Справа № 362/4452/13-к
Провадження № 1-кп/362/262/13
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2013 року
м.Васильків

Васильківський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого судді - А.А. Бабіша,

при секретарі - Н.М. Яренко,

за участі прокурора - О.В. Сідашова

обвинувачених - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальне провадження,
внесене в Єдиний реєстр досудових
розслідувань під № 0000783 від 27.03.13
року за обвинуваченням ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Глеваха,
Васильківського району Київської
області, громадянина України,
тимчасово не працюючого, одруженого,
маючого на утриманні малолітню дитину
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого: АДРЕСА_1,
раніше судимого: 20.05.13 року
Васильківським міськрайонним судом
Київської області за ч.2 ст. 186 КК
України до 5 років позбавлення волі та
звільнений від відбування покарання з
іспитовим строком на 3 роки;

ОСОБА_2

- у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.
185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

25.03.2013 року у вечірній час,
точного часу не встановлено, ОСОБА_1,
повторно, та ОСОБА_2 вступили у
злочинну змову, і, маючи намір на
таємне викрадення чужого майна та
реалізуючи свій злочинний намір,
шляхом пошкодження вікна проникли до
будинку АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_3,
звідки таємно викрали дві батареї по
вісім секцій вартістю 200 грн. кожна,
дві батареї по шість секцій вартістю
150 грн. кожна та дві батареї по чотири
секції вартістю по 100 грн. кожна. З місця
вчинення кримінального
правопорушення зникли, викраденим
розпорядилися на власний розсуд, чим
потерпілій заподіяли матеріальної
шкоди на суму 900 грн.

Допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185
КК України визнав повністю та показав
суду, що 25.03.2013 року він зустрівся з
ОСОБА_2, який запропонував піти
викрасти батареї з будинку АДРЕСА_2.
ОСОБА_2 взяв із собою ножівку по металу.
Проникли в той будинок через вікно. Дім
був незамкнутий, а вікна побиті.
Всього десь викрали до 5 батарей.
Наступного дня їх забрали, та
завантажили на автомобіль Таврія,
відвезли і здали на металобрухт, за це
отримали десь 700 грн. чи 800 грн.. 100 грн.
дали водієві на заправку, а решту
поділили між собою, бо тоді було
скрутне становище. У вчиненому щиро
розкаявся, просив суд суворо його не
карати.

Допитаний в судовому засіданні
обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185
КК України визнав повністю та показав
суду, що 25.03.2013 року він зустрівся з
ОСОБА_1 і запропонував йому вчинити
крадіжку, бо є незамкнутий будинок, в
якому ніхто не живе, а вікна побиті.
Вони через вікно туди проникли, він з
дому взяв ножівку по металу і там
відпиляли 6 батарей, які після
викрадення здали на металобрухт. За це
отримали 600- 800 грн., 100 з яких віддали
водію, а решту поділили між собою.
Щиро розкаявся у вчиненому, просив суд
суворо його не карати, збитки
потерпілій відшкодовано.

Потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, подавши письмову заяву, в
якій просила судовий розгляд даного
провадження проводити у її
відсутності. Претензій матеріального
та морального характеру до
обвинувачених не має, при визначенні
міри покарання покладається на думку
суду.

Головуючим у кримінальному
провадженні з'ясована думка учасників
судового провадження про те, які докази
треба дослідити та про порядок їх
дослідження.

Прокурор не заперечував проти
подальшого розгляду кримінального
провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК
України, обмежившись вивченням
доказів, які характеризують
обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Судом з'ясована думка всіх
учасників судового провадження
стосовно подальшого розгляду
кримінального провадження відповідно
до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом
з'ясовано, чи правильно розуміють
обвинувачений та інші учасники
кримінального провадження зміст
обставин, які ніким не оспорюються, чи
немає сумнівів у добровільності їх
позиції, а також роз'яснив їм, що у
такому випадку вони будуть позбавлені
права оскаржити ці обставини в
апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку
щодо недоцільності дослідження
доказів щодо тих обставин, які ніким не
оспорюються, та можливості обмежитись
вивченням доказів, які характеризують
обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що
містяться в матеріалах кримінального
провадження під № 0000783 від 27.03.13
року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за
обвинуваченням їх у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що
були надані прокурором в судовому
засіданні.

Враховуючи вище вказане, суд
приходить до висновку про повну
доведеність вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в
таємному викраденні чужого майна
(крадіжка), поєднаній з проникненням у
житло, а ОСОБА_1 ще й вчиненій повторно,
а їх дії правильно кваліфіковані за ч. 3
ст. 185 КК України,

Визнаючи винними обвинувачених
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і обираючи їм міру
покарання, суд враховує характер і
ступінь тяжкості вчиненого ними
кримінального правопорушення, що
відноситься, відповідно до ст. 12 КК
України, до тяжких злочинів, також
повною мірою вивчені особи
обвинувачених: відповідно до вимоги
ГІБ МВС України ОСОБА_1 раніше судимий,
ОСОБА_2 в силу ст. 89 КК України раніше не
судимий, на обліку в лікаря нарколога
та психіатра не перебувають,
характеризуються позитивно (а.с.56, 58, 60,
73, 78, 83-84).

Судом, відповідно до ст. 66 КК
України, беруться до уваги обставини,
пом'якшуючі відповідальність
обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_1: щире
каяття, добровільне відшкодування
завданих збитків.

Обставин, що обтяжує
відповідальність обвинувачених ОСОБА_1
та ОСОБА_2 відповідно до ст. 67 КК
України, судом не встановлено.

Підстав для застосування
відносно обвинувачених ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 положень ст. 69 КК України судом
не вбачається.

Враховуючи позитивні
характеристики на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за
місцем їх проживання, те, що ОСОБА_2
раніше не судимий в силу ст. 89 КК
України, а ОСОБА_1 вчинив даний злочин
до постановлення попереднього вироку,
їх щире каяття, думку потерпілої, яка
претензій матеріального і морального
характеру до обвинувачених не має, суд
вважає за можливе призначити ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 покарання в межах санкції ч. 3 ст.
185 КК України у виді позбавлення волі,
але з застосуванням відносно ОСОБА_2
ст.ст. 75-76 КК України, оскільки його
виправлення ще можливе без ізоляції
від суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України,
покарання має на меті не тільки кару, а
й виправлення засудженого, а також
запобігання вчиненню нових злочинів,
як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України,
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів, а тому
призначене покарання ОСОБА_2 та ОСОБА_1
буде відповідати їх особам і вчиненому
ними кримінальному правопорушенню.

Вироком Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 20.05.13 року ОСОБА_1 засуджений за ч.2
ст. 186 КК України до 5 років позбавлення
волі та звільнений від відбування
покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив злочин,
передбачений ч. 3 ст. 185 КК України 25.03.2013
року, тобто до постановлення вироку
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 20.05.2013 року.

Відповідно до положень ч.4 ст. 70 КК
України, за правилами, передбаченими в
ч.1-3 ст. 70 КК України, призначається
покарання, якщо після постановлення
вироку в справі буде встановлено, що
засуджений винен ще і в іншому злочині,
вчиненому ним до постановлення
попереднього вироку. У цьому випадку в
строк покарання, остаточно
призначеного за сукупністю злочинів,
зараховується покарання, відбуте
повністю або частково за попереднім
вироком , за правилами, передбаченими в
ст. 72 КК України.

Отже, враховуючи все вище зазначене,
суд при призначенні остаточного
покарання ОСОБА_1 застосовує вимоги ч. 4
ст. 70 КК України щодо часткового
складання покарання за сукупністю
злочинів, зарахувавши покарання за
вироком Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 20.05.13 року, до покарання,
призначеного за даним вироком, і
призначає йому покарання у виді
позбавлення волі з поміщенням до
кримінально-виконавчої установи,
оскільки його виправлення та
перевиховання можливе лише в умовах
ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК
України і призначити йому покарання у
виді 4 (чотири) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом
часткового складання покарання за
вироком Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 20.05.13 року остаточне покарання
ОСОБА_1 призначити у виді 5 (п'ять) років 6
(шість) місяців позбавлення волі з
поміщенням до кримінально-виконавчої
установи.

ОСОБА_2 визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК
України і призначити йому покарання у
виді 4 (чотирьох) років позбавлення
волі.

Застосувати до призначеного покарання
ОСОБА_2 ст. 75 КК України і звільнити його
від відбування покарання з
випробуванням, встановивши іспитовий
строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти
на ОСОБА_2 обов'язки: повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання, роботи або
навчання; періодично з'являтися для
реєстрації в кримінально-виконавчу
інспекцію.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1
відраховувати з дати звернення вироку
суду до виконання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2
відраховувати з дати постановлення
вироку.

Вирок може бути оскаржено
протягом 30 днів з дня його проголошення
до Апеляційного суду Київської
області.

Суддя
А.А. Бабіш