Справа № 751/270/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/225/2015
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

представника Чернігівської виправної колонії - 44 ОСОБА_7

засудженої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 , 1982 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 засуджена 30.05.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2014 року невідбута частина покарання скорочена на ?. В даний час відбуває покарання у Чернігівській ВК - 44 УДПтСУ в Чернігівській області, де своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, крім того згідно ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25.02. 2011 р. засуджена звільнялась умовно-достроково, але належних висновків для себе не зробила, під час відбування покарання на засуджену у 2014 році накладалось стягнення, що свідчить, що вона на шлях виправлення не стала, тому місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 не може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.

Не погодившись з рішенням суду, засуджена ОСОБА_8 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити своє рішення, яким звільнити її умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не було взято до уваги той факт, що вона своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, приймає активну участь у культурних заходах установи, під час попереднього умовно-дострокового звільнення нового злочину не скоїла. Застосоване до неї стягнення погашене у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, засуджену, яка просила задовольнити апеляційну скаргу з вказаних в ній підстав, представника виправної колонії та думку прокурора, які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу засудженої безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2013 року ОСОБА_8 засуджена за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2014 року засудженій ОСОБА_8 невідбута частина покарання скорочена на ?.

Строк вiдбування покарання обчислюється з 30.05.2013 року, з 22.08.2014 року відбуває покарання в Чернігівській виправній колонії № 44. Термін можливого застосування до засудженої ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України настає з 16.01.2015 року (а.с. 9).

З характеристики засудженої ОСОБА_8 вбачається, що остання за час вiдбування покарання допускала порушення, за що на неї накладались стягнення, своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, потребує постійного контролю з боку адміністрації, раніше звільнялась умовно достроково, але належних висновків для себе не зробила та скоїла однорідний злочин, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув певну частину покарання. Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання, тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого в цілому.

На час розгляду клопотання в суді першої інстанції ОСОБА_8 відбула 2/3 частини строку призначеного судом покарання, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, оскільки мала стягнення, що свідчить про несумлінну поведінку, з характеристики засудженої ОСОБА_8 вбачається, що вона не стала на шлях виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженої та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами.

З врахуванням того, що поведінка засудженої враховується за ввесь період відбування нею покарання, а не тільки за останній час, тому твердження апелянта про те, що вона своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, а накладене стягнення погашене у встановленому законом порядку, і тому до неї повинно бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не заслуговують на увагу. Крім того, дані щодо зняття дисциплінарного стягнення у встановленому законом порядку мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженої від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджена ОСОБА_8 не довела свого виправлення та перевиховання і у відповідності до вимог законодавства відмовив останній в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3