У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючої

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Глоса Л.Ф., Федченка О.С.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 19 лютого 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на постановлені щодо нього судові
рішення.

За вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської
області від 27 березня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, судимий: 10.10.1988 р. за ст. 140 ч.1 КК України на 1 рік
позбавлення волі; 03.04.1990 р. за ст. 140 ч.2 КК України на 1 рік
позбавлення волі; 12.09.1991 р. за ст. 141 ч.2 КК України на 2 роки
позбавлення волі; 14.02.1996 р. за ст.ст. 142 ч.2, 193 ч.3 КК України на 8
років позбавлення волі; 18.12.2002 р. за ст. 185 ч.3 КК України і згідно ст.
71 цього ж Кодексу на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, 31.07.2006 р.
звільнений умовно-достроково на 6 місяців і 19 днів,

засуджений:
за ст.ст. 15 ч.2 і 152 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ст. 153
ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ст. 152 ч.2 КК України на 6 років
позбавлення волі; за ст. 186 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі.

За сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України суд визначив ОСОБА_1
остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 років і 6 місяців.

За сукупністю вироків згідно з ст. 71 КК України суд призначив ОСОБА_1
остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 8 років.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 червня 2007 року цей
вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 24 вересня 2006 року, приблизно о 2
годині ночі, по вул. Володимирській у м. Ковелі Волинської області, неподалік
бару “Золотий шар”, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, погрожуючи
застосуванням фізичного насильства, він примусив потерпілу ОСОБА_2 роздягтись,
після чого штовхнув її на кущі, заподіявши легкі тілесні ушкодження, та
намагався зґвалтувати. Довести цей злочин до кінця засуджений не зміг з причин,
що не залежали від його волі. Після цього, продовжуючи погрожувати ОСОБА_2
застосуванням фізичного насильства, ОСОБА_1 задовольнив з нею свою статеву
пристрасть неприродним способом, а потім зґвалтував її.

Крім того, погрожуючи потерпілій застосуванням насильства, яке не є небезпечним
для життя та здоров'я, ОСОБА_1 відкрито викрав у неї майно на загальну суму 2
496 грн. 80 коп.

У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить скасувати постановлені
щодо нього судові рішення, посилаючись на допущені, на його думку, істотні
порушення вимог КПК України, зокрема, на відсутність протоколу судового
засідання апеляційної інстанції, сумнівності висновку експертизи, залишення без
розгляду його зауважень на протокол судового засідання суду першої інстанції,
порушення права на ознайомлення з матеріалами справи для подачі касаційної
скарги, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним
обставинам справи тощо.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи, колегія суддів вважає, що ця
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Підставами для скасування або зміни рішень судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до положень, зазначених у ч. 1 ст. 398 КПК України,
можуть бути, зокрема, істотне порушення кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Стосовно застосування кримінального закону відносно ОСОБА_1, то колегія
суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність кваліфікації дій
засудженого за ст.ст. 15 ч.2 і 152 ч.1, 152 ч.2, 153 ч.2, 186 ч.2 КК України
такими, що відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, яким суд дав
належну оцінку, і така кваліфікація є правильною.

В результаті перевірки матеріалів справи встановлено, що потерпіла ОСОБА_2
відразу після вчинення щодо неї зґвалтування і пограбування звернулась із
заявою до міліції. Як у ході досудового слідства, так і в судовому засіданні
вона давала послідовні та однакові показання про обставини вчинення щодо неї
указаних неправомірних дій саме ОСОБА_1, якого до цих подій вона не знала, але
впізнала під час досудового слідства.

Із змісту показань потерпілої вбачається, що після закриття бару, вона,
засуджений та свідок ОСОБА_3 стояли біля цього бару. На пропозицію засудженого
відійти вона відмовилась, після чого ОСОБА_1 проти волі схопив її на руки,
відніс у темне та безлюдне місце, де вчинив спочатку замах на її зґвалтування,
потім насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, а
потім зґвалтував і пограбував її. Чинити активний опір йому вона не могла,
оскільки навколо було темно, безлюдно, ОСОБА_1 значно за неї старший, фізично
сильніший. Крім того, вона знала, що він раніше судимий та довгий час
знаходився в місцях позбавлення волі, у зв'язку з чим таку обстановку сприймала
як реальну загрозу своєму життю та здоров'ю. Скориставшись нагодою, вона
втекла, загубивши по дорозі свій босоніжок, який був знайдений працівниками
міліції в ході проведення огляду місця події.

Сам засуджений у своїх показаннях також не заперечував, що в ту ніч був в
указаному місці з потерпілою і вступав з нею у статевий зв'язок, але при цьому
зазначав, що це відбувалось за їх взаємною згодою, а свої речі потерпіла
віддала йому добровільно, після чого з незрозумілих для нього причин ОСОБА_2
втекла.

Достовірність показань потерпілої щодо обставин вчинення ОСОБА_1 злочинів
об'єктивно підтверджується дослідженими судом і наведеними у вироку показаннями
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, даними протоколів огляду місця події, виїмки у
ОСОБА_1 речей потерпілої, а також даними висновків проведених по справі
судово-медичних та судово-імунологічної експертиз. При цьому по справі не було
встановлено будь-яких даних, які б ставили під сумнів правильність висновків
експертів. У зв'язку з цим посилання засудженого у скарзі на недостовірність та
сумнівність цих висновків колегія суддів вважає надуманими і безпідставними.

Таким чином, досліджені судом докази у своїй сукупності спростовують доводи
засудженого про непричетність його до вчинення ним указаних у вироку
неправомірних дій стосовно потерпілої. Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції зробив правильний висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1,
надавши його неправомірним діям правильну кваліфікацію.

Що стосується призначення засудженому покарання, то це питання судом першої
інстанції було вирішено у відповідності до вимог ст. 65 КК України. Підстави
для його пом'якшення відсутні.

Викладені у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 доводи про допущені
порушення вимог КПК України матеріалами справи не підтверджуються.

Так, із змісту постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської
області від 04 травня 2007 року вбачається, що зауваження ОСОБА_1 на протокол
судового засідання було залишено без розгляду, оскільки їх було подано поза
межами передбаченого законом строку. Підстав для поновлення цього строку судом
встановлено не було.

Дані долучених до справи постанови Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 25 жовтня 2007 року та розписки ОСОБА_1 від 27 листопада
2007 року свідчать про те, що після розгляду справи апеляційним судом, за
відповідним клопотанням засудженого, його було етаповано з колонії до слідчого
ізолятору та ознайомлено з матеріалами справи у повному обсязі.

З приводу посилань засудженого на неповноту і однобічність судового
слідства, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним
обставинам справи, то їх перевірка до компетенції касаційного суду не
відноситься. В той же час, зміст долученої до справи ухвали апеляційного суду
свідчить, що аналогічного змісту посилання ОСОБА_1 перевірялись в апеляційній
інстанції і не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим апеляційний суд
навів в своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому вбачається,
що судове слідство в апеляційній інстанції не проводилось, а тому протокол
судового засідання апеляційної інстанції не вівся, що не суперечить вимогам КПК
України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи
могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити
законний, обґрунтований вирок, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого
ОСОБА_1.

Судді:

Присяжнюк Т.І. Глос
Л.Ф. Федченко О.С.