АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/707/15 Справа № 694/769/15-к Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

особи, щодо якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області від 21 квітня року, затвердженого прокурором Звенигородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000198, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.03.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та повернуто Звенигородському міжрайонному прокурору зазначене клопотання для усунення виявлених порушень КПК України.

Вказану ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що слідчим в порушення ст. 505 КПК України не було встановлено, якою була поведінка особи до вчинення суспільно-небезпечного діяння і після нього. Також не встановлено небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди в подальшому такою особою.

Суддя також зазначає, що в порушення ст. 506 КПК України із змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та із наданих суду матеріалів вбачається, що до провадження не залучався законний представник ОСОБА_8 . У справі немає даних про вручення законному представнику повідомлення про підозру, складеного та винесеного слідчим СВ Звенигородського РВ (з обслуговування Звенигородського району та м. Ватутіне) УМВС України в Черкаській області ОСОБА_10 від 20.03.2015 року, а також йому не було оголошено про закінчення досудового розслідування та не надано доступу до матеріалів досудового розслідування, що є порушенням ст. 290 КПК України.

Крім того, суддя вказує, що не були дотриманні процедура та способи вручення повідомлення про підозру, визначені ст. 136, 278 КПК України.

Також, суд зробив висновок, що прокурор не вручав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру законному представнику, оскільки з наданих суду матеріалів вбачається, що розписка про отримання копії клопотання захисником ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 , адресована прокурору Звенигородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 , невідомо ким складена, а також невідомо, чи був присутній захисник.

Не погодившись з ухвалою, прокурор, який приймав участь у кримінальному провадженні, подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У якості мотивів своєї скарги прокурор указує, що оскаржувана ухвала постановлена за результатами судового розгляду, тобто на стадії судового провадження, однак ч. 2 ст. 512 КПК України визначено вичерпний перелік судових рішень, який не передбачає прийняття рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, а завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд наділений повноваженням повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в разі невідповідності такого клопотання вимогам КПК України лише на стадії підготовчого судового засідання.

Крім того, вказує прокурор, питання відповідності вимогам КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 вже було предметом судового розгляду Звенигородського районного суду під час проведеного 06.05.2015 року підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні. За його результатами констатовано відповідність указаного клопотання вимогам КПК України, відсутність підстав для повернення прокурору, в зв`язку з чим призначено судовий розгляд.

В оскаржуваній ухвалі судом не конкретизовано, яким саме вимогам ст. 291 КПК України не відповідає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 , в зв`язку з чим ухвала суду не вмотивована, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Щодо твердження суду про обов`язковість участі законного представника на стадії досудового розслідування зазначає, що його залучення передбачено ст. 44 КПК України, згідно з якою він залучається, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною. Будь-яких судових рішень про визнання ОСОБА_8 недієздатним чи обмежено дієздатним органом досудового розслідування не виявлено та стороною захисту не надано. Натомість зі змісту глави 39 КПК України, якою передбачено особливості здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до ст. 507 КПК України передбачена обов`язковість участі захисника.

Щодо твердження суду про те, що слідчим не встановлено, якою була поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння і після нього, а також небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб і можливість спричинення іншої істотної шкоди в подальшому такою особою, є необґрунтованими. Прокурор вказує, що ці питання були досліджені під час судово-психіатричної експертизи та відображені у акті судово-психіатричної експертизи № 163 від 25.03.2015 (а.п. 70-73).

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 372 КПК України у резолютивній частині ухвали суд повинен зазначити строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження. Постановляючи ухвалу, суд у резолютивній частині вказав строк оскарження - сім днів з моменту її проголошення. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвала про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Прокурор у судовому засіданні подану ним апеляційну скаргу підтримав з мотивів, які в ній наведені. Також указав, що за результатами ознайомлення прокурора з матеріалами кримінального провадження було виявлено, що у підготовчому судовому засіданні був відсутній захисник, а також не проводилося фіксування підготовчого судового засідання технічними засобами, що є порушенням вимог КПК України.

Захисник відніс вирішення питання щодо апеляційної скарги прокурора на розсуд суду. Підтвердив, що він дійсно був відсутній під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції.

ОСОБА_8 не зміг чітко сформулювати свого відношення до апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідача, прокурора, захисника, ОСОБА_8 , перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Прокурор в апеляційній скарзі цілком слушно вказує, що відповідно до вимог КПК України 2012 року повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору є можливим лише за результатами проведення підготовчого засідання у кримінальному провадженні, якщо суд обґрунтовано встановить невідповідність такого клопотання вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України.

Однак, суд першої інстанції, попередньо дійшовши у підготовчому засіданні висновку про відповідність зазначеного вище клопотання вимогам КПК України та призначивши судовий розгляд кримінального провадження по суті, в подальшому вирішив провернути клопотання прокурору. При цьому суд також тією ж ухвалою вирішив відмовити у задоволенні клопотання. Таким чином, суд одночасно в одній ухвалі постановив два рішення, які не узгоджуються між собою ні процесуально, ні за змістом, адже незрозуміло: для чого клопотання має бути повернуте прокурору, якщо його вже розглянули по суті і відмовили у його задоволенні.

На думку колегії суддів, причиною такої ситуації стало те, що підготовче засідання судом першої інстанції було проведене без участі захисника (а.с. 11,12), хоча про його наявність зазначено у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру (а.с. 2). Таким чином, захисник був позбавлений можливості заявити у підготовчому засіданні свої претензії до окремих процесуальних аспектів досудового провадження, й заявив про це лише у судовому засіданні, про що вказано у змісті оскаржуваної ухвали.

Таким чином, провівши підготовче засідання без захисника, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 2 ст. 314 КПК України, де захисник указаний як особа, яка має бути присутньою у підготовчому засіданні.

Крім цього, у підготовчому засіданні не проводилася його фіксація технічними засобами.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України 2012 року, згідно з нормами якого розглядалося подання в суді першої інстанції, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України, судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами

Відповідно до п. 4, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України 2012 року, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою; у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України 2012 року, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

Призначаючи новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає доцільним висловлювати свою позицію щодо суті клопотання про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру ні з матеріальної, ні з процесуальної точки зору, з метою уникнення будь-якого впливу на позицію суду першої інстанції.

Виходячи з указаного вище, а також керуючись ст. ст. 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у Звенигородському районному суді Черкаської області зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :