У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів за участю прокурора

Кліменко М.Р. і Таран Т.С.,
Кравченко Є.С.

розглянула в судовому засіданні 8
квітня 2008 року кримінальну справу
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Приморського районного
суду м. Одеси від 21 грудня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного
суду Одеської області від 30 жовтня 2007 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

судимого 17.03.1997 року за ч.1 ст.101 КК України на 5
років позбавлення волі, звільненого 27.03.2002 року по відбуттю строку
покарання,

засуджено:

- за ст. 15 і ч.2 ст.190 КК України на 1 рік
позбавлення волі;

- за ч.2 ст.190 КК України на 2 роки позбавлення
волі;

- за ч.3 ст.185
КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.186
КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом часткового складання призначених покарань йому визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

За ч.3 ст.357 КК України ОСОБА_1 виправдано.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено
за вчинення злочинів за таких обставин.

06.01.2006 року близько 17 год.
ОСОБА_1 з метою заволодіння чужим майном, видаючи себе за працівника органу
соціального забезпечення з надання
соціальної допомоги пенсіонерам, проник в квартиру АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_2, де під приводом розповсюдження продуктів харчування за пільговими
цінами шляхом обману заволодів грошима потерпілої на суму 185 грн.. У
подальшому, перебуваючи в цій квартирі, ОСОБА_1 таємно викрав з шафи ОСОБА_2
450 грн..

08.01.2006 року близько 13 год. ОСОБА_1, видаючи себе за працівника органу соціального забезпечення,
проник в квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, звідки викрав сумку
потерпілої, в якій знаходились її паспорт, а також гроші в сумі 80 доларів США,
14 євро та 40 грн., і намагався непомітно втекти з місця злочину, проте
потерпіла виявила крадіжку та вимагала ОСОБА_1 зупинитися, а останній, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий
характер, з метою утримання майна втік з місця злочину.

10.01.2006 року близько 13 год. ОСОБА_1, видаючи себе за працівника органу соціального забезпечення проник
в квартиру АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_4, де під приводом розповсюдження
продуктів харчування за пільговими цінами шляхом обману заволодів грошима
потерпілої на суму 305 грн.. У подальшому, перебуваючи в цій квартирі, ОСОБА_1
таємно викрав з меблевої стінки ОСОБА_4
315 грн..

12.01.2006 року близько 13 год. ОСОБА_1, видаючи себе за працівника органу соціального забезпечення,
проник в квартиру АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_5 і ОСОБА_6, де під приводом
розповсюдження продуктів харчування за пільговими цінами шляхом обману
намагався заволодіти грошима потерпілих на суму 350 грн., проте свій умисел на
заволодіння майном не довів до кінця, оскільки був затриманий працівниками
міліції.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2007 року вирок щодо
ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_1 доводить, що його дії за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185 КК
України кваліфіковано неправильно, а також суд безпідставно врахував як
кваліфікуючу ознаку ч.2 ст.190 КК України - проникнення в житло. Зазначає, що
покарання йому призначено без урахування пом'якшуючих покарання обставин.
Вказує на порушення його прав тим, що розгляд справи апеляційним судом було
проведено без його участі, хоча він подавав відповідне клопотання. Просить судові
рішення скасувати, а справу направити на нове розслідування.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, думку прокурора, який просив
касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати з
направленням справи на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги та доповнень до
неї, колегія суддів вважає,
що воно підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
не погоджуючись з постановленим щодо нього вироком, ОСОБА_7 подав апеляцію, а
також доповнення до неї, в одному з яких заявив клопотання про його доставку в
апеляційний суд (а.с.363).

Проте суд апеляційної інстанції на
порушення вимог ст. 358 КПК України, відповідно до якої засуджений, що
утримується під вартою, підлягає обов'язковому виклику в апеляційний суд у
випадках, коли про це надійшло його клопотання, не викликав ОСОБА_1 у судове засідання і справу розглянув без
нього, що є порушенням права засудженого на захист і істотним порушенням КПК України.

Окрім того, як убачається зі змісту
ухвали апеляційного суду, в апеляційному порядку розглядалась лише апеляція
засудженого ОСОБА_1 на постановлений щодо нього вирок. Разом з тим, апеляційний
суд залишив поза увагою і не розглянув
три доповнення до поданої апеляції, що
також є порушенням права засудженого на захист.

Крім того, апеляційним судом при розгляді апеляції засудженого ОСОБА_1 не було дотримано вимог ст. 377 КПК України. Цією статтею
передбачається, що зміст ухвали апеляційного суду повинен містити виклад суті
апеляцій, короткий виклад пояснень осіб, які брали участь у судовому засіданні,
і докладні мотиви прийнятого судом рішення. У ч. 2 названої статті зазначено,
що при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі мають бути вказані підстави,
з яких апеляція визнана необґрунтованою.

Як
убачається зі справи, засуджений ОСОБА_1 в апеляції та доповненнях до неї порушував питання про скасування
вироку з мотивів неправильного застосування кримінального закону та істотного порушення
вимог кримінально-процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог засуджений
навів певні доводи.

Залишаючи апеляцію засудженого без задоволення,
апеляційний суд не навів в ухвалі підстав
прийняття такого рішення, не дав вичерпної відповіді на доводи апеляції та доповнень
до неї, не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості засудження ОСОБА_1, в тому числі й щодо моменту виникнення у нього
умислу на крадіжку майна потерпілих, не
урахував положення ст. 51 КУпАП (в редакції Закону України від 02.06.2005 року “Про внесення змін
до Кодексу України про адміністративні правопорушення”), Закону України “Про податок на доходи фізичних
осіб” від 22.05.2004 року.

З огляду на вищевикладене, касаційна скарга засудженого ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а
ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Одеської області від 30 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1 - скасуванню як така, що
не відповідає вимогам ст.377 КПК України та винесена з істотним порушенням
вимог кримінально-процесуального законодавства.

При новому апеляційному розгляді
справи суду належить виконати вимоги ст. 358 КПК України, перевірити зібрані у
справі докази, доводи апеляцій і доповнень до них, дати їм та висновкам суду
першої інстанції належну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення,
виклавши його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись
ст.ст. 394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л
а :

касаційну
скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд
у той же суд.

Судді:

Федченко О.С.
Кліменко М.Р. Таран Т.С.