У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів за участю прокурора
захисника

Кривенди О.В., Пошви Б.М.
Сухарєва О.М. ОСОБА_1

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 14 серпня 2008 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харків
від 15 серпня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29
листопада 2007 року.

Вироком місцевого суду

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

уродженця та жителя м. Харків,

такого, що не має судимості,

засуджено до позбавлення волі:

- за
ч.5 ст.191 КК України на сім років з конфіскацією всього майна, що є його
особистою власністю;

- за ч.2 ст.364
КК України на п´ять років з
позбавленням права обіймати посади керівника, заступника керівника
підприємства, установи, організації, їх структурних підрозділів, пов´язані із виконанням
організаційно-розпорядчих обов´язків строком на три роки.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_2 за
сукупністю злочинів призначено
позбавлення волі на сім років з конфіскацією всього майна, що є його особистою
власністю, з позбавленням права обіймати посади керівника, заступника керівника
підприємства, установи, організації, їх структурних підрозділів, пов´язані із виконанням
організаційно-розпорядчих обов´язків строком на три роки.

За ч.3 ст.166 КК України 1960 року
ОСОБА_2 виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 29 листопада 2007 року апеляцію прокурора задоволено, апеляції
засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 залишено без задоволення. Вирок
Фрунзенського районного суду м. Харків від 15 серпня 2007 року змінено. ОСОБА_2
за ч.5 ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначено позбавлення волі на п´ять років з конфіскацією всього
майна, що є його особистою власністю; за ч.2 ст.364 КК України також із
застосуванням ст.69 КК України призначено позбавлення волі на чотири роки з
позбавленням права обіймати посади керівника, заступника керівника
підприємства, установи, організації, їх структурних підрозділів, пов´язані із виконанням
організаційно-розпорядчих обов´язків строком на три роки.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_2
за сукупністю злочинів призначено
позбавлення волі на п´ять років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, з
позбавленням права обіймати посади керівника, заступника керівника
підприємства, установи, організації, їх структурних підрозділів, пов´язані із виконанням
організаційно-розпорядчих обов´язків строком на три роки.

Як визнав суд, ОСОБА_2, працюючи
президентом ЗАТ “Харрибпром”, що на вул. Хабарова, 1 у м. Харків, будучи
службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів чужим
майном в особливо великих розмірах за таких обставин.

22 жовтня 1996 року між ПП ОСОБА_3 та
ЗАТ “Харрибпром” було укладено договір купівлі-продажу рибопродуктів. У один із
днів останньої декади жовтня 1996 року, перебуваючи у робочому кабінеті засудженого
за вказаною адресою, ОСОБА_3, у рахунок передоплати за продукцію, передав
ОСОБА_2 30 000 грн., які засуджений не оприбуткував у касі товариства, а
звернув на власну користь.

Крім того, у вересні-жовтні 1999 року, ОСОБА_2, будучи службовою особою, зловживаючи
службовим становищем всупереч інтересам служби, дав розпорядження касиру
ОСОБА_4 оформити квитанцію до прибуткового касового ордера №695 та внести в неї
запис про те, що приватний підприємець ОСОБА_3 заплатив у касу ЗАТ “Харрибпром”
30 000 грн. за договором від 22 жовтня 1996 року і проставити дату на квитанції
“25 жовтня 1996 року”.

У той же період часу (вересень-жовтень 1999 року), ОСОБА_2, зловживаючи
службовим становищем, на підставі квитанції від 25 жовтня 1996 року,
одноособово уклав із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу та акт прийомки-передачі
майна ЗАТ “Харрибпром”, датований 18 грудня 1998 року і безоплатно передав ПП
ОСОБА_3 майно ЗАТ “Харрибпром” загальною вартістю 30 000 грн., чим заподіяв
збиток товариству на вказану суму.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2,
як видно із її змісту, просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу
закрити за відсутністю у його діях складу злочинів. Засуджений вважає, що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи, досудове та судове слідство проведено неповно, необ´єктивно та однобічно, його винність
у вчиненні злочинів не є доведеною.

ОСОБА_2 зазначає, що на досудовому слідстві та у суді було порушено його
право на захист та кримінально процесуальний закон. Вказує на те, що призначаючи
покарання, суд не урахував його вік та стан здоров´я.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 також просить судові рішення
скасувати, а справу закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу злочинів.

ОСОБА_1 зазначає, що винність ОСОБА_2 у вчиненні злочинів не є доведеною,
досудове та судове слідство проведено неповно, не встановлена реальна вартість
майна ЗАТ “Харрибпром”, що було передано ОСОБА_3 Вважає, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 мали місце цивільно-правові відносини.

Захисник вказує, що постановою Фрунзенського районного суду м. Харків від 10 серпня 2007 року
ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.172 КК України
(1960 року), однак суд, у мотивувальній частині вироку, виклав формулювання
обвинувачення за цією статтею.

На думку захисника, у справі порушено право ОСОБА_2 на захист. Кваліфікація
дій ОСОБА_2 за ч.2 ст.364 КК України, є зайвою. Суд апеляційної інстанції
порушив вимоги ст.377 КПК України.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_1, який підтримав свою і засудженого
касаційні скарги, прокурора, який вважав безпідставними доводи скарг і просив
залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи скарг засудженого та його захисника, колегія суддів вважає, що скарги
підлягають частковому задоволенню.

Висновок суду першої інстанції, щодо доведеності
винності ОСОБА_2 у
вчиненні злочинів, за обставин вказаних у вироку, стверджується сукупністю
зібраних та перевірених судом доказів.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо винності ОСОБА_2, суд
підставно послався на показання потерпілого ОСОБА_3, який на досудовому
слідстві стверджував, що у 1996 року із ОСОБА_2, як керівником ЗАТ
“Харрибпром”, він уклав договір купівлі-продажу риби. За умовами договору,
перебуваючи у службовому кабінеті засудженого, передав ОСОБА_2 особисто 30 000
грн., як передоплату. Оскільки ОСОБА_2 не виконав умови договору, у грудні 1998
року йому було безоплатно передано майно ЗАТ “Харрибпром” загальною вартістю 30 000 грн.

Винність ОСОБА_2 у заволодінні чужим майном шляхом
зловживання службовим становищем та у зловживанні службовим становищем, що
спричинило тяжкі наслідки, стверджується також і показаннями свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Так, ОСОБА_4 повідомила, що приблизно у червні-вересні
1999 року, коли вона працювала на посаді бухгалтера-касира ЗАТ
“Харрибпром”, ОСОБА_2 дав їй вказівку
заповнити корінець квитанції до
прибуткового касового ордера № 695, при цьому він пояснив, що до
товариства будуть перераховані 30 000 грн. від ОСОБА_3 Виконуючи вказівку
керівника, свідок зазначила у вказаному документі, що від ОСОБА_3 отримано 30 000 грн., як передоплата
за рибопродукти, та проставила дату “ 25 жовтня 1996 року”, хоча фактично кошти
касир не отримала.

Свідок ОСОБА_5, яка працювала головним бухгалтером ЗАТ
«Харрибпром» з 1996 до 1999 р.р. на досудовому слідстві підтвердила, що кошти
від ОСОБА_3 на рахунок товариства не надходили, квитанцію до прибуткового
касового ордера № 695 вона не підписувала та не ставила на ній відбиток
печатки.

Суд критично оцінив часткову зміну показань свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні, оскільки їх попередні свідчення
повністю узгоджуються із іншими доказами у справі і тому саме первинні їх
показання були взяті до уваги.

На підтвердження винуватості ОСОБА_2 суд обґрунтовано
послався й на дані, що є висновку
документальної ревізії фінансово-господарської діяльності ЗАТ “Харрибпром” від
24 грудня 2001 року, висновку судово-економічної експертизи № 2662 від 19 квітня
2002 року, наказі ЗАТ “Харрибпром” від 17 травня 2000 року про списання майна
із балансу товариства у зв´язку із передачею його у власність ОСОБА_3, копії
договору купівлі-продажу від 15 червня 1999 року, відповідно до якого ПП ОСОБА_3 продав майно, передане йому ЗАТ
“Харрибпром” АТЗТ “Хладопром” та акті прийняття АТЗТ “Хладопром” майна
загальною вартістю 30 000 грн.

Зазначені докази, яким суд дав належну оцінку, повністю
викривають ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191 та ч.2 ст.364
КК України. Доводи засудженого та його захисника про те, що винність ОСОБА_2 не
доведена, а так само, й що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали місце цивільно-правові
відносини, висновки суду у цій частині не спростовують.

З огляду на наведене, посилання ОСОБА_2 та захисника на
те, що досудове та судове слідство проведено неповно, необ´єктивна та однобічно, не можна визнати обґрунтованими.

Правильність кваліфікації злочинних дій ОСОБА_2 за ч.5
ст.191 та ч.2 ст.364 КК України сумнівів не викликають. Твердження захисника
про те, що кваліфікація злочинних дій ОСОБА_2 за ч.2 ст.364 КК України є
зайвою, позбавлене підстав. Як убачається зі справи, ОСОБА_2 зловживаючи
службовим становищем, всупереч інтересам служби, на порушення уставу ЗАТ
“Харрибпром”, відповідно до якого договір, укладений на суму більше 100 000 000
крб. має бути затверджено на загальних зборах акціонерів, одноособово та
безоплатно передав майно товариства ОСОБА_3

Твердження захисника про те, що у
справі не встановлено вартість мана ЗАТ “Харрибпром”, що було безоплатно
передано ОСОБА_3, також не ґрунтується на матеріалах справи.

Зі змісту вироку місцевого суду убачається, що суд вказав
про те, що ОСОБА_2 за ч.2 ст.172 КК України звільнено від кримінальної
відповідальності у зв´язку із закінченням строків давності. За таких обставин посилання захисника
на те, що суд у вироку виклав формулювання обвинувачення за ч.2 ст.172 КК
України 1960 року, позбавлені підстав.

Що стосується посиланнь ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_1 на те, що у справі
було порушено право засудженого на захист та кримінально-процесуальний закон,
то вони було предметом перевірки і не знайшли свого підтвердження.

Суд апеляційної інстанції також у повному обсязі
перевірив доводи ОСОБА_2 та захисника, аналогічні доводам касаційних скарг і
обґрунтовано визнав їх такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог
кримінально-процесуального закону, спростував усі доводи засудженого та його
захисника, наведені у їх апеляціях та навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Твердження засудженого та
захисника про те, що суд апеляційної інстанції порушив ст.377 КПК України, з
огляду на наведене не можна вважати обгрунтованими.

З огляду на наведене,
колегія суддів вважає, що судові рішення щодо ОСОБА_2 є обґрунтованими і
законними.

Що стосується покарання
призначеного ОСОБА_2, то колегія суддів вважає, що судові інстанції при
розгляді справи недостатньо повно урахували усі обставини справи, вік винного,
стан його здоров`я, те, що ніхто не ставив питання про відшкодування заподіяної
шкоди, що подія мала місце у 1996-98 роках. Колегія суддів ураховує й позитивні
характеристики, а також і те, що обставин обтяжуючих покарання не знайдено.

Сукупність зазначених
обставин дає підстави вважати, що виправлення винного можливе без відбування реального
покарання в місцях позбавлення волі і на такий строк, який призначив
апеляційний суд.

Колегія суддів знаходить за
можливе застосувати ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_2 від відбування
основного покарання. При цьому ураховуються й вимоги ст.77 КК України щодо
додаткових покарань, і зокрема, щодо конфіскації майна винного.

Істотних
порушень кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну
судових рішень, не виявлено.

Керуючись
ст.ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и
л а:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харків від 15 серпня 2007 року та
ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2007 року
змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від основного покарання у
виді позбавлення волі на 5 років, призначеного ухвалою Апеляційного суду
Харківської області від 29 листопада 2007 року за ч.5 ст.191 та ч.2 ст.364 КК
України із застосуванням ст.69 КК України та за сукупністю злочинів згідно зі
ст.70 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з позбавленням
права обіймати посади керівника, заступника керівника підприємств, установ,
організацій, їх структурних підрозділів, пов'язані із виконанням
організаційно-розпорядчих обов'язків строком на 3 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов'язати ОСОБА_2 не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи і
періодично з`являтися у цей орган для реєстрації.

Судді:

Кравченко К.Т. Кривенда О.В. Пошва Б.М.