Справа № 382/1387/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/17/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 12.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
12 січня 2015 року м. Київ
Апеляційний суд Київської області у складі:
12 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

законного представника малолітнього ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000418 за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_11 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року якою щодо,-

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, учня 5-го класу загально освітньої школи № 1 м. Яготин Київської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави витрати за проведення судово інженерно технічних експертиз в розмірі 2003,80 грн., та за проведення судово - авто товарознавчої експертизи в розмірі 734,60, а всього; 2738 грн. 40 коп. ( дві тисячі сімсот тридцять вісім грн.) 40 коп.

Стягнуто із ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 2900 грн. матеріальної та 50 000 грн. моральної шкоди, а всього : 52900 грн. ( п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот ) гривень.

Колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Судом встановлено, що 29 листопада 2013 року близько 24 години, малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , взяв ключі від автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » без дозволу його власника ОСОБА_15 та завів ними двигун даного автомобіля. Після чого, ОСОБА_12 виїхав з території будинку АДРЕСА_2 та поїхав вулицями міста Яготина, чим незаконно заволодів транспортним засобом належним ОСОБА_15 .

Керуючи, незаконно, транспортним засобом, 30 листопада 2013 року о 1 годині 30 хвилин, ОСОБА_12 , рухаючись по вул. Незалежності в м. Яготин в напрямку до центру міста, в порушення п. 10.1; 12.1;1.10 Правил дорожнього руху України, виїхав на тротуар, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , яка рухалась по тротуару напроти будинку АДРЕСА_3 , від чого, остання від отриманих тілесних ушкоджень, загинула на місці події.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 289 КК України та до нього застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступником прокурора Київської області ОСОБА_11 , було подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу про застосування примусового заходу медичного характеру, щодо неповнолітнього, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_12 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, та призначити неповнолітньому вихователя в порядку, передбаченому законом.

11.12.2014 року від заступника прокурора Київської області ОСОБА_11 на адресу Апеляційного суду Київської області надійшли зміни до апеляційної скарги, в яких останній просить ухвалу Яготинського районного суду від 13.10.2014 року про застосування примусових заходів медичного щодо ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню. Так, відповідно до ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, у стані обмеженої осудності злочини, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання. Відповідно до ч.1 ст. 18 та ч. 1 ст. 22 КК України суб`єктом злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 289 КК України, є фізична осудна особа, яка досягла 16 років. Проте судом не було враховано, що на момент вчинення суспільно небезпечних дій ОСОБА_12 виповнилось лише 13 років, а тому виходячи із ч. 2 ст. 97 КК України єдиним заходом кримінально-правового впливу який до нього може бути застосований,є примусові заходи виховного характеру, та до нього не можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на ухвалу суду не подавали.

Заслухавши доповідача по справі, прокурора, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги зі змінами, законного представника малолітнього ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_10 , які покладались на розсуд суду, представника потерпілого ОСОБА_14 ОСОБА_9 який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги зі змінами, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і змінах до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської області ОСОБА_11 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_12 у вчиненні суспільно небезпечних діянь підтверджена самим ОСОБА_12 , показаннями потерпілого ОСОБА_15 , показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,та ОСОБА_19 ,а також матеріалами справи і ніким в апеляційному суді не оскаржується.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобам, що спричинило смерть потерпілого, та за ч.1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

З висновку комісійної комплексної психолого - психіатричної експертизи вбачається, що малолітній ОСОБА_12 страждав під час скоєння інкримінованих йому дій та страждає в даний час на легку розумову відсталість ( олігофренія в ступені помірної дебільності) і те, що його загальний психічний розвиток не відповідає його віку.

Відповідно до висновку амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи , з урахуванням стану психічного здоров`я ОСОБА_12 , до нього не можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально виховної установи для дітей та підлітків. Протипоказанням до цього є те, що він страждає на легку розумову відсталість у формі олігофренії в ступені помірно вираженої дебільності із емоційно - вольовою нестійкістю.

З урахуванням наведеного, апеляційна інстанція вважає, що доводи апеляції прокурора про незаконність судового рішення і необхідність його скасування з направленням справи на новий судовий розгляд підлягає до задоволення на підставі слідуючого.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження ухвала Яготинського районного суду Київської області від 13.10.2014 є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню оскільки, відповідно до ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності, у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, та які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Частина 1 ст. 11 КК України передбачає, що злочином є передбачене Кримінальним Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

За змістом ч. 1 ст. 18 та ч. 1 ст. 22 КК України суб`єктом злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 289 КК України є фізична осудна особа, яка досягла 16 років.

Таким чином, судом при прийнятті рішення не враховано, що на момент вчинення вказаних суспільно-небезпечних діянь ОСОБА_12 виповнилось лише 13 років, а виходячи із ч. 2 ст. 97 КК України єдиним заходом кримінально-правового впливу до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння є примусові заходи виховного характеру та до нього не можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Отже суд, всупереч вимог ч. З, 4 ст. 503 КПК України, застосовуючи до ОСОБА_12 примусові заходи медичного характеру не врахував той факт, що він не є суб`єктом злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 289 КК України.

Також судом першої інстанції допущено істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, до Яготинського районного суду Київської області 17.06.2014 спрямовано клопотання про застосування щодо малолітнього ОСОБА_12 примусових заходів виховного характеру, яке 01.10.2014 прокурором змінено на клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Кримінальним процесуальним кодексом України, а саме: ст. 338 КПК України, передбачена можливість зміни обвинувачення в суді. При цьому, прокурор зобов`язаний скласти обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення.

В даному кримінальному провадженні прокурор за відсутності визначеного Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, змінив клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру на клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

У свою чергу, суд всупереч вимог ч. 2 ст. 500 КПК України рішення щодо клопотання про застосування заходів виховного характеру не прийняв та перейшов до розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними та перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Порушення матеріального та процесуального характеру, допущенні судом першої інстанції, не можуть бути усунуті апеляційною інстанцією, а тому кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 підлягає направленню в суд першої інстанції для розгляду по суті, з дотриманням вимог кримінального та кримінально процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 409, 413 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 13.10.2014 року щодо ОСОБА_12 скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Судді : ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3