Дата документу Справа № 234/4896/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/99/15
Єдиний унікальний № 234/4896/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001312, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні, потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в інтересах останнього захисника ОСОБА_8 , на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 23 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дебін Ягоднінського району Магаданської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід не обирався. Ухвалено строк відбування покарання обчислювати з моменту взяття ОСОБА_7 під варту.

Цивільний позов не заявлено. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 23.11.2013 року, приблизно о 00-30 год., ОСОБА_7 , в порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем ВАЗ-210994-20, реєстраційний № НОМЕР_1 здійснював на ньому рух по проїжджій частині автодороги Красний Лиман - Добропілля з боку м. Краматорська в напрямку с. Сергіївка.

Проїжджаючи ділянку проїжджої частини вказаної автодороги, в районі опори лінії електропередач №43, діючи необережно, в порушення вимог п.п.12.6 ґ, 12.9.б, 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, не переконавшись у безпеці, знаходячись під впливом алкоголю, змінив напрямок руху вліво і виїхав за межі проїжджої частини автодороги Красний Лиман - Добропіллля, де скоїв наїзд на дерево.

В результаті даної ДТП пасажиру автомобіля ВАЗ-210994-20, реєстраційний № НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , були заподіяні тілесні ушкодження, а саме: садна на шкірі обличчя, забита рана правої потиличної області, забита рана правої тім`яно-потиличної області, крововиливи у м`які покриви голови з боку внутрішньої поверхні практично на всьому протязі правої лобно - тім`яно вісочно -потиличної області голови, відкритий втиснутий перелом у правій тім`яно-потиличної області з переходом тріщин на основу черепа, розлиті крововиливи під м`які мозкові оболонки великих півкуль головного мозку і можечка, крововиливи в речовині кори правої тім`яної і правої потиличної долі головного мозку, садна і забиті рани правої вушної раковини, садна на шкірі правої бокової поверхні шиї, садна на шкірі тулуба, перелом тіла грудини з крововиливами навколо, осколковий перелом тіла правої лопатки з крововиливами навколо, повні переломи 1-9 ребер справа по лінії лопатки з пошкодженням пристінкової плеври і вираженими крововиливами навколо, повні переломи 10-11 ребер справа по близкохребтової лінії з пошкодженням пристінкової плеври і вираженими крововиливами навколо, повні переломи 1 - 2 ребер зліва по лінії лопатки з пошкодженням пристінкової плеври і крововиливами навколо, переломи 6-8 ребер зліва по лінії лопатки без пошкодження пристінкової плеври і вираженими крововиливами навколо, забій легенів, крововилив в області круглої зв`язку печінки, розрив правої нирки в області воріт з вираженим крововиливом у близькопечінкову клітковину, садна на шкірі нижніх кінцівок, відкритий осколковий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків і вираженими крововиливами навколо, правобічний гемоторакс (близько 100 мл. крові в правій плевральній порожнині), морфологічні ознаки шоку в печінці, загальне венозне повнокров`я внутрішніх органів, гемодинамічні розлади в легенях, набряк легенів, набряк головного мозку, від яких останній помер в той же день на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Отримані в результаті вказаної дорожньо-транспортної події вищеописані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

В апеляційних скаргах:
- прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При цьому зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд не врахував всі обставини вчиненого злочину, а саме, що через порушення останнім вимог п.п. 2.9 а, 12.6 ґ, 12.9 б, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, було смертельно травмовано пасажира ОСОБА_10 , а також що вчинений обвинуваченим злочин віднесено до категорії тяжких злочинів та його думку прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Крім того, при ухваленні вироку не вирішив питання про стягнення витрат за проведення судової автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 1962,80 грн., які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити основне покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 1962,80 грн.;

- потерпілий ОСОБА_9 вказує, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання останнього, а саме, що ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиросердно розкаявся, є товаришем його загиблого сина з дитинства, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і сам отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою цілий ряд хірургічних операцій та тривале лікування, які продовжуються, та йому ще потрібна не одна операція, а тому опинившись у місцях позбавлення волі, буде не в змозі пройти курс лікування та оздоровлення, оскільки стан здоров`я обвинуваченого потребує медичного контролю. Будь-яких претензій морального чи матеріального характеру він, як потерпілий до обвинуваченого не має. Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди працював. Тому просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначає, що судом не були враховані при призначенні останньому покарання обставини, що пом`якшують покарання, а саме, що ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиросердно розкаявся, був товаришем загиблого ОСОБА_10 та не мав наміру спричиняти останньому будь-яких страждань, думку потерпілого, який претензій матеріального чи морального характеру не має та просив суд не призначати ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі. Крім того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 і сам отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли цілий рід хірургічних втручань та тривале лікування (штифт у нозі), яке продовжується, а тому перебуваючи у місцях позбавлення волі, останній буде не в змозі продовжувати лікування, а також, що обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на момент дорожньо-транспортної пригоди працював.

З урахуванням цього просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до ОСОБА_7 ст. 75 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 також вказує, що повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиросердно розкаявся, загиблий ОСОБА_10 був його товаришем та він не мав наміру спричиняти останньому тяжкі тілесні ушкодження, які потягли його смерть, що внаслідок цих обставин він і сам поніс моральні страждання. Крім того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли цілий ряд хірургічних втручань та тривале лікування, яке повинно продовжуватися (штифт у нозі), чого він буде не в змозі зробити в місцях позбавлення волі. Також вказує, що потерпілий до нього будь-яких моральних чи матеріальних претензій не має та просив суд не позбавляти його - обвинуваченого свободи, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на момент дорожньо-транспортної пригоди працював, але тривалий період лікування змусив його звільнитися. Внаслідок цього просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до нього ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, та заперечував проти задоволення інших скарг; обвинуваченого, який зокрема в останньому слові просив задовольнити його скаргу, скаргу його захисника, та скаргу потерпілого, а скаргу прокурора залишити без задоволення; захисника, який просив задовольнити його скаргу, скаргу обвинуваченого, та скаргу потерпілого, а скаргу прокурора залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні та апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, і є вмотивованим та обґрунтованим.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, у тому числі і самим обвинуваченим, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 по ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковані правильно.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_7 покарання у відповідності зі ст. ст. 65-67 КК України суд врахував ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, на диспансерних обліках не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, а обставиною яка обтяжує покарання визнав скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням цих обставин, а також обставин вчиненого ОСОБА_7 злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення саме такого покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи прокурора про незаконність вироку через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є необґрунтованими, оскільки суд при призначенні покарання не пов`язаний думкою прокурора, а інші обставини, на які посилається прокурор у апеляційній скарзі про порушення обвинуваченим вимог п.п. 2.9 а, 12.6 ґ, 12.9 б, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого було смертельно травмовано пасажира ОСОБА_10 тощо, є елементами складу злочину, за який його засуджено. Також врахував суд і тяжкість злочину, про що зазначив у обвинувальному вироку.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що передбачена ст.50 КК України мета покарання щодо ОСОБА_7 може бути досягнута тільки шляхом збільшенням призначеного реального відбуття ним покарання позбавлення волі на один рік, є непереконливими.

Доводи скарги прокурора щодо скасування вироку суду першої інстанції і постановлення вироку судом апеляційної інстанції у зв`язку з не вирішенням питання про стягнення витрат за проведення судової автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні в розмірі 1962,80 грн., які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України стягуються з обвинуваченого на користь держави, також задоволенню не підлягають, оскільки з огляду на приписи ст. 420 КПК України при не вирішенні питань пов`язаних з процесуальними витратами вирок районного суду не скасовується і новий вирок апеляційним судом не ухвалюється.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 року, питання про визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судами при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, тобто у порядку передбаченому ст. 537 КПК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які є майже ідентичними про те, що суд не врахував те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиросердно розкаявся, був товаришем його загиблого сина з дитинства, потерпілий до нього претензій не має, стан здоров`я обвинуваченого, внаслідок якого він не зможе лікуватися знаходячись не на волі, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди працював, а тому такі обставини дають підстави для застосування положень ст.75 КК України, то вони також на думку колегії суддів задоволенню не підлягають, оскільки ці обставини були враховані районним судом, як в якості обставин, що пом`якшують покарання, так і в якості обставин які характеризують особу ОСОБА_7 , у зв`язку з чим і було призначене мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні та апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Краматорського міського суду Донецької області від 23 вересня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення.

На вказану ухвалу Апеляційного суду Запорізької області учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4