УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10
суддів ОСОБА_11 і ОСОБА_12
за участю прокурора ОСОБА_13
при секретарі ОСОБА_14

розглянувши в судовому засіданні 18 червня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, таку, що немає судимості,

за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком 1 рік;

за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

за ч. 1 ст. 364 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком 1 рік та зі сплатою штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гривень.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_5 у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком 1 рік та зі сплатою штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гривень.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено обов'язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За ч. 4 ст. 27 і ч. 4 ст. 369 КК України ОСОБА_5 виправдано.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винною та засуджена за те, що вона будучи службовою особою, перебуваючи на посаді завідуючої сектору благоустрою, реклами та малих архітектурних форм виконавчого комітету Ковельської міської ради, в кінці жовтня 2012 року в своєму службовому кабінеті виготовила підроблене розпорядження Ковельського міського голови № 343-р від 31.10.12 р., в яке внесла завідомо неправдиві відомості про термін укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту на розміщення пересувної торгової споруди на АДРЕСА_1 між територіальною громадою м. Ковеля та приватним підприємцем ОСОБА_6 на період з 15.10.12 р. по 15.01.13 р., коли дійсним розпорядженням прийнято рішення про укладення договору з останнім на період з 15.10.12 р. по 15.02.13 р., завірила його печаткою загального відділу виконавчого комітету Ковельської міської ради та надала ОСОБА_7, як представнику підприємця ОСОБА_6

Вона ж, під час оформлення документів щодо укладення договору з підприємцем ОСОБА_6 про встановлення особистого строкового сервітуту на розміщення пересувної торгової споруди, переслідуючи корисливу зацікавленість, шляхом обману ОСОБА_7, як представника підприємця ОСОБА_6, достовірно знаючи, що для укладення договору необхідно лише написання заяви, оскільки копії всіх документів були надані останнім під час укладення попереднього договору згідно з розпорядженням № 284-р від 10.09.2012 р. і були в наявності, повідомила йому неправдиві відомості про необхідність надання їй 7 000 грн. для передачі головному архітектору виконавчого комітету Ковельської міської ради для безперешкодного укладення договору, а також надала йому підроблене розпорядження, в якому було вказано термін укладення договору 2 місяці, який не відповідав зазначеному в дійсному розпорядженні терміну 3 місяці, повідомивши ОСОБА_7 з метою отримання грошової винагороди в сумі 7 000 грн., що рішення про укладення договору на 3 місяці буде прийняти лише після сплати зазначеної суми, однак не довела свій умисел до кінця з причин, що не залежали від и волі, так як вищезазначені особи відмовились від укладання договору та сплати коштів.

Окрім того, ОСОБА_5, в період часу з 28.01.13 р. по 31.01.13 р., перебуваючи на посаді завідувача сектору благоустрою, реклами та малих архітектурних форм виконавчого комітету Ковельської міської ради, діючи умисно повторно шляхом обману приватного підприємця ОСОБА_9, що виразився у повідомлені йому неправдивих відомостей про те, що для безперешкодного укладення з ним договору про встановлення особистого строкового сервітуту на розміщення пересувної торгової споруди необхідно здійснити оплату 3 500 грн. за офісні меблі для відділу архітектури та містобудування комітету Ковельської міської ради, які останній сплатив в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_2, чим спричинила потерпілому шкоду на вказану суму.

Також будучи службовою особою, завідувачем сектору благоустрою, реклами та малих архітектурних форм виконавчого комітету Ковельської міської ради, в обов'язки якої, згідно посадової Інструкції, не входить участь в укладенні договорів про встановлення особистих строкових сервітутів між територіальною громадою міста Ковеля із заявниками, зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи його з корисливих мотивів всупереч інтересам служби, умисно повідомила приватному підприємцю ОСОБА_9 неправдиву інформацію про те, що для прийняття його заяви необхідно здійснити оплату за офісні меблі для відділу архітектури і містобудування в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» в сумі 3 500 грн. і лише після пред'явлення їй чеку про оплату провела останнього у дозвільний центр ради для написання заяви про укладення договору. Своїми діями ОСОБА_5 завдала істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної виконавчої влади - виконавчого комітету Ковельської міської ради.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено. В частині засудження ОСОБА_5 за ч.2 ст. 15 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України скасовано, а справу провадженням закрито на підставі ч. 3 ст. 284 КПК України. Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі. За ч. 1 ст. 364 КК України призначено покарання у виді 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком 1 рік та зі сплатою штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком 1 рік та зі сплатою штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гривень. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та на підставі ст. 76 КК України покладено обов'язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок щодо засудженої залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а кримінальне провадження у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України закрити, у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом не дано належної правової оцінки всім обставинам справи, так як наміру вчинення умисних дій, спрямованих на заволодіння чужим майном, шляхом обману у неї не було. Також, не враховано, що потерпілий ОСОБА_9 умисно та цілеспрямовано схилив до вчинення протиправних дій, провокуючи її на отримання «спонсорської допомоги». Крім того, кваліфікуючи її дії за ч. 1 ст. 364 КК України, судом не враховано те, що ніякої істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, у вигляді підриву авторитету та престижу державних органів не було спричинено. Безпідставно апеляційним судом залишено і не дано оцінку обставинам щодо порушення органом досудового розслідування права на правову допомогу і захист.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши кримінальне провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційної інстанції, крім іншого, має бути зазначено суть апеляції, результати розгляду справи і докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляції без задоволення - підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Однак, апеляційним судом ці вимоги закону не виконано.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що засуджена ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням місцевого суду, подала апеляцію, в якій, зокрема, зазначала про порушення права на захист, щодо неналежності та недопустимості доказів у інкримінованих кримінальних правопорушень.

Проте, апеляційний суд в ухвалі не навів переконливих мотивів прийнятого рішення про безпідставність доводів апеляції в цій частині, належним чином свого рішення не обґрунтував, докладної відповіді на викладені доводи не дав, обмежившись лише твердженням, що ці доводи були предметом перевірки судом першої інстанції і порушень вимог кримінального процесуального закону не було встановлено.

Крім того, на думку колегії суддів, формальним та недостатньо мотивованим є висновок апеляційного суду в частині оцінки доводів апеляційної скарги щодо заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.

За таких обставин, ухвала Апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2014 року щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню у зв'язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно перевірити доводи, викладені в апеляційній і в касаційній скаргах, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись 434-436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12