В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2015 року Ленінський районній суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00000051 за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, маючого професійно технічну освіту, одруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації кочегара паропровідника матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , молодшого сержанта, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , -

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , розташованій по АДРЕСА_3 , у військовому званні «Молодший сержант» на посаді кочегара паропровідника роти матеріального забезпечення, 22 вересня 2014 року, близько 11.00, діючи в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-Х1У, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-Х1У,самовільно залишив військову частину без поважних причин та продовжував не з`являтись на службу без поважних причин до 13 жовтня 2014 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 407 ч. 2 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

У кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості від 29 жовтня 2014 року, відповідно до умов якої, ОСОБА_4 визначено покарання за ст. 407 ч. 2 КК України у вигляді службового обмеження строком на два роки із відрахуванням десяти відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Дослідивши матеріали судового провадження, вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає за можливе затвердити укладену угоду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено в судовому засіданні, укладення угоди сторонами є добровільним, заснованим на можливості виконання обвинуваченим взятих на себе обов`язків та здійснено з дотриманням вимог ст.ст. 469-470, 472 КПК України.

Обставин, передбачених ст. 474 КПК України, які були б перешкодою для затвердження угоди про визнання винуватості, не встановлено.

Визначене покарання відповідає ступеню суспільної небезпеки, обставинам вчиненого діяння, яке не є тяжким, та особі обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, виразив щире каяття у скоєному.

Наслідки укладення угоди, в тому числі щодо обмеження права оскарження вироку, передбачені ст.ст. 394, 424 КПК України, обвинуваченому роз`яснено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 474-475 КПК України, суд, -

П Р И С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, укладену 29 жовтня 2014 року між прокурором та обвинуваченим.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді службового обмеження строком на два роки із відрахуванням десяти відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1