АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1311/2015 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_9 , яке погоджене із старшим прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , та накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подала в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати. Зокрема, апелянт вважає, що слідчим та слідчим суддею не доведено обставини, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подала зміни (доповнення) до вказаної апеляційної скарги, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року про арешт майна, а в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. При цьому вона посилається на порушення слідчим суддею вимог п. 2 ч. 2 ст. 173 та п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України, стверджуючи, що не було досліджено і не зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали докази вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення та їх достатність. Зокрема, апелянт запевняє, що відсутні докази існування оригіналу паспорту сховища, як єдиного документу, що, згідно із законодавством України, визначає статус захисної споруди цивільного захисту, а також докази щодо минулих чи теперішніх власників або балансоутримувачів сховища. В свою чергу, як вказує автор апеляції, листи виконавчого комітету Вишневої міської ради від 25 березня 2015 року та регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 03 березня 2015 року № 08-14-945 свідчать про відсутність зазначеної захисної споруди в комунальній чи державній власності, що, на її думку, вказує на відсутність розумної підозри.

Не відповідає фактичним обставинам справи, як вважає апелянт, і висновок слідчого судді про належність квартири, на яку накладено арешт, підозрюваному ОСОБА_10 , оскільки, згідно з договором купівлі-продажу від 14 грудня 2012 року даної квартири, ця квартира належить не підозрюваному ОСОБА_8 , а ОСОБА_11 .

На думку автора апеляції, відсутні також правові підстави для накладення арешту на майно, а слідчим суддею не було враховано розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, поясненнязахисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги з внесеними до неї змінами (доповненнями) та просила її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з наданих до суду матеріалів, в провадженні відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000307 від 08 лютого 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України

19 березня 2015 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України. Зокрема, він підозрюється у зловживанні повноваженнями, тобто в тому, що він, будучи службовою особою юридичної особи приватного права, умисно з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб використав свої повноваження всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам демонтаж захисної споруди цивільного захисту, яка не була списана у встановленому порядку.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 27 лютого 2015 року № 17324/14-42, ринкова вартість захисної споруди цивільного захисту сховища № 159519 за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває на обліку у ГУ ДСНС України в Київській області, з технічними характеристиками та функціональним призначенням об`єкта нерухомості до моменту демонтажу, без урахування вартості земельного компонента, складала 4680756 гривень, що більше як у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09 лютого 2015 року ОСОБА_8 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 .

29 квітня 2015 року слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із старшим прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_3 .
30 квітня 2015 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва це клопотання було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000307, про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 ,слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, врахував правову позицію арешту майна, наявність даних про належність вказаного майна підозрюваному та достатність доказів, що вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України. З урахуванням цього слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на квартиру АДРЕСА_3 . Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою відшкодування збитків, завданих діями підозрюваного, тобто з метою забезпечення можливого цивільного позову. В свою чергу, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на квартиру АДРЕСА_3 . Тому доводи захисника стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, а додані стороною захисту до апеляційної скарги документи, які не були предметом дослідження в засіданні суду першої інстанції, можуть бути використані лише в тому випадку, якщо захисник звернеться до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому ст. 174 КПК України.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_9 , погоджене із старшим прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , та накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4