СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22
березня 2007 року м.
Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого -
судді - Гошовського Г.М., суддів - Стана І.В., Симаченко Л.І., за участю
прокурора -КурахаЮ.М.,

захисника -
адвоката ОСОБА_1, засудженого ОСОБА_2. та потерпілого ОСОБА_3, розглянув у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями, які подали
засуджений ОСОБА_2. та потерпілий ОСОБА_3. на вирок Міжгірського районного суду
від 30 жовтня 2006 року. Цим вироком

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, Міжгірського району Закарпатської області, гр. України,
з вищою освітою, одружений, тимчасово не працює, не судимий,

засуджений
за ч. 2 ст. 190 КК України на два роки обмеження волі, - ч. З ст. 190 КК
України на три роки позбавлення волі, - ч. 1 ст. 364 КК України на три роки
обмеження волі з позбавленням права обіймати посади голів рад народних
депутатів всіх рівнів на два роки, -ч. 2 ст. 364 КК України на п'ять років
позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади голів рад народних
депутатів всіх рівнів на три роки і за ч.І ст. 366 КК України на один рік
обмеження волі з позбавленням права обіймати посади голів рад народних
депутатів всіх рівнів на один рік.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого
покарання більш суворим ОСОБА_2. призначено п'ять років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади голів рад народних депутатів всіх рівнів на
три роки, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від призначеного
покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк терміном три роки.

За ст. ст. 296
ч. 1, 365 ч. 1 КК України ОСОБА_2. виправданий.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2. до набрання вироком законної сили залишено
попередній - підписка про невиїзд.

Справа: № 165;
категорія:11-а

Цивільний позов
по справі не заявлено, судових витрат не має. Речові докази - документи,
залишено при справі.

Згідно вироку, ОСОБА_2. визнаний винуватим і засуджений за вчинені злочини
при таких обставинах.

ОСОБА_2., працюючи сільським головою с. Колочава Міжгірського
району, будучи службовою особою, використовуючи службове становище, восени 2001
року, шляхом обману виманив та отримав від ОСОБА_4. 2000 гривень нібито за те,
що посприяв останньому в одержанні державної грошової допомоги на відселення
сім'ї його родича ОСОБА_5, будинок якого був зруйнований паводком, хоча зазначена
допомога повинна була виплачуватись ОСОБА_5 за рішенням відповідної комісії
Міжгірської РДА до складу якої ОСОБА_2. не входив. Цими діями ОСОБА_2.
спричинив ОСОБА_4. значної шкоди і ці його дії кваліфіковані за ст. ст. 190 ч.
2 ; 364 ч. 1 КК України.

Окрім того, ОСОБА_2., працюючи сільським головою с
Колочава Міжгірського району, використовуючи службове становище, у вересні 2004
року прийшов додому до ОСОБА_6, де шляхом обману виманив від неї 5000 гривень,
нібито за сприяння в оформленні державної грошової допомоги, яку ОСОБА_6
одержала в сумі 36 545, 83 грн. на відселення, як потерпіла від повені, і до
виплати якої ОСОБА_2. ніяким чином не був причетний, оскільки допомога
виплачена ОСОБА_6 згідно з рішенням Мжгірської РДА. Унаслідок цих дій ОСОБА_2.
ОСОБА_6 спричинена шкода у великих розмірах і їй завдані тяжкі наслідки. Ці дії
ОСОБА_2. кваліфіковані за ст. ст. 190 ч. 3 ; 364 ч. 2 КК України.

ОСОБА_2., будучи службовою особою, правомочною складати та видавати
офіційні документи, підписав та завірив печаткою Колочавської сільської ради
рішення від 28 грудня 2005 року про оформлення за Колочавською сільською радою
права власності на магазин-кафе ІНФОРМАЦІЯ_2,
що розташований по АДРЕСА_2 знаючи, що таке рішення на сесії сільської ради
не приймалось, - тобто підписав завідомо неправдивий офіційний документ.

Органом досудового слідства ОСОБА_2. також обвинувачувався у вчиненні злочинів
за таких обставин.

ОСОБА_2., працюючи сільським головою с Колочава
Міжгірського району, будучи службовою особою, без розгляду 28 грудня 2005 року
на сесії Колочавської сільської ради питання, в порушення вимог ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні», перевищуючи свої службові
повноваження, знаючи, що приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 у с Колочава належить ОСОБА_7. навмисно підписав та завірив печаткою Колочавської
сільської ради рішення сесії про оформлення за Колочавською сільською радою
права власності на цей магазин вартістю 16 тисяч гривень.

ОСОБА_2. також обвинувачувався у тому, що 12 серпня 2005
року приблизно о 18-й годині напроти кафе «Зупинка», що по ОСОБА_2, грубо
порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, з
особливою зухвалістю пристав до потерпілого ОСОБА_3, ображав його
непристойними словами й наніс йому удар рукою в обличчя від якого останній упав
на землю.

В АПЕЛЯЦІЯХ
:

·
потерпілий ОСОБА_3. вказує про те, що судом першої
інстанції ОСОБА_2. незаконно виправданий за ст. ст. 296 ч. 1, 365 ч. 1 КК
України, оскільки матеріалами кримінальної справи підтверджено вчинення
ОСОБА_2. щодо нього хуліганських дій. Окрім цього, в апеляції вказує про те, що
висновки суду про те, що ОСОБА_2. позитивно характеризується і є несудимою
особою не відповідають наявним у справі доказам. Вважає, що ОСОБА_2.
необгрунтовано звільнений від покарання на підставі ст. 75 КК України. Просить
вирок Міжгірського районного суду в частині виправдання ОСОБА_2. за ст. ст. 296
ч.І ; ст. 365 ч.І КК України та м'якістю призначеного йому покарання скасувати,
постановити свій вирок яким засудити ОСОБА_2. за вищевказаними статтями й
призначити йому більш суворе покарання.

·
засуджений ОСОБА_2. вказує про те, що вирок суду в
частині засудження його за ст. ст. 190 ч. 2, 3 ; 364 ч. 1,2; 366 ч. 1 КК
України є незаконним та необгрунтованим. Вину у вчиненні цих злочинів він не
визнав і вина його не доведена матеріалами кримінальної справи.

Посилається
на те, що суд, визнавши його винним у вчиненні злочинів передбачених ст. ст.
364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України, необгрунтовано відхилив дані ним показанням та
показання свідків ОСОБА_8., ОСОБА_9. та ОСОБА_10., які чітко ствердили, що 28
грудня 2005 року на сесії Колочавської сільської ради розглядалось питання про
оформлення права власності на приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_2, що розташований
по вул. Шевченка в с.
Колочава, а також не врахував протокол засідання сесії сільської
ради с Колочава.
Окрім цього, вказує про те, що в обґрунтування його винуватості у вчиненні цих
злочинів суд послався на докази, які містять у собі суперечності - показання
потерпілої ОСОБА_11. таОСОБА_12. та показання інших свідків, які підтверджують
пред'явлене йому за цією статтею обвинувачення. Потерпіла ОСОБА_11. власником
приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_2,
що розташований по ОСОБА_2 стала тільки в 2006 році згідно рішення
Міжгірського районного суду.

Окрім
цього, вважає, що судом першої інстанції він також необгрунтовано визнаний
винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України. Вказує про те,
що ОСОБА_13. та ОСОБА_14. ( чоловік та дружина) на ґрунті неприязних стосунків,
які склались між ними обмовили його у вчиненні злочину, а інших доказів у
підтвердження факту передачі йому останніми грошей по справі не здобуто. Окрім
цього, вказує про те, що потерпіла ОСОБА_6, будучи ображеною на нього за те, що
частину позичених ним від неї грошей він повернув її дітям, також обмовила його
у вчиненні злочину. Посилається також на те, що на його переконання у вироку не
вказано про те, в чому полягало використання ним службового становища при
заволодінні грошима потерпілих ОСОБА_13. та ОСОБА_6, що судом не враховано, що
потерпілі, згідно пред'явленого йому обвинувачення, передали йому кошти після
одержання ними державної грошової допомоги як потерпілим на від селения в зв'язку з паводком. В апеляції
ОСОБА_2. також вказує про те, що мотивувальна частина обвинувального вироку не
відповідає вимогам ст. 334 КПК України - не містить формулювання визнаного і
доведеного судом обвинувачення, зокрема в ній не вказані місце, час, спосіб
вчинення та наслідки злочину, форма вини і мотиви злочину.

Просить
вирок суду в частині засудження його за ст. ст. 190 ч. 2, 3 ; .364 ч. 1, 2 ;
366 ч. 1 КК України скасувати, а провадження по справі закрити на підставі ст.
6 п. 2 КПК України за відсутності у його діях складу злочину й залишити без
зміни вирок в частині виправдання його за ст. ст. 296 ч. 1 ; 365 ч. 1 КК
України.

Іншими
учасниками процесу апеляція на вирок не подавалась.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду про суть вироку, повідомлення
про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, основні доводи апеляції, пояснення
засудженого ОСОБА_2. та його захисника адвокатаОСОБА_1., які просили
задовольнити подану першим апеляцію й відхилити апеляцію потерпілого ОСОБА_3, пояснення
потерпілого ОСОБА_3, який підтримав викладені ним в апеляції доводи,
прокурора,'який просив вирок суду скасувати, а справу направити на додаткове
розслідування, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає до часткового
скасування з таких підстав.

За змістом норм КПК України, досудове слідство в кримінальній справі має
бути проведене у точній відповідності із законом, - прокурор та слідчий
зобов'язані вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин справи, її належного спрямування,
забезпечення прав усіх учасників справи. Предметом доказування в кримінальній
справі є, зокрема, обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину,
характер і розмір шкоди, заподіяної злочином, тощо.

Колегія суддів вважає, що у даній справі судове рішення містить істотні
недоліки, в зв'язку чим його не можна визнати законним і обгрунтованим, що
органом досудового слідства допущена неповнота та однобічність при дослідженні
фактичних обставин справи, можливості усунення якої не вичерпані.

Так, визнавши ОСОБА_2. винним у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 190
ч. 2, З ; 364 ч. 1, 2 КК України як орган досудового слідства так і суд першої
інстанції не з'ясували в чому саме, згідно пред'явленого ОСОБА_2.
обвинувачення, полягали вчинені ним дії при заволодінні майном потерпілих
ОСОБА_13. та ОСОБА_6, - в зв'язку з чим потерпілі прийшли до переконання про
обов'язковість передачі або вигідності передачі ними ОСОБА_2. грошей після
одержання ними державної допомоги на відселення, - які повноваження ОСОБА_2.,
як сільський голова с. Колочава Міжгірського району, використав при заволодінні
майном потерпілих, - чому дії ОСОБА_2. при заволодінні майном потерпілих
суперечили інтересам служби. Окрім цього, судом не дана належна оцінка
суперечностям у показаннях потерпілої ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2. не пояснював
їй для чого вона повинна передати йому кошти й про те, що вона хоче щоб
ОСОБА_2. повернув їй саме невиплачену суму боргу й обіцяв до кінця 2005 року
повернути їй борг ( т. 2, а. с. 328 ). З протоколу судового засідання
вбачається, що потерпілий ОСОБА_13. та свідок ОСОБА_14. судом першої інстанції
з приводу обставин, за яких вони передали кошти ОСОБА_2. не допитувались, а зі
змісту даних ними під час досудового слідства показань, в тому числі під час
очної ставки проведеної за участі ОСОБА_2. та ОСОБА_13., вбачається, що перший
від них кошти не вимагав і не просив, що ОСОБА_2. повернув їм кошти ( т. 2, а.
с. 60- 66). У порушення вимог ст. 22 КПК України органом досудового слідства не
вживались оперативно -розшукові заходи та слідчі дії спрямовані на відшукання
нотаріально посвідченого доручення, яке ОСОБА_5. дав ОСОБА_4. на оформлення
документів для одержання державної допомоги на відселення як потерпілому від
паводку. З приводу обставин дачі доручення та повноважень, якими ОСОБА_5.
наділив ОСОБА_4, в тому числі щодо можливої дачі коштів ОСОБА_2., органом
досудового слідства ОСОБА_5. не допитувався. При цьому, як органом досудового
слідства так і судом не враховано, що згідно рішення Міжгірської РДА грошова
допомога повинна була виплачуватись і виплачена саме ОСОБА_15. будинок якого
був зруйнований паводком, а не ОСОБА_13..

Окрім цього,
органом досудового слідства також не встановлені і не допитані як свідки родичі
потерпілої ОСОБА_6, на яких посилається ОСОБА_2. у своїх показаннях ( донька
ОСОБА_16, син ОСОБА_17 та бабка ), яким він повернув 2500 гривень - частину
коштів одержаних від ОСОБА_6..
Підлягають до ретельної перевірки й відповідної оцінки показання ОСОБА_2.
про те, що у потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_13. та свідка ОСОБА_14. були і є
підстави для його обмови.

Пред'явивши ОСОБА_2. обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ст. 366
ч. 1 КК України орган досудового слідства не витребував і не долучив до справи
протокол засідання сесії Колочавської сільської ради від 28 грудня 2005 року на
розгляд якої, згідно показань ОСОБА_2., свідків ОСОБА_18., ОСОБА_8., ОСОБА_19. та ОСОБА_9. виносилось і на якій розглядалось ряд питань, в тому
числі питання про оформлення за Колочавською сільською радою права власності на
магазин-кафе ІНФОРМАЦІЯ_2, що розташований по вул. Шевченка в
с. Колочава.

Під час досудового слідства необхідно також ретельно перевірити чи міг
ОСОБА_2. як посадова особа - голова Колочавської сільської ради вплинути на
рішення комісії Міжгірської РДА про виділення коштів гр. ОСОБА_5. та ОСОБА_6 для
одержання державної грошової допомоги на від селения як потерпілим від паводку.
З цього приводу необхідно допитати як свідків ОСОБА_20. та інших членів
комісії, приєднати до матеріалів кримінальної справи документи на підставі яких
була виділена допомога.

Підлягають до ретельної перевірки й належної оцінки доводи ОСОБА_2. про те,
що в обґрунтування його винуватості у вчиненні злочинів передбачених ст. ст.
364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України суд послався на докази, які містять у собі
суперечності - показання потерпілої ОСОБА_11. іОСОБА_12. та показання інших
свідків, які, згідно обвинувального висновку, підтверджують пред'явлене йому за
цією статтею обвинувачення і які істотно вплинули на висновки органа досудового
слідства при прийнятті рішення, а також про те, що потерпіла ОСОБА_11.
власником приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_2,
що розташований по ОСОБА_2 стала тільки в 2006 році за рішенням
Міжгірського районного суду й має підстави для обмови його у вчиненні злочину.

Окрім цього, як органом досудового слідства так і судом при пред'явленні
обвинувачення ОСОБА_2. та визнанні його винним за ст. 190 ч. З КК України за
епізодом заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_6 за кваліфікуючою ознакою
шахрайство, поєднане із заподіянням потерпілій шкоди у великому розмірі не
враховано, що у відповідності до вимог п. п. 22.5, 6.1.1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-1У ( з наступними
змінами та доповненнями ) у статтях 185-191 КК України злочин, що вчинений
однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п'ятдесят і більше разів
перевищує мінімальний розмір податкової соціальної пільги встановленої законом
на 01 січня звітного податкового року визнається.скоєним у великих розмірах, -
тобто на суму, що складає 15 375 гривень і більше ( вчинення злочину
передбаченого вищевказаними статтями за кваліфікуючою ознакою заподіяння
значної шкоди передбачає розмір такої 6150 гривень і більше ).

З урахуванням положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»
тяжкі наслідки як кваліфікуюча ознака ст. 364 ч. 2 КК України передбачає
заподіяння злочином матеріальних збитків на суму, що складає 15 375 гривень і
більше, а істотною шкодою, передбаченою частиною першої цієї статті є
заподіяння матеріальних збитків на суму 6150 гривень і більше.

З матеріалів кримінальної справи також вбачається, що
органом досудового слідства кримінальна справа щодо ОСОБА_2. за ознаками
злочинів передбачених ст. ст. 190 ч. 2, 3 ; 364 ч. 1,2; 365 ч. 1; 366 ч. 1 ;
296 ч. 1 КК України на розгляд до Міжгірського районного суду надійшла 23
червня 2006 року, що учасники процесу - обвинувачений ОСОБА_2., потерпілі
ОСОБА_13., ОСОБА_11., ОСОБА_6 та ОСОБА_3. не повідомлялись про день
попереднього розгляду справи й у матеріалах справи відсутня постанова суду, з
якої би вбачалось, що судом на цій стадії процесу з'ясовувались питання
передбачені ст. 237 КПК України, - зокрема :

1)
чи підсудна справа суду, на розгляд якого вона надійшла;

чи немає підстав
для закриття справи або її зупинення;

3)
чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог
цього Кодексу;

4)
чи немає підстав для зміни, скасування або обрання
запобіжного заходу;

5)
чи не було допущено під час порушення справи, провадження
дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без
усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, - а також
приймалось передбачене ст. ст. 244, 245 цього ж кодексу рішення (т. 2, а. с.
247, 251,252; т. 1, а. с. 264).

Тому, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає
постановлений по справі вирок в частині засудження ОСОБА_2. за ст. ст. 190 ч.
2, 3 ; 364 ч. 1,2; 366 ч. 1 КК України незаконним і необгрунтованим, таким, що
не відповідає вимогам ст. ст. 321-339 КПК України.

Вищевказана неповнота органа досудового слідства
перешкодила суду першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно дослідити
наявні в справі докази й постановити законний та обґрунтований вирок, а тому
колегія суддів вважає ці порушення вимог кримінально - процесуального закону
істотними і такими, що у відповідності до вимог ст. ст. 368, 370 КПК України
тягнуть скасування вироку і направлення справи на додаткове розслідування,
оскільки для її усунення необхідно провести оперативно - розшукові та слідчі
дії, спрямовані на проведення оперативно-розшукових заходів та слідчих дій для
встановлення вищевказаних свідків які можуть підтвердити або спростувати
пред'явлене ОСОБА_2. обвинувачення, відшукання речових доказів та виїмку
документів, які з дотриманням специфіки судового розгляду справи не можуть бути
усунуті, в тому числі шляхом дачі окремого доручення.

Доводи апеляції потерпілого ОСОБА_3 про те, що судом
першої інстанції ОСОБА_2. незаконно виправданий за ст. 365 ч. 1 КК України
колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, у відповідності до вимог ст. 348 КПК України на вирок суду може бути
подана апеляція потерпілим і його представником - у частині, що стосується
інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої
інстанції.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що
пред'явлене ОСОБА_2. за ч. 1 ст. 365 КК України обвинувачення інтересів
потерпілого ОСОБА_3 не стосується, що ОСОБА_3., як при розгляді справи судом
першої інстанції так і апеляційним судом, не надав будь-яких доказів у
підтвердження того що обвинувачення ОСОБА_2. за цією статтею стосується його
інтересів, тому він є особою яка не має право оскаржувати рішення суду в цій
частині. З урахуванням наведеного, відсутності апеляцій інших учасників
процесу, які мають право на оскарження вироку в цій частині, колегія суддів
висновки суду в цій частині не перевіряє й не знаходить інших підстав для
скасування вироку в частині виправдання ОСОБА_2. за ст. 365 ч. 1 КК України.

Доводи апеляції потерпілого ОСОБА_3 про те, що судом
першої інстанції ОСОБА_2. незаконно виправданий за ст. 296 ч. 1 КК України,
оскільки матеріалами кримінальної справи підтверджено вчинення ОСОБА_2. щодо
нього хуліганських дій, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, з
матеріалів кримінальної справиОСОБА_2. та потерпілого ОСОБА_3, даних ними як
під час досудового слідства так і судового розгляду справи, вбачається, що на
протязі майже десяти років до часу події між ними склались неприязні відносини.
Наносячи потерпілому ОСОБА_3. удар рукою в обличчя і виражаючись на його адресу
нецензурними словами ОСОБА_2. діяв не з хуліганських спонукань, а на ґрунті
особистих неприязних відносин, - грубого порушення громадського порядку не
допустив, явну неповагу до суспільства не допустив. Тому, висновки суду першої
інстанції про відсутність у діях ОСОБА_2. ознак злочину передбаченого ст. 296
ч. 1 КК України колегія суддів вважає

обґрунтованими і
такими,,що узгоджуються з вимогами закону, - вирок суду в цій частині залишає
без зміни, а апеляцію - без задоволення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів також відхиляє й інші доводи
апеляції потерпілого ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2. необгрунтовано звільнений від
покарання на підставі ст. 75 КК України.

Доводи апеляції потерпілого ОСОБА_3 про те, що висновки суду про те, що
ОСОБА_2. позитивно характеризується і є несудимою особою, колегія суддів
відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінальної справи, -
зокрема характеристикою ОСОБА_2., з якої вбачається, що він позитивно
характеризується як за місцем роботи так і за місцем проживання ( т. 2, а. с.
192, т. 1, а. с. 149 ). З
матеріалів кримінальної справи також вбачається, що ОСОБА_2. будучи 06 вересня
2002 року засудженим Міжгірським районним судом за ст. 366 ч. 1 КК України до
сплати штрафу в розмірі 510 гривень останній сплатив 24 вересня того ж року,
тому, у відповідності до вимог ст. 89 КК України є особою, яка не має
судимості.

Враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких ОСОБА_2.
обвинувачує орган досудового слідства запобіжний захід щодо нього залишити
попередній - підписка про невиїзд.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний
суд, -

ухвалив:

апеляцію,
яку подав засуджений ОСОБА_2. задовольнити частково, а апеляцію, яку подав
потерпілий ОСОБА_3. залишити без задоволення.

Вирок Міжгірського районного суду від 30 жовтня 2006 року
в частині засудження ОСОБА_2 за ст. ст. 190 ч. 2, 3 ; 364 ч. 1, 2 ; 366 ч. 1 КК
України скасувати, а кримінальну справу направити прокурору Міжгірського району
для проведення додаткового розслідування.

Цей же вирок в частині виправдання ОСОБА_2. за ст. ст.
296 ч. 1 ; 365 ч. 1 КК України залишити без зміни.

Запобіжний захід
щодо ОСОБА_2. залишити попередній - підписка про невиїзд.