УХВАЛА

іменем України

Справа № 569/14267/13-к

20 серпня 2013 року
Рівненський міський суд
Рівненської області

у складі:

головуючого - судді Денисюка П.Д.,

при секретарі Якимовій В.В.,

з участю прокурора Лозинського М.Я.,

обвинуваченої ОСОБА_1,

захисника обвинуваченої - адвоката
ОСОБА_2,

потерпілого ОСОБА_3,

розглянувши у підготовчому
судому засіданні в місті Рівне
обвинувальний акт та угоду про
примирення у кримінальному
провадженні №0004139 про
обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Рівне, українки,
громадянки України, неодруженої,
працює доцентом кафедри історії
України Рівненського державного
гуманітарного університету, не
судимої, мешканки в АДРЕСА_1, у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК
України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акта ОСОБА_1
обвинувачується у тому, що обіймаючи
посаду голови виборчої дільниці 560975
одномандатного виборчого округу №153,
яка знаходилася в будинку №6 по вул.
Гагаріна у м. Рівне, будучи службовою
особою, оскільки виконувала
організаційно-розпорядчі функції,
пов'язані з організацією та
функціонуванням діяльності виборчої
дільниці, вчинила привласнення чужого
майна, шляхом зловживання службовою
особою своїм службовим становищем при
наступних обставинах.

Так, вона ж, діючи з корисливих мотивів,
маючи умисел на привласнення грошових
коштів, зокрема члена виборчої
дільниці №560975 ОСОБА_3, які були їй
ввірені та перебували в її віданні, в
листопаді 2012 року, в обідню пору доби,
отримала по розрахуково-платіжній
відомості №13 за листопад 2012 року
грошову винагороду для членів комісії
ОСОБА_3 кошти у загальній сумі 1883,85
гривень, які привласнила та
використала на власні потреби,
спричинивши при цьому матеріальних
збитків останньому на вказану суму.

Дії ОСОБА_1 органом досудового
розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.191
КК України, як привласнення та розтрата
чужого майна шляхом зловживання
службовою особою своїм службовим
становищем.

23 липня 2013 року між підозрюваною ОСОБА_1
та потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному
провадженні №0004139 від 16 липня 2013
року була укладена угода про
примирення.

Згідно угоди про примирення від 23 липня
2013 року підозрювана ОСОБА_1 під час
досудового розслідування повністю
визнала вину у зазначеному злочині і
зобов'язалася беззастережно визнати
обвинувачення в обсязі підозри у
судовому провадженні. Потерпілий
ОСОБА_3 у ході досудового розслідування
в повному обсязі відшкодовано
матеріальний збиток підозрюваною
ОСОБА_1 у зв'язку із вчиненням злочинних
дій. Сторони узгодили призначення
обвинуваченому покарання у виді штрафу
у розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а також
зазначили про роз'яснення їм наслідків
укладення та затвердження угоди,
передбачених ст.473 КПК України, та
наслідків невиконання угоди.

Однак, у підготовчому судовому
засіданні обвинувачена ОСОБА_1 вину у
вчиненому злочині не визнала, пояснила,
що злочин вона не вчиняла.

Потерпілий ОСОБА_3 вказав, що угоди про
примирення він не укладав.

Таким чином, при перевірці угоди про
примирення на відповідність вимогам
Кримінального процесуального кодексу
України судом встановлено, що існують
обґрунтовані підстави вважати, що
укладення угоди не було добровільним і
сторони не примирилися, а тому у
затвердженні угоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст.314, 369-372, 376, 471, 474 КПК
України, суд -

УХВАЛИВ:

У затвердженні угоди про примирення,
укладеної 23 липня 2013 року між
підозрюваною ОСОБА_1 та потерпілим
ОСОБА_3 у кримінальному провадженні
№0004139 від 16 липня 2013 року,
відмовити на підставі п.4 ч.7 ст.474 КПК
України.

Судове провадження про обвинувачення
ОСОБА_1, у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.191 КК України,
продовжити у загальному порядку.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Рівненського міського суду

П.Д. Денисюк