Справа № 11- 53 / 2008 року
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ст.ст. 286 ч.2,
Доповідач Курдзіль В.Й.
У Х В А Л А

І М'
Я М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2008 року колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого Курдзіля В.Й.

суддів: Ващенка С.Є., Бойко Л.В.

з участю прокурора
Бардецького О.І.

потерпілої ОСОБА_2

адвокатів: ОСОБА_3,
ОСОБА_4

при секретарі судового
засідання Купельській Н.П.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, в
його інтересах захисників ОСОБА_5, ОСОБА_3, потерпілої ОСОБА_2 та ст. помічника
прокурора Летичівського району на вирок Летичівського районного суду від 30
жовтня 2007 року.

Цим
вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, з середньою спеціальною освітою, українця, громадянина
України, працюючого водієм ПВКФ „Поступ”, військовозобов'язаного, не судимого
згідно ст. 89 КК України,-

засуджено: - за ст. 135 ч.1 КК України на 1 рік
позбавлення волі; за ст. 186 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ст.
286 ч.2 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортири засобами строком на 3 роки, а на підставі ст. 70 ч.1 КК
України остаточно на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід засудженому змінено
з підписки про невиїзд на взяття під варту із зали суду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь:

- ОСОБА_2 5063 грн. 23 коп. матеріальної та 50000 грн. моральної
шкоди.

- Хмельницької
обласної лікарні 3842 грн. 46 коп. матеріальної шкоди.

- НДЕКЦ
при УМВС в Хмельницькій області 376 грн. 62 коп. судових витрат.

Питання про речові докази вирішено
на підставі ст. 81 КПК України.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 14
жовтня 2006 року близько 19 год. перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння і
рухаючись автомобілем Ауді - 80 НОМЕР_1 по вул. Кармалюка смт. Летичів, не
вибрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, завдавши
останній тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Своїми діями засуджений ОСОБА_1
порушив „Правила дорожнього руху України”, а саме: п. 1.5. (ч.1), п.2.3.,
п.2.9., п.12.2, п.12.3 і вони знаходяться в прямому причинному зв'язку з
виникненням ДТП та її наслідками.

Окрім того, після вчинення дорожньо
- транспортної пригоди скориставшись безпорадним станом потерпілої, ОСОБА_1
відкрито викрав у неї мобільний телефон „Самсунг Х-300”, заподіявши потерпілій матеріальну
шкоду в сумі 615 грн.

Після скоєння ДТП ОСОБА_1
усвідомлюючи те, що вона, після отриманих травм перебуває у небезпечному для
життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, через
безпорадність, залишив її без допомоги, хоча мав змогу її надати та втік з
місця скоєння злочину з метою уникнення відповідальності.

В своїй апеляції потерпіла ОСОБА_2
просить вирок суду змінити в зв'язку з невірною кваліфікацією дій засудженого
та м'якістю призначеного покарання.

На думку апелянта судом невірно
перекваліфіковано дії ОСОБА_1 з ч.2 на ч.1 ст. 186 КК України. Вказує, що суд
необґрунтовано послався лише на покази засудженого, що кульчики він не знімав і
безпідставно не взяв до уваги покази її, її матері та свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про те, що після наїзду вона була у свідомості і розуміла, що ОСОБА_1
грабує її і завдає фізичного болю.

Зазначає, що суд не в повній мірі
врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину те, що засуджений покинув місце
події, не надавши її першої невідкладної допомоги, не вжив заходів для
відшкодування заподіяної шкоди, не покаявся.

Окрім цього просить в повному обсязі
задоволити її цивільний позов, тобто стягнути із засудженого вартість
страхового полісу, передбачену
законодавством грошову компенсацію за оплачене навчання та щомісячні
платежі в розмірі 1 - ї мінімальної заробітної плати в зв'язку з отриманими
травмами з дня заподіяння каліцтва, до повного відновлення працездатності, а
також моральну шкоду в повному обсязі.

Вказує, що внаслідок отриманих
тілесних ушкоджень вона є інвалідом
першої групи і пересувається лише в інвалідному візку, просить врахувати
ступінь її моральних страждань.

Прокурор у своїй апеляції також
просить вирок суду скасувати і постановити новий, яким призначити ОСОБА_1 за
сукупністю злочинів передбачених ст. ст. 286 ч.2, 186 ч.2, 135 ч.1, 70 КК
України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними
засобами на 3 роки.

Вважає, що суд належним чином не
врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

Окрім цього просить позов прокурора
району задоволити і стягнути з ОСОБА_1
на користь Хмельницької обласної клінічної лікарні 3842 грн. 46 коп. за
лікування потерпілої. Апелянт також просить частково задоволити цивільний позов
потерпілої, тобто стягнути із засудженого 9825 грн. 21 коп. матеріальної шкоди
і моральну шкоду у розмірі 60 тис. грн. та 376 грн. 62 коп. судових витрат.

В своїй апеляції засуджений ОСОБА_1
просить вирок скасувати у зв'язку із невідповідністю висновків суду фактичним
обставинам справи, однобічністю досудового та судового слідства та істотним
порушенням вимог кримінально - процесуального закону. Посилається на те, що
судом не взято до уваги те, що потерпіла сама порушила правила дорожнього руху
і рухалась не по пішохідній доріжці, а по дорозі, відволікаючись на розмови по
мобільному телефону, який був у неї в руках.

Також органами досудового слідства
не встановлено з ким саме розмовляла потерпіла ОСОБА_2 до аварії.

Вказує, що після наїзду на потерпілу
він знаходився у шоковому стані і не мав на меті вчинити крадіжку, припускає,
що телефон міг потрапити до нього через розбите лобове скло під час удару.

Апелянт просить призначити йому
покарання не пов'язане з позбавленням волі посилаючись на те, що він хворий на
туберкульоз легенів, має на утриманні непрацюючих дружину та матір, має на меті
матеріально допомагати потерпілій ОСОБА_2, просить врахувати його матеріальне
становище та нервове виснаження.

Захисник ОСОБА_3 просить вирок суду
стосовно засудженого змінити, виправдати його за ст. 186 ч.1 КК України,
оскільки він не мав на меті викрадати майно потерпілої, а також відмовити у
задоволенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, апелянт просить
пом'якшити покарання у зв'язку із невідповідністю висновків суду фактичним
обставинам справи.

Зазначає, що висновок суду про
залишення потерпілої без допомоги не відповідає обставинам справи, оскільки
засуджений залишив потерпілу на піклування пасажирки, яка кликала на допомогу,
а сам поїхав з місця ДТП, оскільки перебував у стані афекту і не міг адекватно
реагувати на обставини.

Що стосується епізоду викрадення
мобільного телефону, то, на думку апелянта, суд в недостатній мірі перевірив
всі обставини справи, зокрема не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, очевидців ДТП про те, що після наїзду на потерпілу, засуджений вийшов
з машини, стягнув її з капоту автомобіля і не обшукуючи сів в машину та покинув
місце пригоди, а мобільний телефон потерпілої міг потрапити до салону
автомобіля через розбите лобове скло під час удару.

Крім того, вказує на те, що під час
досудового та судового слідства не встановлено чи було з боку потерпілої
порушення правил дорожнього руху, оскільки потерпіла рухалась по проїжджій частині
в той час як неподалік, згідно схеми, знаходилась асфальтова доріжка.

На думку апелянта, засуджений
рухався з безпечною швидкістю, проте, не своєчасно загальмував, оскільки
побачив потерпілу за 3-4 метри.

Вказує, також, що суд безпідставно
стягнув з засудженого моральну шкоду, оскільки ОСОБА_1 та його близькі
піклуються про потерпілу та добровільно надають матеріальну допомогу на
лікування.

Апелянт просить врахувати щире
каяття та позитивну характеристику засудженого.

В апеляції захисника ОСОБА_5 ставиться питання про зміну вироку,
виправдання засудженого Вовкотруба за ст. ст. 186 ч.1, 135 ч.1 КК України та
призначення йому покарання за ст. 286 ч.2 КК України з застосуванням ст. 75 КК
України, оскільки, на думку апелянта вирок суду 1 інстанції є надто суворим і
таким який не відповідає тяжкості скоєного та особі засудженого. Апелянт вказує
на те, що суд виключаючи з обвинувачення
факт відкритого викрадення золотого кульчика, мотивуючи це тим, що вказана річ
могла загубитися під час ДТП, необґрунтовано робить висновок про доведеність
факту відкритого викрадення ОСОБА_1 мобільного телефону потерпілої.

Крім того просить врахувати щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора,
потерпілої, її представника, засудженого, його захисника ОСОБА_3, кожного на
підтримання своїх апеляцій та заперечення апеляцій процесуальних супротивників,
перевіривши наведені доводи та матеріали справи, колегія суддів вважає такими, що підлягають до часткового
задоволення апеляції потерпілої та прокурора.

Висновок суду 1 інстанції про
винність ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що потягло
заподіяння потерпілій ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень, залишенні її у
небезпеці та відкритому викраденні її телефону, при зазначених у вироку
обставинах відповідає матеріалам справи і ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, сам засуджений ОСОБА_1 винним
себе визнав частково і пояснив, що 14 жовтня 2006 року на весіллі брата вживав
спиртне та на прохання племОСОБА_13ці ОСОБА_10 підвозив її до смт. Летичева.
Коли рухався по вул. Кармалюка побачив дівчину, яка йшла в попутньому напрямку.
Намагався об'їхати її та екстрено загальмувати, проте, це не вдалося. Після
зіткнення потерпіла ОСОБА_2 залишилась лежати на капоті автомобіля.

Зупинившись, зняв потерпілу з капота
і залишив її на узбіччі.

Телефон та золотий кульчик у
потерпілої не викрадав.

Яким чином телефон потрапив до нього
не зміг пояснити.

Не дивлячись на часткове визнання,
вина ОСОБА_1 в повному обсязі доведена наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що
близько 19 год. 14 жовтня 2006 року на узбіччі вул. Кармалюка смт. Летичева
була збита автомобілем, отримала чисельні тяжкі тілесні ушкодження.

Після зіткнення залишилась лежати на
капоті автомобіля.

Коли автомобіль зупинився, з її руки
було викрадено телефон „Самсунг Х - 300”, з вуха золотий кульчик, її саму
скинуто в кювет.

Окрім тілесних ушкоджень їй
заподіяні значні матеріальні та моральні
збитки.

Свідок - очевидець ОСОБА_10 підтвердила,
що увечері 14 жовтня 2006 р., після весілля їхала з ОСОБА_1 по вул. Кармалюка
смт. Летичева. Потерпілу побачила за 3-4 метра від автомобіля. Після зіткнення
вийшла з автомобіля і побігла в сторону господарства де були проводи в армію.

З показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8,
вбачається, що увечері 14 жовтня 2006 року вони бачили як по узбіччі вул.
Кармалюка йшла потерпіла та розмовляла по телефону, а за нею на великій
швидкості проїхав автомобіль, який збив її.

Після цього водій автомобіля втік з
місця події.

Свідок ОСОБА_11 дала показання
аналогічного змісту.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що 14
жовтня 2006 року мала зустрітися з потерпілою близько 20 години.
Зателефонувавши до неї, вона отримала відповідь оператора мобільного зв'язку,
що абонент знаходиться в зоні недосяжності. Коли ж вона зателефонувала близько
21 години, то у відповідь почула чоловічий голос „Ало”, а після запитання :
„Хто це?”, абонент одразу ж відключив телефон. Через деякий час до неї
зателефонувала мати потерпілої та повідомила, що ОСОБА_13 потрапила в аварію.

Свідок ОСОБА_6 підтвердив, що на
місці пригоди, автомобіля, який збив його сестру не було, а остання була у
свідомості та з ним розмовляла. Мобільний телефон потерпілої він отримав від
слідчого ОСОБА_17.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив факт
отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень в результаті транспортної пригоди, при
цьому у лікарні потерпіла знаходилася в свідомості, була контактна та
розмовляла. Тілесних ушкоджень у вигляді
пошкодження вуха у місці кріплення кульчика не бачив.

Свідок ОСОБА_14 показала, що 14
жовтня 2006 року близько 20 години їй повідомили, що сталася дорожньо -
транспортна пригода із її дочкою, яку було доставлено в Летичівську центральну
лікарню у свідомості.

Обставини ДТП їй не відомі. Через
деякий час слідчим ОСОБА_17 їй повернуто телефон дочки.

Мобільний телефон дочка носила на
шнурочку на руці.

В лікарні її повідомили, що в одному
вусі відсутній золотий кульчик та є незначне пошкодження мочки вуха.

Про те, що у ОСОБА_13 був викрадений
золотий кульчик під час перебування в лікарні дочка не говорила і про
викрадення кульчика працівникам міліції на досудовому слідстві вона і дочка не
заявляли. На її думку кульчик міг викрасти ОСОБА_1 після ДТП.

Внаслідок ДТП донька крім тяжких
тілесних ушкоджень зазнала і значних моральних страждань.

В перші дні після пригоди підсудний
дав на лікування доньки 1600 гривень готівкою. Більше грошей дати на лікування
він відмовився.

З показань свідків ОСОБА_15 та
ОСОБА_16 вбачається, що 14 жовтня 2006 року вони знаходились на чергуванні і
отримали наказ здійснити перехоплення автомобіля Ауді - 80, водій якого скоїв
ДТП. Під час переслідування автомобіля, водій вчинив наїзд на електроопору та
намагався втекти, проте, був затриманий в с. Давидківці Хмельницького району.
При його огляді у нього в кишені був виявлений телефон „Самсунг Х - 300” та
барсетка з документами.

Свідок ОСОБА_17 показав, що 14
жовтня 2006 року на вулиці Кармалюка відбулася ДТП в результаті якої потерпіла
ОСОБА_2 отримала вищезазначені тілесні ушкодження, водій з місця пригоди втік,
проте, був затриманий працівникам ДАІ в с. Давидківці. Працівники ДАІ передали
йому речі затриманого в тому числі мобільний телефон червоного кольору „Самсунг
Х - 300”, який в подальшому він повернув родичам потерпілої. ДТП скоїв ОСОБА_1,
який перебував у стані алкогольного сп'яніння. Залишків лобового скла
автомобіля Ауді - 80 на місці пригоди чи за 100 - 200 метрів від нього не було.

Наведені обставини підтверджено
також: даними протоколів огляду місця події під час якого зафіксовані сліди юзу
та уламки скла на місці зіткнення. (т.1 а.с.10 - 11)

- огляду речових доказів (т.1 а.с. 82-89);

- медичного
обстеження № 5545 від 15.10.2006 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував
у стані алкогольного сп'яніння. (т.1 а.с. 74);

- відтворення
обстановки та обставин події від 07.06.2007 року, із якого вбачається при яких
обставинах було вчинено ДТП і що видимість пішохода при ближньому світлі фар
складає 38,2 м. (т.2 а.с.23 - 27)

- відтворення
обстановки та обставин події від 17.06.2007 року за участю потерпілої ОСОБА_2 (
т.2 а.с. 28);

- огляду
від 05.09.2007 року автомобіля Ауді - 80 НОМЕР_1 та від 11.09.2007 року
автомобіля Ауді - 80 НОМЕР_2 який використовувався при відтворенні обстановки
та обставин події і встановлено, що оптика та лампи освітлення автомобілів
ідентичні за своїми технічними показниками (Т.2 А.С. 30-31);

- довідкою
МСЕК № 077880 щодо встановлення ОСОБА_2 першої групи інвалідності (т.1
а.с.189).

За висновком судово авто - технічної
експертизи № 204 від 19.09.2007 року водій ОСОБА_1 мав технічну можливість
уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 як шляхом екстреного гальмування так і
шляхом об'їзду (т.2 а.с. 38 - 41).

Згідно висновку судово - медичної
експертизи № 3233 від 11.12.2006 року у ОСОБА_2 виявлено тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді закритого перелому правої плечової кістки зі зміщенням,
ран м'яких тканин правої гомілки, відкритого перелому кісток правої гомілки зі
зміщенням, закритого перелому кісток лівої гомілки, забою головного мозку 1-2
ст., рани по задній поверхні в зоні проекції 6-7 шийного хребця, які небезпечні
для життя в момент отримання. ( т.1 а.с. 94-95).

Висновком судово - медичної
експертизи №3341 від 26.12.2006 року (т.1 а.с. 96-97) визначено механізм
отримання потерпілою цих тілесних ушкоджень. При цьому в ділянці мочки правого
вуха тілесних ушкоджень не виявлено.

Експерт Кащенко В.Д. підтвердив, що
потерпілою в результаті ДТП були отримані тілесні ушкодження, які відмічені у
висновках судово - медичних експертиз №3233 від 11.12.2006 року та № 3341 від
26.12.2006 року і що ці тілесні ушкодження характерні тільки для ДТП. Інших
тілесних ушкоджень на тілі потерпілої не було.

Всім доказам суд дав належну оцінку
і правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. ст. 286 ч.2, 186 ч.1, 135 ч.1 КК
України.

Що ж стосується доводів про
порушення Правил дорожнього руху самою потерпілою, які на думку апелянтів зі
сторони засудженого, стали причиною ДТП, то колегія суддів вважає їх
безпідставними і спростованими.

Так, ОСОБА_18 йшла у попутньому
напрямку руху ОСОБА_1, а з даних протоколу огляду місця події прямо вбачається,
що зіткнення сталося саме на узбіччі дороги, після чого він зіштовхнув
потерпілу з капоту автомобіля у кювет.

Таким чином, поведінка потерпілої аж
ніяк не сприяла виникненню аварійної ситуації.

Сам ОСОБА_1 від початку грубо
порушив ПДР перед поїздкою привівши себе у стан сп'яніння.

Безпідставні доводи про
необґрунтованість засудження ОСОБА_1 за залишення у небезпеці.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після вчинення наїзду на
потерпілу вийшов з автомобіля, переконався у тому, що вона не загинула і
усвідомлюючи, що перебуває у небезпечному для життя стані, у зв'язку з
отриманими тілесними ушкодженнями, скинув її в кювет, залишивши без відповідної
допомоги.

Безпідставні доводи і про
відсутність у діях ОСОБА_1 складу грабежу, тобто відкритого викрадення телефону
потерпілої.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16
підтвердили, що під час затримання ОСОБА_1, яке відбулося на відстані більше
ніж 40 км. від місця пригоди, у нього в кишені було виявлено і вилучено телефон
потерпілої.

Зазначеними показаннями спростовані
доводи про те, що цей телефон потрапив у автомобіль засудженого випадково, під
час наїзду на ОСОБА_2.Твердження про знаходження його у шоковому стані колегія
суддів вважає надуманими, оскільки вони суперечать наведеним доказам.

Відбираючи телефон у потерпілої,
ОСОБА_1 усвідомлював, що діє відкрито та протиправно. Окрім того, тривалий час
втікав від працівників міліції допоки не здійснив зіткнення з електроопорою.

Що ж стосується доводів апеляцій
прокурора та потерпілої про м'якість призначеного покарання, то колегія суддів
приходить до наступного.

Ст. 372 КПК України установлено, що
невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке
покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею КК,
але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м'якості, так
і суворості.

Колегія суддів приходить до
висновку, що при призначенні покарання засудженому окремо по кожній статті та
за сукупністю злочинів судом дотримані вимоги ст.65 КК України і підстав
вважати його явно несправедливим, через м'якість та для посилення не вбачає.

Колегія суддів не знаходить підстав
і для звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, згідно ст.
75 КК України та задоволення апеляцій на його користь у цій частині, оскільки
судом враховані обставини, що його пом'якшують і на які є посилання у
апеляціях.

Доводи апеляцій прокурора та
потерпілої про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 186 КК України,
як грабежу поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи
здоров'я, в частині викрадення кульчика потерпілої, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки його вина у скоєнні цього злочину об'єктивними
доказами не доведена, самого кульчика не знайдено.

Апеляція прокурора в частині
стягнення з засудженого на користь Хмельницької обласної клінічної лікарні 3842
грн. 46 коп., 376 грн. 62 коп. судових витрат та матеріальних збитків на
користь потерпілої не підлягає до задоволення, оскільки зазначені суми стягнуті
вироком.

Не підлягає задоволенню і апеляція
потерпілої в частині відшкодування коштів сплачених за навчання - 1910 грн.,
страховий поліс 2001 грн. та про стягнення на її користь щомісячно встановленої
законодавством однієї мінімальної заробітної плати і вирок в цій частині слід
залишити без зміни, оскільки позивачкою не надано необхідних документів. Тому
позов обґрунтовано залишено без розгляду.

Доводи апеляцій прокурора та
потерпілої в частині збільшення розміру відшкодування моральної шкоди колегія
суддів визнає обґрунтованими, оскільки вважає, що суд в достатній мірі не
врахував ступінь її моральних страждань.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляції: старшого помічника
прокурора Летичівського району, потерпілої ОСОБА_2 в частині вимог про
посилення покарання, перекваліфікацію дій на ч.2 ст. 186 КК України, стягнення
матеріальних збитків і судових витрат; засудженого ОСОБА_1 та в його інтересах
захисників ОСОБА_5, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляції старшого помічника
прокурора Летичівського району, потерпілої ОСОБА_2 в частині відшкодування
моральної шкоди задоволити.

Вирок Летичівського районного суду
від 30 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди
змінити.

Збільшити розмір стягнення з
засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_13 відшкодування моральної
шкоди до 90000 (дев'яносто тисяч) гривень.

В решті цей же вирок залишити без
зміни.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
В.Й.Курдзіль