Справа № 678/1/14-к
Провадження №1-о-678-1/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

заявника (засудженої) ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Летичів заяву ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Винниківці Літинського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, пенсіонера, про перегляд вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року яким її засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України.

Згідно заяви, усних пояснень ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_7 в судовому засіданні вбачається, що при розгляді кримінальної справи в 2004 році суду не були відомі ряд обставин, зокрема те, що потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , представник потерпілих ОСОБА_9 , всі свідки дали суду неправдиві покази, такі ними надані під тиском з боку колишнього директора Головчинецької школи-інтернату ОСОБА_10 в результаті чого її засуджено за заподіяння потерпілим легких тілесних ушкоджень 27 лютого 2004 року о 07 год. під час підйому учнів Головчинецької школи-інтернату.

Однак, встановлені в судовому рішенні обставини не відповідають дійсності з тих підстав, що працюючи на посаді вихователя Головчинецької школи-інтернат вона о 07 год. 27 лютого 2004 року вийшла на підйом учнів. Згідно графіку чергування по школі у той день повинна була чергувати заступник директора школи-інтернату Тімош-Безкоровальна JLB., але на її місці була в той день завуч школи ОСОБА_11 . Спочатку о 07 год. підняла хлопчиків, а потім пішла на 2-й поверх піднімати дівчаток. Біля спальні хлопчиків залишилася стояти ОСОБА_11 .

В подальшому їй стало відомо, що після того, як підняла хлопчиків, ОСОБА_11 , яка залишилася стояти біля їх спальні, сказала хлопчикам тікати додому до виховательки ОСОБА_12 , що вони і зробили. Після хлопчиків пізніше прибігли і дівчатка, яких довгий час у школі-інтернаті не було і ніхто їх не розшукував, це при тому, що була зима, дітей не було приблизно 1 год., з`явилися вони тільки до сніданку.

Після цього їй стало відомо, що її звинувачують у побитті двох дівчаток ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , проте цього не робила.
Напередодні вказаних подій, 26 лютого 2004 року, колишній директор Головчинецької школи-інтернат ОСОБА_10 доповідав в прокуратуру, райдержадміністрацію, що 27 лютого 2004 року у неї буде конфлікт з учнями класу з тих причин, що діти не хочуть з нею працювати, бояться її і будуть втікати.

У січні 2009 року мало місце звернення колишнього директора Головчинецької школи-інтернату ОСОБА_13 до Хмельницької обласної ради в якому підтверджується її невинуватість у побитті вихованців школи-інтернату.

На даний час зі слів своїх вихованців ОСОБА_14 та ОСОБА_15 їй відомо, що вони про побиття нею дітей дізнались від дирекції школи-інтернату, заступник директора та інші вихователі наказували вихованцям не спілкуватись з нею, не вітатися, всім говорили, що вона їх б`є. Названі ці її колишні учні їй повідомили, що вона дітей не била, не ображала, не поводила себе аморально, перебувала із ними у приязних відносинах, всі вихованці її любили.

Досудове слідство і судовий розгляд проводились поверхнево, не було допитано усіх осіб, а допитані діти (лише дівчатка) були завчасно підготовлені говорити неправду про побиття нею дітей, ці діти на той час повністю були залежні від керівництва школи-інтернату.

Враховуючи вказані обставини, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України - завідомо неправдиві показання свідків, потерпілих, на яких ґрунтується вирок, просить скасувати за нововиявленими обставинами вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року яким її визнано винною і призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України 530 грн. штрафу, за ч. 1 ст. 126 КК України 520 грн. штрафу, відповідно до ст. 70 КК України призначено остаточне покарання 550 грн. штрафу в дохід держави, та ухвалити новий вирок яким її, ОСОБА_6 , виправдати, оскільки дітям ніколи будь-яких тілесних ушкоджень не наносила.

Прокурор вказав, що вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року є законним та справедливим, тому скасуванню не підлягає. Наголосив, що за численними скаргами, зверненнями ОСОБА_6 після винесення у 2004 році вироку відносно неї як районною, так і обласною прокуратурою, органами внутрішніх справ проведено велика кількість перевірок, в тому числі і на предмет наявності підстав для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, проте такі обставини не були встановлені, не було також встановлено, що потерпілі або свідки у даній кримінальній справі давали суду неправдиві показання. Матеріали справи не містять будь-яких даних, що свідчать про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні тих злочинів, за які вона засуджена, докази своєї невинуватості ОСОБА_6 суду не надала, надані в судовому засіданні покази свідком слід оцінювати критично і в сукупності з іншими доказами. У зв`язку із зазначеним просить в задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Потерпіла ОСОБА_5 показала, що приблизно рік назад отримала травму голови і тому про обставини справи, зокрема про факт свого побиття ОСОБА_6 , практично нічого не пам`ятає, але їй в телефонному режимі кілька місяців назад говорила інша учениця Головчинецької школи-інтернату ОСОБА_16 , що ОСОБА_6 була дуже доброю і не могла її побити, з її ж слів відомо, що всіх дітей тоді намовили говорити неправду про побиття ОСОБА_6 дітей, тому вважає, що ОСОБА_6 її не могла побити.

Разом з тим також підтверджує свої покази, що дані в судовому засіданні при розгляді справи 10 років назад, а також свої неодноразові пояснення працівникам міліції в подальшому про те, що мало місце її побиття ОСОБА_6 . Під час проведення допиту та її опитування на неї ніхто не чинив тиску, не погрожував.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, судом вжито усіх можливих заходів з метою її належного повідомлення про розгляд справи. Ніхто з учасників судового розгляду не заперечував щодо проведення судового розгляду у її відсутність.

Представник неповнолітніх потерпілих (на час розгляду справи в 2004 році) ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, оскільки їй нічого не відомо про обставини побиття дітей, не була присутня. В суді лише слідкувала, щоб ніхто на дітей не чинив тиску.

Заслухавши учасників судового провадження заявника і її захисника, прокурора, потерпілу ОСОБА_5 , ознайомившись з матеріалами кримінальної справи, судове рішення у якій просить скасувати заявник, матеріалами перевірок, що надані прокурором та органом внутрішніх справ, іншими матеріалами суд вважає, що заява ОСОБА_6 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Судом встановлено, що вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року ОСОБА_6 визнано винною в тому, що 27 лютого 2004 року в 07 год. вона, при виконанні трудових обов`язків вихователя Головчинецької загальноосвітньої школи-інтернату, під час ранкового підйому учнів даної школи-інтернату, навмисно нанесла удар рукою в бокову поверхню шиї ближче до задньої поверхні малолітній ОСОБА_5 , 1992 року народження, заподіявши легке тілесне ушкодження, та смикнула за волосся малолітню ОСОБА_8 , 1992 року народження, завдавши їй фізичного болю.

ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України і призначено покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України 530 грн. штрафу, за ч. 1 ст. 126 КК України 520 грн. штрафу. Відповідно до ст. 70 КК України остаточне покарання призначено у виді 550 грн. штрафу в дохід держави.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2004 року вирок Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляцію прокурора, представника потерпілих і засудженої без задоволення.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2007 року ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про відновлення пропущеного строку на касаційне оскарження відмовлено.

Матеріали справи не містять даних про те, що вказана постанова суду оскаржувалась.

З пояснень заявника ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 з`ясовано, що правовою підставою звернення до суду із заявою про перегляд вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року є п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України - завідомо неправдиві показання свідків, потерпілих, на яких ґрунтується вирок.

У п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України вказано, що нововиявленими обставинами визнається штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок.

З метою з`ясування повідомлених ОСОБА_6 обставин про те, що під час досудового розслідування та судового розгляду потерпілі та свідки дали неправдиві покази судом, у відповідності до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 466 КПК України, які регламентують процедуру розгляду заяви, проведено допит потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що в січні-лютому 2004 року вранці усіх хлопців розбудила ОСОБА_6 та пішла будити дівчат. В цей час завуч ОСОБА_11 зайшла до них і сказала швидко тікати від ОСОБА_6 та казати всім, що вона їх б`є, бігти потрібно було додому до ОСОБА_12 , що вони і зробили, при цьому не одягались, а через деякий час до ОСОБА_12 прибігли й дівчата з їх класу, де були приблизно 1,5 год. Серед дівчат були ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , але не знає чи були на них тілесні ушкодження. В подальшому саме ОСОБА_12 привела їх до школи на уроки.

Про побиття ОСОБА_8 чув, але очевидцем не був.

Відомо, що директор Головчинецької школи-інтернат ОСОБА_10 зібрав дітей в кабінеті і говорив усім казати, що ОСОБА_6 всіх б`є, хоча такого ніколи не було, бо ОСОБА_6 була хорошим вихователем, добре відносилась до дітей, не кричала, не била.

Показання ОСОБА_15 підтверджуються матеріалами перевірки Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області №1154 у яких наявні письмові пояснення ОСОБА_15 з даного приводу, проте у висновку ст. о/у КМСД Летичівського РВ УМВС України від 08 вересня 2014 року констатовано, що між ОСОБА_6 та керівництвом Головчинецької школи-інтернат виникли цивільно-правові зобов`язання з відновлення її трудових прав і в даному випадку відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення.

Інші свідки, яких просила допитати ОСОБА_6 і які, на її погляд, мали повідомити суду відомості, що свідчать про дачу неправдивих показів потерпілими та свідками при розгляді справи в 2004 році, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , в судове засідання для допиту не з`явилась. Заявник та її захисник, прокурор вважали за можливе завершувати розгляд справи без проведення допиту названих свідків.

Хоча заявник ОСОБА_6 просить переглянути вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України (завідомо неправдиві показання свідків, потерпілих, на яких ґрунтується вирок), однак зі змісту її заяви та усних пояснень в судовому засіданні вбачається, що вона також посилається на п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК України (інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути), тому дана обставина також враховувалась судом.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У ст. 94 КПК України вказано, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Покази потерпілої ОСОБА_5 суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні вона чітко не вказала на те чи била її о 07 год. 27 лютого 2004 року ОСОБА_6 чи ні, посилаючись при цьому на травму голови і, як наслідок, на втрату пам`яті.

Разом з тим безпосередньо у вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року вказано, що із показів представників потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 вбачається, що 27 лютого 2004 року о 07 год. ОСОБА_6 , яка працювала вихователем Головчинецької ЗОШ-інтернату, під час ранкового підйому учнів вдарила рукою ОСОБА_5 по шиї з правої сторони та смикнула за коси ОСОБА_8 , від болю діти плакали.

У вироку зазначені покази потерпілої ОСОБА_5 , яка суду показала, що 27 лютого 2004 року о 07 год. під час підйому ОСОБА_6 вдарила її долонею руки по шиї з правої сторони за те, що вона не хотіла вставати, а потім смикнула за коси ОСОБА_8 .

Апеляційний суд, переглядаючи вказане судове рішення, в ухвалі від 24 листопада 2004 року вказав, що покази потерпілої ОСОБА_5 про нанесення їй удару рукою по шиї ОСОБА_6 та про смикання за коси ОСОБА_8 повністю підтвердили свідки неповнолітні вихованці інтернату ОСОБА_20 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Покази цих потерпілих і свідків послідовні, внутрішньо узгоджені між собою, тому підстав не вірити їм немає і суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку. Покази своїх дітей підтвердили їх матері ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . Педагоги і керівництво школи-інтернату ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 пояснили, що діти були перелякані, самостійно звернулися до адміністрації і педагогів за захистом.

Враховуючи те, що у вироку суду надана належна оцінка всім показам (поясненням) потерпілих, свідків і такі судом були визнані як внутрішньо узгоджені між собою та послідовні, тому суд критично оцінює повідомлені свідком ОСОБА_15 усно в судовому засіданні, та письмово під час надання пояснень працівникам міліції 08 вересня 2014 року, обставини про те, що ОСОБА_6 не била потерпілих.

Покази свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_6 дітей не била, а також пояснення ОСОБА_6 про те, що потерпілі та свідки давали неправдиві покази спростовуються матеріалами перевірок, що проведені прокуратурою Летичівського району, прокуратурою Хмельницької області, Летичівським РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Так, з висновку про припинення провадження із заявником, що затверджений 15 січня 2006 року прокурором Летичівського району вбачається, що від ОСОБА_6 неодноразово надходили звернення про оскарження вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року та про факти застосування фізичного насильства вчителями Головчинецької загальноосвітньої школи-інтернату. Причиною надходження скарг є особисті неприязні відносини, що склалися між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , а також засудження ОСОБА_6 за спричинення тілесних ушкоджень учням Головчинецької ЗОШ-інтернату. Наведені в заявах ОСОБА_6 факти неодноразово перевірялись прокуратурою, але в ході перевірок факти не знаходили свого підтвердження, всі доводи ОСОБА_6 перевірені в повному обсязі (наглядове провадження №0002-06).

Постановою помічника прокурора Летичівського району від 19 квітня 2007 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відмовлено у зв`язку з відсутністю в їх діях складів злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365, 386 КК України. Згідно даної постанови потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що під час розслідування справи ніякого тиску на неї та на ОСОБА_8 та примушування до дачі неправдивих показань шляхом підкупу чи погроз з боку директора школи-інтернату ОСОБА_10 та завуча ОСОБА_11 не було. ОСОБА_10 пояснив, що ніякого тиску на дітей в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_6 , у тому числі підкупу, з його сторони, зі сторони ОСОБА_11 , не було. ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтвердили пояснення ОСОБА_10 . Інших обставин, які б свідчили про примушування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до дачі неправдивих показів, перевіркою не встановлено (наглядове провадження №0911-07).

Постановою помічника прокурора Летичівського району від 17 грудня 2007 року в порушенні кримінальної справи відносно бувшого директора Головчинецької ЗОШ-інтернату ОСОБА_10 та завуча ОСОБА_11 відмовлено за відсутністю в їх діях ознак злочинів, передбачених ст.ст. 364, 365 КК України. Перевірка проводилась за заявою ОСОБА_6 про тиск директора Головчинецької ЗОШ-інтернату ОСОБА_10 та завуча ОСОБА_11 на працівників ЗОШ при підписанні звернень, які дискредитують ОСОБА_6 , як педагога. В ході перевірки працівники Головчинецької ЗОШ-інтернату пояснили, що за підписання звернень від 23 грудня 2003 року, 29 червня 2004 року та інших, які адресувалися правоохоронним органам, стосовно неналежного виконання ОСОБА_6 обов`язків вихователя та побиття учнів інтернату на них ніхто будь-якого тиску не здійснював, в тому числі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , звернення підписували добровільно (наглядове провадження № 0922-07).

Постановою від 15 жовтня 2008 року ДІМ Летичівського РВ УМВС України в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_6 відмовлено за ст. 384 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю в діянні складу злочину. З постанови вбачається, що у своїх заявах від 25 липня 2008 року, 01 серпня 2008 року, 22 вересня 2008 року, 10 жовтня 2008 року ОСОБА_6 стверджує, що свідки та потерпілі під тиском директора Головчинецької ЗОШ-інтернату ОСОБА_10 у суді давали неправдиві свідчення. При опитуванні свідків та потерпілих, останні заперечують будь-який тиск, який був на них зі сторони ОСОБА_10 і покази свої продовжують підтримувати в повному обсязі у зв`язку з чим факт неправдивих свідчень в Летичівському районному суді не підтвердився. Законність вказаної постанови та відсутність підстав для її скасування підтвердив своїм висновком прокурор Летичівського району (наглядове провадження №0002-06).

Листом від 11 листопада 2008 року прокурором Летичівського району на скаргу ОСОБА_6 щодо необґрунтованого засудження повідомлено їй, що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається, роз`яснено порядок апеляційного та касаційного оскарження вироку суду (наглядове провадження №0002-06).

На підставі клопотання від 17 листопада 2008 року ОСОБА_6 про порушення питання щодо перегляду вироку суду в порядку виключного провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами, що адресоване прокурору Хмельницької області, 27 листопада 2008 року прокурором Летичівського району винесена постанова про призначення розслідування нововиявлених обставин у кримінальній справі відносно засудженої вироком Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України. Постановою прокурора Летичівського району від 16 січня 2009 року на підставі ст.ст. 130, 400-8 КПК України (1960 року) відмовлено в перегляді вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України в порядку виключного провадження за нововиявленими обставинами. У постанові зазначено, що допитані потерпілі по кримінальній справі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вказали, що у 2004 році судом справедливо засуджено ОСОБА_6 вихователя Головчинецької школи-інтернат, оскільки вона дійсно їх побила. Вони повністю підтримали усі показання, які давали в судовому засіданні. Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_16 . Директор Головчинецької школи-інтернат ОСОБА_13 з приводу неправомірних дій колишнього директора Головчинецької школи-інтернат ОСОБА_10 до Хмельницької обласної державної адміністрації не зверталась про що свідчить лист від 22 грудня 2008 року. 15 жовтня 2008 року Летичівським РВ УМВС України за заявою ОСОБА_6 про дачу завідомо неправдивих свідчень потерпілими та свідками по кримінальній справі проведено перевірку в порядку ст. 97 КПК України за результатами якої 15 жовтня 2008 року відмовлено в порушенні кримінальної справи, вказане рішення не скасовувалось. Таким чином, в ході розслідування не встановлено передбачених ст. 400-5 КПК України (1960 року) для перегляду вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року в порядку виключного провадження (наглядове провадження №127-04 по к/с №11/3557).

Листом від 25 лютого 2009 року заступником прокурора Хмельницької області на скаргу ОСОБА_6 щодо необґрунтованого засудження повідомлено, що її вина у вчиненні інкримінованих злочинів доводиться сукупністю доказів, зібраних досудовим слідством та перевірених під час судового розгляду справи, дії кваліфіковано вірно, міра покарання призначена відповідно до вимог ст. 65 КК України. Постановою прокурора Летичівського району від 16 січня 2009 року їй відмовлено в перегляді вироку Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року в зв`язку з нововиявленими обставинами. Дане рішення є обґрунтованим, тому підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається (наглядове провадження №0002-06).

Листом від 19 листопада 2009 року прокурором Летичівського району на скаргу ОСОБА_6 щодо необґрунтованого засудження та з інших питань повідомлено прокуратуру Хмельницької області про хід кримінальної справи та її результат, про численні скарги ОСОБА_6 та результати їх розгляду з прийняттям процесуальних рішень (наглядове провадження №0002-06).

Прокурором Летичівського району 02 лютого 2010 року затверджено висновок про законність прийнятого рішення Летичівським районним судом від 23 вересня 2004 року яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України. В даному документі надано глибокий аналіз зібраним доказам на досудовому слідстві та доказам, які досліджувались під час судового розгляду (наглядове провадження №0002-06).

Постановою ст. помічника прокурора Летичівського району від 03 березня 2010 року у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_10 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України відмовлено у зв`язку з відсутністю в його діянні складів злочинів, передбачених ст.ст. 152, 155, 156, 365 КК України. Згідно даної постанови перевірялась скарга ОСОБА_6 щодо її незаконного засудження вироком Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року та дій директора Головчинецької школи-інтернату ОСОБА_10 , який розбещує вихованців школи-інтернату. В ході перевірки обставин, які б давали достатні підстави вважати, що директором Головчинецької школи-інтернату ОСОБА_10 вчинялись насильницькі дії та розбещення вихованців школи-інтернату, не встановлено. Законність вказаної постанови підтвердив своїм висновком прокурор Летичівського району (наглядове провадження № 654-10).

27 липня 2013 року ДІМ Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області складено висновок за результатами перевірки заяви ОСОБА_6 про притягнення до відповідальності ОСОБА_5 , колишньої учениці Головчинецької школи-інтернату для дітей сиріт, яка в 2004 році, на думку заявника, дала неправдиві покази, внаслідок чого вироком Летичівського районного суду від 23 вересня 2004 року ОСОБА_6 було визнано винною. В ході перевірки опитати ОСОБА_5 не представилось можливим, оскільки на той час знаходилась в м. Одеса, по телефону повідомила, що проходить курс лікування, оскільки два місяці назад отримала травму голови у зв`язку з чим має проблеми з пам`яттю і подій, які мали місце в 2004 році, не пам`ятає, після закінчення школи з ОСОБА_6 ніколи не зустрічалась і будь-якої розмови з нею, як стверджує ОСОБА_6 , не мала. Враховуючи те, що будь-яких кримінальних чи адміністративних правопорушень передбачених чинним законодавством України скоєно не було подальшу перевірку припинено. За результатами скарги ОСОБА_6 на обґрунтованість відповіді Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області від 27 липня 2013 року прокурором Летичівського району листом від 27 вересня 2013 року повідомлено ОСОБА_6 про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування, в тому числі внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (висновок №614 Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області, наглядове провадження №0002-06).

Із вищенаведених письмових доказів вбачається, що ОСОБА_6 неодноразово зверталась в правоохоронні органи з метою перевірки певних обставин, які прямо або дотично стосувались її засудження вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року і таким чином скористалась своїм правом про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в порядку глави 32 КПК України (1960 року), що діяв до 20 листопада 2012 року. Проведеними перевірками правовохоронними органами не було встановлено, що потерпілі або свідки надавали завідомо неправдиві показання. Заявник ОСОБА_6 в судовому засіданні не надала вироку, що набрав законної сили яким було б визнано винним свідка або потерпілого за завідомо неправдиві показання (обов`язкова наявність вироку суду або матеріалів розслідування про завідомо неправдиві покази було передбачено ст. 400-5 КПК України (1960 року)).

Таким чином дослідивши та оцінивши усі надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності згідно вимог КПК України (2012 року) суд вважає, що ОСОБА_6 не довела наявність нововиявлених обставин для перегляду вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року, надані нею на підтвердження нововиявлених обставин докази не спростовують її вини у вчиненні тих злочинів, за які вона була засуджена.

Крім того, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що показання потерпілих, свідків, письмові докази були досліджені судом у сукупності з іншими доказами та їм була надана належна оцінка при постановленні судових рішень судами двох інстанцій, належних та допустимих доказів дачі завідомо неправдивих показань потерпілими та свідками ОСОБА_6 суду не надала.

За таких обставин зазначені у заяві ОСОБА_6 факти немає підстав розцінювати як нововиявлені обставини (завідомо неправдиві показання свідків, потерпілих на яких ґрунтується вирок; ті, які не були відомі судовим інстанціям на час судового розгляду при ухваленні ними рішень), а тому її заяву необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 459-467 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_6 про перегляд вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2004 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1

Суддя Летичівського

районного суду ОСОБА_1