Бродівський районний суд Львівської області
Справа № 439/464/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
8 квітня 2015 року м. Броди
Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солобківці, Ярмолинецького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, стрільця - помічника гранатометника взводу охорони, роти охорони, батальйону охорони військової частини пп НОМЕР_1 у військовому званні «солдат»,
за ч. 2 ст. 407, ч. 3 ст. 407 КК України, -
20 червня 2014 року наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 № 162 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу цієї військової частини та призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини пп НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі.
Натомість солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочинів проти встановленого порядку несення військової служби.
Так, 18 жовтня 2014 року близько 18 години 00 хвилин солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин і тривалістю понад один місяць свої службові обов`язки не виконував, а проводив службовий час на власний розсуд у АДРЕСА_3 , не приймаючи мір для повернення до військової частини пп НОМЕР_1 за наявності можливості для цього та про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління не заявляв.
30 листопада 2014 року близько 23 години 00 хвилин солдат ОСОБА_4 самостійно прибув у розташування військової частини пп НОМЕР_1 та приступив до виконання покладених на нього службових обов`язків.
Таким чином, військовослужбовець військової частини пп НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 в період з 18 жовтня 2014 року по 30 листопада 2014 року самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України. В подальшому, 28 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 через особисту недисциплінованість, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин і тривалістю понад десять діб свої службові обов`язки не виконував, а проводив службовий час на власний розсуд у АДРЕСА_3 , не приймаючи мір для повернення до військової частини пп НОМЕР_1 за наявності можливості для цього та про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління не заявляв.
20 січня 2015 року о 15 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином, військовослужбовець військової частини пп НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 в період з 28 грудня 2014 року по 20 січня 2015 року самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб але не більше місяця, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 407, ч. 3 ст. 407 КК України визнав повністю суду пояснив, що дійсно 18 жовтня 2014 року близько 18 години 00 хвилин він самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин і тривалістю понад один місяць свої службові обов`язки не виконував, а проводив службовий час на власний розсуд у АДРЕСА_3 . Також з 18 жовтня 2014 року по 30 листопада 2014 року самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому.
Судом встановлено, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину.
Суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому враховано, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції. Цим особам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, на думку суду, наведене вище дає підстави зробити висновок про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю, його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 407 та ч. 3 ст. 407 КК України, так як останній вчинив самовільне залишення військової частини або місця служби, а також не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину вчинив злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченого вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, згідно службової характеристики займаній посаді не відповідає.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів достатнім буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано інкримінований злочин.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро кається у вчиненому діянні, усвідомлює протиправність своїх дій, активно сприяв розкриттю злочину, вчинений злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Цивільних позовів у справі не заявлено.
Процесуальних витрат у справі немає.
Заходів забезпечення кримінального провадження не застосовувалось.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 407 КК України покарання у виді одного року позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначити іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Бродівський районний суд Львівської області.
Якщо апеляційну скаргу не було подано, то вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для її подання. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, іншим учасникам судового провадження -на їх вимогу.
Суддя ОСОБА_1