Справа № 1/0614/115/11
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2011 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1,

за участю:

секретаря Єнько Т.А.,

прокурора Гойдало О.Є.,

потерпілого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малинського районного суду Житомирської області кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого продавцем-консультантом магазину «Сільпо» в м. Києві, неодруженого, несудимого,

за частиною 1 статті 122 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 04 лютого 2011 року близько 16 години в будинку № 28 по вул. Танкістів Кантемирівців в м. Малині Житомирської області, під час суперечки на ґрунті особистих неприязних відносин зі своїм батьком ОСОБА_2, підійшов до останнього та вдарив його рукою по обличчю. Від удару ОСОБА_2 втратив рівновагу та впав на підлогу. Після цього ОСОБА_4 продовжив свої дії і наніс лежачому на підлозі ОСОБА_2 біля чотирьох ударів ногою по правій частині тулубу. Внаслідок заподіяних ударів ОСОБА_4 умисно спричинив ОСОБА_2 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому 9 ребра справа. Вищевказане тілесне ушкодження відносяться до середнього ступеню важкості, як таке, що потягло тривалий розлад здоровя.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, спочатку не визнав та показав, що він 04 лютого 2011 року близько 16 години був вдома по вул. Кантемирівців та займався ремонтом. В цей час прийшов пяний батько та запитав у нього, що він робить і чи його це дім. Після цього підсудний пішов у свою кімнату слухати музику. Батько також зайшов до нього, сказав щоб він вимкнув музику, смикнув за мишку та перекинув системний блок. У звязку з цим ОСОБА_4 штовхнув його правою рукою в ліву щоку. Від поштовху батько впав на підлогу, а підсудний пішов з будинку.

Пізніше під час судового слідства підсудний щиро покаявся та показав, що він 04 лютого 2011 року близько 16 години робив ремонт за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4. В цей час додому прийшов його батько ОСОБА_2, який перебував у стані алкогольного спяніння. Він сказав що це його дім і щоб ОСОБА_4 перестав робити ремонт. Підсудний образився на його слова і пішов у свою кімнату слухати музику, яка була записана на компютері. За ним зайшов батько і наказав вимкнути компютер, оскільки йому заважала музика. Після цього батько підійшов до столу, смикнув за компютерну мишку та скинув на підлогу системний блок. ОСОБА_4 встав зі стільця та вдарив батька правою рукою в обличчя. Від удару ОСОБА_2 впав на підлогу, а підсудний підійшов до нього, три-чотири рази вдарив ногою в праву частину тулуба і вийшов з будинку. Через пять хвилин батько пішов до сусідки ОСОБА_5, а ОСОБА_4 пішов до себе в кімнату. Через деякий час підїхала машина швидкої допомоги і батько поїхав у лікарню.

Також підсудний пояснив, що він боявся понести кримінальну відповідальність за свої дії, а тому спочатку давав неправдиві показання.

Потерпілий ОСОБА_2 теж спочатку заперечив причетність свого сина ОСОБА_4 до спричинення йому тілесних ушкоджень та показав, що 04 лютого 2011 року він знаходився в стані алкогольного спяніння і між ним та підсудним дійсно виник конфлікт з приводу ремонту в будинку. Під час конфлікту потерпілий смикнув компютер за дріт. У відповідь син штовхнув його і він впав на підлогу. Ніяких ударів підсудний не наносив.

Крім того пояснив, що він вирішив викликати швидку допомогу, оскільки не хотів іти на роботу. Однак не зміг пояснити коли саме зламав ребро та відчув біль в правій частині тулуба. Лише сказав, що ребро міг зламати під час падіння на залізничні колії або на сходи, а біль відчув вже в лікарні.

Пізніше потерпілий пояснив, що ці показання є неправдивими і давав він їх з метою звільнення підсудного від кримінальної відповідальності, оскільки підсудний є його сином. Насправді під час конфлікту син вдарив його правою рукою в обличчя і від удару потерпілий впав на підлогу. Після цього син наніс йому декілька ударів ногою в праву частину тулуба і саме під час нанесення ударів він відчув в ребрах гострий фізичний біль. У звязку з цим одразу пішов до сусідки та викликав швидку допомогу.

Первісні показання підсудного та потерпілого, які вони дали на судовому слідстві, суд також вважає неправдивими і такими, що дані ними з метою уникнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються їх показаннями даними під час досудового слідства, показаннями свідків та зібраними у справі матеріалами.

Зокрема під час досудового слідства підсудний показав (а.с. 25, 45), що 04 лютого 2011 року близько 16 години він робив за місцем свого проживання ремонт. В цей час прийшов його батько ОСОБА_2 Він був пяний і сказав припинити ремонт, оскільки це його дім. Підсудний з метою уникнення конфлікту пішов у свою кімнату, де став гратись на компютері та слухати музику. В той же час до нього в кімнату увійшов батько і наказав вимкнути музику, бо вона йому заважала. Після цього підійшов до столу, взяв компютерну мишку та смикнув за провід. Від цього системний блок впав на підлогу, а батько продовжив кричати. ОСОБА_4 встав зі стільця та вдарив батька правою рукою в обличчя. Від удару ОСОБА_2 впав на підлогу, а підсудний підійшов до нього, три-чотири рази вдарив ногою в праву частину тулуба і вийшов з будинку.

Аналогічні показання на досудовому слідстві дав і потерпілий (а.с. 16), додатково пояснивши, що саме під час нанесення сином ударів ногою по тулубу він відчув гострий фізичний біль.

Крім цього вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, підтверджується і іншими доказами, а саме:

- Показаннями свідка ОСОБА_5, яка показала, що 04 лютого 2011 року о 14 годині вона бачила потерпілого біля його воріт. Він трохи постояв, а потім кудись пішов. Десь о 15 годині 45 хвилин, коли вже сіріло, він прийшов до неї і з мобільного телефону викликав швидку допомогу. Був у стані алкогольного спяніння.

- Показаннями свідка ОСОБА_6, який показав, що 04 лютого 2011 року він як фельдшер прибув на виклик за адресою: вул. Танкістів Кантемирівців 28. Потерпілий сказав, що у нього болить грудина, але чому болить не розповідав. Коли він йшов, то держався за бік.

- Показаннями свідка ОСОБА_7, який показав, що він є слідчим і розслідував дану кримінальну справу. Під час допиту потерпілого та підсудного вони давали аналогічні показання. Зокрема повідомили, що 04 лютого 2011 року о 16 годині між ОСОБА_2 та його сином виникла суперечка під час якої ОСОБА_4 наніс потерпілому декілька ударів ногою по тулубу. Ці показання підсудний та потерпілий давали особисто, потім їх прочитали і розписались в протоколі допиту. Після цього проводилось відтворення обстановки та обставин події під час якого ОСОБА_4 показав, як він наносив удари батьку. Під час відтворення проводилось фотографування, але на положення манекена під час фотографування уваги не звернули.

- Показаннями свідка ОСОБА_8, який показав, що він здійснював перевірку телефонного повідомлення про спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, яке надійшло з лікарні. В лікарні завідуюча травматологічним відділенням повідомила, що потерпілого побив його син. Сам же потерпілий це заперечував, однак потім розповів, що у нього виник конфлікт із сином і син його побив. Це визнав і його син.

- Показаннями свідка ОСОБА_9, який показав, що він здійснював фотографування при відтворенні обстановки та обставин події у даній справі. При відтворенні підсудний показав, як він наносив удари потерпілому.

- Висновком експерта з судово-медичної експертизи № 62 від 11.02.2011 року (а.с. 13) згідно якого у ОСОБА_2 малося тілесне ушкодження у вигляді перелому 9 ребра справа, яке по своїй категорії відноситься до середнього ступеню важкості, що потягло за собою тривалий розлад здоровя.

- Протоколом відтворення обстановки та обставин події з доданою ілюстративною таблицею від 10.02.2011 року (а.с. 29-30) під час якого ОСОБА_4 детально розповів та показав як він вдарив ОСОБА_2 правою рукою в обличчя, а коли потерпілий впав, то три-чотири рази вдарив його правою ногою по тулубу.

Відповідно до ч. 3 статті 299 КК України за згодою прокурора, потерпілого та підсудного суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються. Учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності та істинності їх позицій у суду немає. Їм розяснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 122 КК України і кваліфікує його дії за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я.

Призначаючи підсудному вид і міру покарання суд, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Злочин, який скоїв ОСОБА_4, є злочином середньої тяжкості. За місцем проживання підсудний характеризується позитивно.

Обставинами, які відповідно до статті 66 КК України помякшують покарання ОСОБА_4, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, враховуючи помякшуючі обставини та особу винного, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування основного покарання та звільняє його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального кодексу України і покладає на нього певні обовязки, передбачені статтею 76 Кримінального кодексу України.

До набрання вироком законної сили суд залишає щодо ОСОБА_4 попередній запобіжний захід підписку про невиїзд.

Керуючись ст. ст. 323, 324, 327 Кримінально-процесуального кодексу України,-

засудив:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

На підставі статті 76 Кримінального кодексу України встановити ОСОБА_4 наступні обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

До набрання вироком законної сили залишити щодо ОСОБА_4 в силі запобіжний захід підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя:

ОСОБА_1