У х в а л а

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського
О.Г.,

суддів

Кліменко М.Р.
та Гриціва М.І.,

прокурора

Парусова А.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 22 січня 2008 року
кримінальну справу за касаційним поданням першого заступника прокурора
Вінницької області на вирок Замостянського районного суду міста Вінниці від 21
червня 2007 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та мешканця міста Вінниці, громадянина України, раніше судимого - 24
травня 2006 року за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 4
(чотири) роки, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК
України з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки,

засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до обмеження волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання покарання за попереднім
вироком ОСОБА_1 визначено остаточне покарання - позбавлення волі на строк 4
(чотири) роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України його
звільнено з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 (три) роки, та з
покладенням передбачених ст. 76 КК України обов'язків не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої
системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з'явитись
на реєстрацію.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винним у тому, що він у ніч на 26 липня 2003 року, будучи в стані алкогольного
сп'яніння, на вулиці Коцюбинського в місті Вінниці біля торгового комплексу
“Дитячий світ” грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до
суспільства, безпричинно, з особливою зухвалістю розбив кулаком шиби в кіоску
“Картопля”, чим заподіяв матеріальну шкоду підприємцю ОСОБА_2 на суму 250
гривень.

В апеляційному порядку справа не
розглядалася.

У касаційному поданні прокурор просить скасувати вирок та
направити справу на новий судовий розгляд через неправильне застосовування
кримінального закону. Вважає, що суд помилково застосував принцип поглинення
покарань, оскільки при призначенні реального покарання за злочин (особливо
злісне хуліганство), вчинений у часі до постановлення вироку в першій справі,
яким за інший злочин засудженого було звільнено від відбування покарання з
випробуванням, мав би звернути кожний вирок до самостійного виконання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
пояснення прокурора, який підтримав касаційне подання, обговоривши доводи
касаційного подання та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи і
дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину. Такий висновок
ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом
доказах і в касаційному поданні не заперечується.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 296 КК України кваліфіковано правильно, що також не
оспорюється.

Покарання ОСОБА_1 за вчинення цього злочину призначено
відповідно до вимог ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для
виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення
засудженому остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд порушив вимоги ч.
4 ст. 70 КК України та не врахував роз'яснення, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2003 року № 7 “Про практику призначення судами
кримінального покарання”, відповідно до яких, якщо особа, яку звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, вчинила до
постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до
покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення,
часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких
умов кожен вирок виконується самостійно.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 було засуджено
вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 24 травня 2006 року до
позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого від відбування покарання на
підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, за
який ОСОБА_1 засуджений вироком від 21
червня 2007 року до покарання, яке належить відбувати реально, він вчинив 26
липня 2003 року, тобто до засудження за попереднім вироком.

За таких обставин, суд при призначенні ОСОБА_1 покарання
на підставі ч. 4 ст. 70 КК України не повинен був застосовувати принцип
часткового складання покарань, оскільки у такому випадку вироки мали
виконуватися самостійно, а тому вирок, постановлений у цій справі, підлягає
скасуванню.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції
необхідно розглянути справу з урахуванням викладених обставин та прийняти
законне і обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання першого заступника прокурора Вінницької
області задовольнити.

Вирок Замостянського районного суду міста Вінниці від 21
червня 2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд в той же місцевий суд в іншому складі
суддів.

С у д д і:

Синявський О.Г. Кліменко
М.Р. Гриців М.І.