те, що маючи для цього реальну можливість, після поранення ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв ніяких дій, які свідчили б про намір вбити потерпілого. Жодних перешкод для доведення своїх дій до кінця не мав.

Умисел є закінченим, якщо суб`єкт повністю вчинив усі дії, які вважав необхідними і достатніми для позбавлення життя потерпілого, але його смерть не настала з причин, що не залежали від волі суб`єкта.
Як вбачається з показань обвинуваченого, він умислу на вбивство потерпілого не мав.
Ці показання обвинуваченого підтверджуються іншими наявними у справі доказами та показаннями свідків.
Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Суд вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній умисел направлений на заподіяння смерті потерпілому; він свідомо допускав настання наслідків у виді тяжкого тілесного ушкодження, але не бажав їх настання, тобто діяв з непрямим умислом, тому його дії слід кваліфікувати в залежності від наслідків, які фактично були заподіяні.
Так як, відповідно до висновку судово-медичного експерта за №149-А/І4 по ступеню тяжкості ушкодження ОСОБА_10 є тяжким тілесним ушкодженням по критерію небезпеки для життя, то суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнаного судом доведеним, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:
- відомостями, які містяться у протоколі огляді місця події від 08.02.2014 року;
- відомостями, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 26.02.2014 року;
- відомостями, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту з ОСОБА_12 від 17.04.2014 року;
- відомостями, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту з ОСОБА_16 від 17.04.2014 року;
- відомостями, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 від 17.04.2014 року;
- відомостями, які містяться у протоколі огляді предметів від 18.04.2014 року;
- висновком судово-медичного експерта №430-А/14 від 30.04.2014 року, відповідно до якого у зв`язку з подіями 08 лютого 2014 року у ОСОБА_10 мали місце ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота з ушкодженням лівої шлунково-сальникової артерії, середнього відділу товстої кишки, наскрізні поранення тонкої кишки у двох місцях, які супроводжувалися внутрішньочеревним крововиливом 3-4 ступеню;
- висновком судово-медичного експерта №149-А/14 від 26.02.2014 року, відповідно до якого у зв`язку з подіями 08 лютого 2014 року у ОСОБА_10 мали місце ушкодження: по ступеню тяжкості ушкодження ОСОБА_10 є тяжкими тілесними ушкодження по критерію небезпеки для життя.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного злочину, його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Що стосується застосування Закону України «Про амністію в 2014 році» суд доходить до висновку, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі п.в ч.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів.
ОСОБА_7 має не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчинив інше умисне тяжке кримінальне правопорушення.
Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_7 , який не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий, враховуючи обставини, які обтяжують покарання, якими відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України є визнання вини підсудним, щире каяття у вчиненому, думку потерпілого, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Заявлений потерпілим ОСОБА_10 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 4877 гривень 45 копійок суд вважає можливим задовольнити повністю, з урахуванням визнання суми обвинуваченим.
Витрати за проведення дактилоскопічної експертизи №22 від 12.02.2014 року у розмірі 391 гривня 20 копійок, витрати за проведення судово-криміналістичної експертизи №65 від 26.04.2015 року у розмірі 491 гривня 40 копійок необхідно стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУ МВС України в Харківській області.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до положень КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання - з 08 лютого 2014 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі Державної пенітенціарної служби України.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 4877 (чотири тисячі вісімсот сімдесят сім) гривень 45 копійок.
В задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУ МВС України в Харківській області витрати за проведення дактилоскопічної експертизи №22 від 12.02.2014 року у розмірі 391 (триста дев`яносто одна) гривня 20 копійок, витрати за проведення судово-криміналістичної експертизи №65 від 26.04.2015 року у розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) гривня 40 копійок.
Речові докази сокиру з дерев`яною ручкою сірого кольору, ніж з коричневою ручкою, паперовий конверт запечатаний зі зразками крові ОСОБА_9 , паперовий конверт запечатаний зі зразками крові ОСОБА_10 , паперовий конверт запечатаний зі зразками крові ОСОБА_7 , паперовий конверт зі змивами речовини бурого кольору, паперовий конверт із двома цигарками, картонна коробка білого кольору із фрагментом сорочки, кофту комбіновану, куртку спортивну сірого кольору, футболку сіро-зеленого кольору, які знаходяться на зберіганні у камері схову СУ ГУ МВС України в Харківській області знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3