№ провадження 1-кп/208/163/15
ВИРОК
Іменем України
12 лютого 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
Головуючого, судді ОСОБА_1 ,
При секретарі ОСОБА_2 ,
Прокурора ОСОБА_3 ,
Потерпілої ОСОБА_4 ,
Обвинуваченого ОСОБА_5 ,
провів судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у місті Дніпродзержинську Дніпропетровській області, по кримінальному провадженню за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, має середньо - технічну освіту, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєні кримінального правопорушення передбаченого
ч. 1 ст. 164 КК України,
суд
ОСОБА_5 , згідно рішення Долгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2013 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 (шістсот) гривень, від усіх видів заробітної плати (доходу), щомісячно, для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.
Однак ОСОБА_5 , достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання дитини шляхом виплати аліментів, будучі попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність 17.04.2013 року за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини ( аліментв), діючи умисно, вдався до ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, допустивши таким чином заборгованість зі сплати аліментів.
Так, в період часу з 01.12.2013 року по 01.12.2014 року ОСОБА_5 ніде не працював і постійного заробітку не мав, аліментів добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не оказував, в службу зайнятості населення м. Дніпродзержинська з питання працевлаштування не звертався, зусиль до пошуку роботи не докладав і допустив заборгованість зі сплати аліментів на загальну суму 7200 гривень 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_5 злісно ухилявся від сплати аліментів за період часу з 01.12.2013 року по 01.12.2014 року допустивши заборгованість зі сплати аліментів за 12 місяців, або у твердій грошовій сумі 7200 гривень 00 копійок.
Вчинене ОСОБА_5 діяння, а саме: злісне ухилення від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину за пред`явленим його обвинувальним актом у повному обсязі, та пояснив, що він дійсно має спільну з ОСОБА_4 дитину: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні. Про те що за рішенням Долгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2013 року, він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дітей: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 (шістсот) гривень, від усіх видів заробітної плати (доходу), щомісячно, для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 01.12.2013 року, він знав. Крім того, декілька разів його викликав державний виконавець до Заводського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ, де роз`яснював його обов`язки по сплаті аліментів за рішенням суду на утримання доньки, та наслідки злісного ухилення від сплати аліментів. Протягом 2014 року мав офіційний та неофіційний дохід, але аліменти не платив, офіційно до Дніпродзержинського центру зайнятості населення для працевлаштування в період з 01.12.2013 року не став і на обліку як потребуючий роботу не знаходився. Розмір заборгованості в розмірі 7200 гривень, він не оспорює, і вважає що його дії кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 164 КК України. На даний час він кається у скоєному і намагається більш не допускати заборгованості та зобов`язується виконати належним чином свої зобов`язання за рішенням суду і сплатити всю заборгованість на користь потерпілої, просить суд врахувати його каяття та визнання вини, і розглядати справу згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, що є його добровільною позицією.
Потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що дійсно в них з ОСОБА_5 є спільна дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні, так як ОСОБА_5 , злісно в період з 01.12.2013 року по 01.12.2014 року, ухилився від сплати аліментів за рішенням суду, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 7200 гривень. Не заперечує щодо розгляду справи згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфіковане за ч. 1 ст. 164 КК України, погоджуючись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, та прокурор і потерпіла не заперечували щодо встановлених обставин, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.
Таким чином, суд приходить до висновку що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , скоєне ним мало місце, і містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в якому він винен.
З врахуванням зазначеного, за скоєний злочин передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з вимог ст.. 65 КК України, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Згідно до вимог ст. 67 КК України, обставин обтяжуючих покарання за скоєний злочин вчинений ОСОБА_5 , не встановлено.
Згідно до вимог ст.. 66 КК України, обставинами що пом`якшують покарання за скоєний злочин ОСОБА_5 , є визнання свої вини і каяття.
Враховуючи характери і ступінь суспільної небезпеки скоєного, тяжкість скоєного злочину, згідно до вимог ст.. 12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його характеризуючи данні, що за місцем мешкання характеризується посередньо, його відношення до скоєного, має постійне місце проживання, суд приходить до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів з його сторони, є покарання у вигляді обмеження волі, з застосуванням ст.ст.. 75, 76 КК України.
На підставі вище зазначеного та керуючись вимогами ч. 3 ст. 349, ст..ст. 368, ч. 3 ст. 369 370, 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
Призначити ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 164 КК України покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік.
У відповідності до вимог ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання, з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, встановив іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до п. 3, 4 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, через місцевий суд.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1