Справа №574/1269/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/73/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000188 від 01 липня 2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку Україну, з середньою освітою, не працюючу, заміжню, маючу двох малолітніх дітей, уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

- за ч.1 ст.296 КК України у виді 8500 грн. штрафу на користь держави.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та 8500 грн. штрафу в дохід держави. Призначені покарання визначено виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 обрано тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 442 грн. 62 коп. процесуальних витрат за проведення судових експертиз, -

ВСТАНОВИЛА:
Як визнав доведеним суд першої інстанції, 01 липня 2014 року, близько 00 год. 20 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшла до господарства ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , де безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та проявляючи особливу зухвалість, стала кидати прихоплені з собою речі у вікна вказаного будинку, пошкодивши, таким чином, стекла трьох вікон. Коли потерпілий ОСОБА_9 вийшов на вулицю та став робити ОСОБА_8 усні зауваження, вона, не реагуючи на них, продовжила кидати прихоплені речі у вікна будинку. В результаті хуліганських дій ОСОБА_8 було завдано потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 243 грн.

Крім того, у нічний час, ОСОБА_8 прийшла до господарства ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_1 , де зайшовши до літньої кухні, скориставшись тим, що господар відпочиває та не реагує на її звернення, вчинила крадіжку з гаманця потерпілого 245 грн., пляшки пива марки «Львівське 1715», об`ємом 2, 5 літра та однієї пачки цигарок марки «Прилуки червоні», завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 275 грн. 85 коп.

Також Буринським районним судом Сумської області було винесено окрему ухвалу від 26 листопада 2014 року про повідомлення служби у справах дітей Буринської державної районної адміністрації та органи опіки і піклування Буринської державної адміністрації у зв`язку із засудженням ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі, про вжиття необхідних заходів для влаштування двох малолітніх дітей обвинуваченої чи про встановлення над ними опіки та піклування.

В поданій апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та пом`якшити призначене їй покарання за ч.1 ст. 185 КК України. В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що суд при призначенні їй покарання не повною мірою врахував визнання вини у скоєному та щирого каяття, відсутність судимостей, а також наявність у неї двох малолітніх дітей.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Кваліфікація дій обвинуваченої за ч.1 ст. 185, ч.1 ст.296 КК України не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 вироком Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2014 року не відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Так, згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд першої інстанції за вчинення злочину середньої тяжкості передбаченого ч.1 ст.185 КК України, призначив ОСОБА_8 , яка є матір`ю двох малолітніх дітей, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності і вину в скоєному визнала, покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На думку колегії суддів, в даному випадку судом, не були враховані вищезазначені дані щодо особи обвинуваченої, та обране покарання у виді позбавлення волі жодним чином не мотивовано у вироку, не зважаючи, що санкція ч.1 ст. 185 КК України передбачає і інші, менш суворі види покарання.

Крім цього, за вчинення ч.1 ст.296 КК України суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу на суму 8 500грн.

Так, при призначенні покарання у виді штрафу та визначенні його розміру суд має керуватися загальними засадами призначення покарання, викладеними у ст. ст. 65-67 КК.

Відповідно до рекомендацій, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; нерухомого та іншого майна; а також брати до уваги наявність на утриманні непрацездатних осіб тощо.

Однак, як вже було встановлено в ході судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_8 не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, крім того, згідно наявної в матеріалах справи довідки, вона знаходиться на обліку у лікаря психіатра. За наявності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді штрафу на суму 8 500 грн та визначенні його розміру не виконав вимоги ч. 2 ст. 53 КК України та підійшов до цього формально, оскільки дані про урахування майнового стану винної при визначенні розміру штрафу у вироку суду відсутні.

Разом з тим, колегія суддів встановивши такі невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої ОСОБА_8 , що відповідно до ч.2 ст.409 КПК України є підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, не може змінити вирок, та пом`якшити призначені покарання, як про це просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачена, оскільки судом при призначенні покарання були допущені такі істотні порушення кримінального процесуального закону, які унеможливили прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Так, частиною 1 статті 70 КК України передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначаючи покарання за кожен злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Однак, вказані вимоги закону судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання обвинуваченій ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст.70 КК України дотримані не були.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції не застосував жодного принципу призначення покарання, які зазначені в ч.1 ст.70 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Вирішення питання про те, який із передбачених ст.70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, призначених за окремі злочини) покладається лише на суд, який ухвалює вирок, при цьому суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин що пом`якшують і обтяжують покарання , також кількість злочинів що входять до сукупності , форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків , вид сукупності.

Оскільки, в апеляційній скарзі обвинуваченої ставиться питання лише про пом`якшення покарання, то колегія суддів, в даному випадку, позбавлена процесуального права, виправити помилку допущену судом першої інстанції, а саме встановити який з принципів призначення покарання за ч.1 ст. 70 КК України (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, призначених за окремі злочини) необхідно застосувати.

При таких обставинах, колегія суддів, вважє необхідним вирок суду Буринського районного суду від 26 листопада 2014 року, скасувати в частині призначення покарання, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду даного кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно розглянути провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог як ст.65 КК України, так і ч.1 ст. 70 КК України при призначенні покарання.

При цьому, в разі визнання обвинуваченої ОСОБА_11 винною в скоєнні зазначених кримінальних правопорушень і в тому ж об`ємі обвинувачення, призначене їй покарання у виді 1 року позбавлення волі та штрафу 8 500 грн. колегія суддів вважає явно несправедливим через суворість.

Оскільки запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 в виді тримання під вартою було обрано у залі суду вироком, тому, в разі скасування даного вироку колегія суддів не вбачає підстав для залишення відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також підлягає до скасування і окрема ухвала Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2014 року про повідомлення служби у справах дітей Буринської державної адміністрації та органу опіки та піклування Буринської державної районної адміністрації про влаштування дітей, мати яких ( ОСОБА_8 ) утримується під вартою.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 409; 412; 415; 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд даного провадження у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 тримання під вартою скасувати і звільнити її з-під варти в залі суду негайно.

Окрему ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 26 листопада 2014 року про повідомлення служби у справах дітей Буринської державної адміністрації та органу опіки та піклування, скасувати.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4