Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А копія:
18 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4
за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та потерілого ОСОБА_7 , на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року,
з участю прокурора -
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката - ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України змінити в частині призначення покарання, застосувати до нього ст.75 КК України та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України змінити в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. До вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Задоволено цивільний позов прокурора Корецького району в інтересах КЗ «Корецька ЦРЛ» Корецької районної ради Рівненської області, і стягнуто із ОСОБА_5 на користь КЗ «Корецька ЦРЛ» кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 в сумі 2530 (дві тисячі п`ятсот тридцять) гривень. Покарання за цим вироком та вироком Корецького районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_5 вирішено виконувати самостійно. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

Адвокат ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі доводить, що призначене ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки останній в судовому засіданні вину у вчиненому визнав повністю, підтвердивши обставини, встановлені судом, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має неповнолітню дочку. Також зазначає, що потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, на момент розгляду кримінального провадження в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 з обвинуваченим помирився, обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував потерпілому завдані збитки під час лікування, а тому вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, про що також заявляв сам потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що призначене покарання ОСОБА_5 є надто суворим, оскільки обвинувачений хороша людина, на даний час він обвинуваченому все пробачив, і останній має на утриманні його неповнолітню сестру, і в зв`язку з цим вважає, що на даний час немає необхідності призначати йому покарання пов`язане з позбавленням волі.

За вироком суду, 04 вересня 2014 року, приблизно о 22 год., у житловому будинку за спільним місцем проживання, що в АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин, між ОСОБА_5 та сином його дружини ОСОБА_7 виникла словесна суперечка. Під час даної суперечки, ОСОБА_5 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, дістав попередньо захованого ним кухонного ножа з-під подушки свого ліжка та наніс не менше одного удару в область черевної порожнини ОСОБА_7 , чим спричинив останньому проникаюче ножове поранення передньої черевної стінки, внутрішньочеревну кровототечу, постгеморагічний шок, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Заслухавши суддю-доповідача, прохання захисника-адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , які повністю підтримали подані апеляційні скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 про задоволення апеляційних скарг, міркування прокурора про відмову в їх задоволенні та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, і адвокатом ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7 в апеляційних скаргах не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України є вірною.

За вимогами ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції, зокрема, вправі змінити вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого .

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, призначаючи ОСОБА_5 покарання суд, як вбачається із вироку, не в повній мірі врахував як ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, так і дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та визнавши за необхідне призначити йому покарання з відбуванням у місцях позбавлення волі своє рішення належним чином не мотивував.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, підтвердивши обставини, встановлені судом, має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2, а.с. 28), за місцем проживання характеризується позитивно (т.2, а.с.30), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.2, а.с.31). Проте вказані обставини суд першої інстанції як обставини, які пом`якшують покарання, не визнав і при призначенні покарання їх не врахував, не навівши при цьому будь-яких мотивів, з чим колегія суддів погодитись не може, а тому ці обставини визнаються такими, що пом`якшують покарання, а доводи адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 наведені в апеляційних скаргах про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає обгрунтованими та такими що заслуговують на увагу.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції не встановив.

Потерпілий ОСОБА_7 в ході розгляду апеляційної скарги показав, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має та просить не позбавляти його волі.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений вироком Корецького районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року за ч.2 ст.263 КК України до двох років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком один рік, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, було вчинене ним 04 вересня 2014 року, тобто до винесення попереднього вироку щодо нього від 19 грудня 2014 року, а тому колегія суддів вважає за необхідне остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку колегії суддів саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.1 ст.121 КК України на п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Корецького районного суду від 19 грудня 2014 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч.2 ст.263 КК України до двох років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком один рік, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначити п`ять років позбавлення волі.

Відповідно до п.п.3,4 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в цю інспекцію.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її ухвалення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3 .

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1