Провадження № 1/1007/634/2012
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

===============================================================================

05 грудня 2012 року м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рабець М.Д.

при секретарі Коваль Н.М.

з участю прокурора Мельниченко О.Ю.

потерпілої ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Бровари в приміщенні суду кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, тимчасово офіційно не працюючого, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5, нагород інвалідності немаючого, раніше не судимого,-

у скоєні злочинів, передбачених ст.ст.185ч.1; 185ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Підсудний ОСОБА_2 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в тому числі повторно за таких обставин.

Судом визнано доведеним, що підсудний ОСОБА_2, працюючи продавцем металу на території масиву Дібровав с.Погреби Броварського району Київської області та перебуваючи в металевому вагончику, його місцем роботи, 24 вересня 2012 року, приблизно о 15-й годині, знаючи, що в шухляді стола зберігаються кошти в сумі 8000 грн., що належать потерпілій ОСОБА_1, він, шляхом вільного доступу, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, викрав вказані кошти, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на 8000 грн. Викраденими коштами розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна, підсудний ОСОБА_2 вчинив крадіжку грошей потерпілої ОСОБА_1

Крім того, 25 вересня 2012 року, приблизно о 16 годині, підсудний ОСОБА_2, знаходячись в металевому вагончику, на території масиву Дібровав с. Погреби, Броварського району, Київської області, шляхом вільного доступу, діючи умисно та з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав 6 500 грн., які належали потерпілій ОСОБА_1А

Викраденими грошовими коштами підсудний ОСОБА_2 розпорядився на власний розсуд чим завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_1, на суму 6 500 грн.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна, підсудний ОСОБА_2 повторно вчинив крадіжку грошей потерпілої ОСОБА_1

Описаними вище злочинними діями, в їх сукупності, підсудний ОСОБА_2 завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_1 на загальну суму 14 500 грн.

Органом досудового слідства такі дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ст.185ч.1; 185ч.2 КК України.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину у вчиненні крадіжки грошових коштів на суму 14500 гривень за обставин викладених в обвинувальному висновку і описовій частині вироку визнав повністю, в скоєному розкаявся. Пояснив, що дійсно працював неофіційно на металобазі по охороні і реалізації металопродукції. База склад була офіційно оформлена на потерпілу, але всіма процесами керував її чоловік. Він привозив метал. Кожний день після реалізації металу виручку здавав чоловікові потерпілої ОСОБА_3. Там же на базі він жив у вагончику. 24 вересня цього року він взяв з тумбочки в вагончику із виручених грошей від реалізації металу, що належали потерпілій 8000 грн, які присвоїв. На слідуючий день знову взяв без дозволу потерпілої та її чоловіка 6500 грн. та залишив базу і поїхав на таксі до свого знайомого у Миколаївську область, де проживав в готелі поки не закінчились викрадені кошти. Поскільки не було як приїхати додому і в звязку з тим що відняло ногу то попросив знайомого і той його машиною забрав та привіз у Вишгород до сестри. Про скоєну крадіжку жалкує. Вказує, що інших злочинів не вчиняв, кримінальних справ стосовно нього не порушувалось. За себе повідомив, що дочка його вже повнолітня, з дружиною він постійно не проживає, а мешкає із сестрою в м.Вишгороді. Просить суворо не карати, про вчинене жалкує.

Покази підсудного ОСОБА_2 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, учасниками процесу не оспорюються і тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ст.299 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового розгляду, зясувавши правильне розуміння підсудним та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, розяснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд обмежився лише допитом підсудного та дослідженням таких матеріалів справи, які характеризують його особу.

Винність ОСОБА_2, крім його визнавальних показань, підтверджується також сукупністю зібраних по справі досудовим слідством доказів, на досліджені яких підсудний не наполягав, оскільки не оспорював фактичні обставини справи.

Таким чином, на підставі наведеного, суд робить висновок про доведеність винності ОСОБА_2 в предявленому йому обвинуваченні.

Аналізуючи зібрані матеріали справи, суд приходить висновку, що підсудний ОСОБА_2 вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку і такі його дії правильно кваліфіковано по першому епізоду за ст.185ч.1 КК України, а оскільки після цього, він же, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку і тому такі його дії повинні бути кваліфіковані за ч.2ст.185 КК України, а він повинен нести відповідальність за ст.185ч.1; 185ч.2 КК України.

Цивільний позов по кримінальній справі в процесі досудового слідства та в судовому засіданні не заявлявся.

Обираючи покарання ОСОБА_2 суд враховує вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції інкримінованих злочинів, що вказані злочини відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винного, який по місцю реєстрації та проживання до скоєного характеризувався позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що помякшує покарання підсудного ОСОБА_2., суд визнає те, що він щиро кається у вчиненому і активно сприяв розкриттю злочинів та встановленню істини по справі, що передбачено п.1 ч.1 ст. 66 КК України.

Обтяжуючих покарання обставин передбаченими ст.67 КК України в діях ОСОБА_2 суд не встановив.

Призначаючи вид і міру покарання підсудному ОСОБА_2 суд враховує характер і ступінь небезпечності вчинених ним злочинів, сукупність всіх обставин їх вчинення, помякшуючі обставини, дані про його особу, що він офіційно не працює, позитивно характеризується за місцем реєстрації та проживання, кається у вчиненому, думку прокурора про призначення покарання не повязаного із ізоляцією його від суспільства, його поведінка в суді свідчить, що він не є особою, яка твердо стала на шлях вчинення злочинів, значних наслідків від скоєних злочинів не наступило, тому суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, при призначенні покарання відповідно до санкцій інкримінованих злочинів у виді позбавлення волі, при цьому вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням на нього обовязків передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_2 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Речових доказів та судових витрат по справі немає, цивільний позов не заявлявся.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_2, визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ст.ст.185ч.1; 185ч.2 КК України та призначити йому за цими статтями покарання:

за ст.185ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

за ст.185ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2(два) роки.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України, з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 2(два) роки, в період якого відповідно до ст.76 КК України зобовязати його повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи та періодично зявлятися для реєстрації в ці органи.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_2 залишити без зміни у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 рахувати з часу проголошення вироку.

Вирок суду в частині встановлення фактичних обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, у звязку із тим, що вони ніким не оспорювалися не може бути оскаржений учасниками судового розгляду.

В іншій частині вирок суду першої інстанції може бути оскаржений шляхом подачі апеляції до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 15-ти діб з моменту його проголошення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4