Провадження №1-кп/761/153/2015
В И Р О К
іменем України
15 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 120 141 001 000 02808 від 25.03.2014 по обвинуваченню:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Прилуки, Черніговської області, громадянина України, одруженого, маючого неповнолітню дитину 2001 року народження, з вищою освітою, не працюючого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:
19.03.2014 приблизно о 14 год.15 хв., ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул.Б. Хмельницького зі сторони вул. Хрещатик в напрямку вул. Володимирська та під`їжджав до нерегульованого пішохідного переходу на перехресті вул.Б.Хмельницького та вул.Терещенківська в м.Києві.

В цей же час в середній смузі перед нерегульованим пішохідним переходом почав знижувати швидкість та зупинився невстановлений слідством транспортний засіб, який надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , що пересікав проїзну частину вул. Б.Хмельницького по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись з права наліво відносно напрямку руху вказаних транспортних засобів.

Під час руху ОСОБА_10 , грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, що були в ведені в дію 01.01.2002, а саме:

п.2.3 «б» яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування транспортним засобом на дорозі;

п.18.4 в якому зазначено, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються у сусідніх смугах повинні зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитися можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, ОСОБА_10 , невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, не відреагував на зниження швидкості та зупинку транспортного засобу перед нерегульованим пішохідним переходом в сусідній смузі, в свою чергу не знизив швидкість і не зупинився перед пішохідним переходом та не переконався у відсутності пішоходів.

Продовживши рух керованого автомобіля ОСОБА_10 виїхав на пішохідний перехід та передньою правою боковою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який в результаті наїзду отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому основи 5 ї плюснової кістки, ушкодження капсульно - зв`язувального апарата правого голіностопного суглобу, забою м`яких тканин поперекового відділу хребта, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для зрощення перелому необхідно термін понад 21 день.

Таким чином, ОСОБА_10 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав. Надав показання у яких зазначив, що 19.03.2014 в денний час він, керуючи автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Б.Хмельницького з вул. Хрещатик приблизно на відстані 3 м від правого краю, несподівано для себе почув з правого боку автомобіля хлопок, побачив, що в автомобілі було збито дзеркало з правого боку, а на дорозі сидів потерпілий, тримаючись за ногу.

Проїхавши декілька метрів, він зупинив автомобіль, повернувся до потерпілого, який повідомив, що в нього можливо зламана нога. Після чого вони обмінялись номерами телефонів для зв`язку. Вважає, що саме потерпілий порушив Правила дорожнього руху, не переконався що це буде небезпечно та несподівано вийшов на пішохідний перехід коли на ньому вже знаходився автомобіль під його керуванням. Зазначив, що він не мав технічної можливості бачити пішохода, оскільки в правій полосі руху були припарковані інші автомобілі, які обмежували огляд ділянки початку пішохідного переходу.

З цих же підстав не визнав позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Не зважаючи на невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_7 надав свідчення в яких зазначив, що в денний час, приблизно в обідню пору (точну дату він не пам`ятає) він, рухаючись по вул. Б. Хмельницького, почав здійснювати перехід вулиці по нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись зліва направо. Пройшов першу смугу руху, бачив, як його пропускав автомобіль, який зупинився перед пішохідним переходом, також звернув увагу, що до пішохідного переходу наближався автомобіль «Мерседес», який уповільнював рух. Продовжив рух й фактично закінчуючи перехід однієї частини дороги, однак несподівано відчув удар, від якого його відкинуло на проїзну частину. Відчув біль в нозі, бачив, як автомобіль «Мерседес» зупинився. Хтось з пішоходів допоміг йому підвестись і перевів з проїзної частини на тротуар. Викликали швидку, потім до нього підійшов ОСОБА_10 , який цікавився станом його здоров`я.

Заявив цивільний позов у якому просив стягнути з обвинуваченого спричинену моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., посилаючись на те, що він пережив фізичні страждання, від дій обвинуваченого йому були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, травма ноги послугувала причиною втрати престижної роботи. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він змушений був змінити свій звичний життєвий уклад, тривалий час лікувався. Все це вплинуло на його моральний стан.

Також просив стягнути зі страхової компанії «Універсальна» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3241,72 грн. витрат на лікування.

Свідок ОСОБА_12 надав показання у яких зазначив, що наприкінці березня 2014 він знаходився в салоні автомобіля «Мерседес» під керування ОСОБА_10 в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні.

Бачив, як під час руху по вул. Б. Хмельницького з краю дороги в напрямку їх руху стояли припарковані автомобілі. Бачив, як пішохід рухався в їх напрямку та вдарився об дверне скло, від удару у автомобіля відпало бокове дзеркало. Приблизно через 100 м. від місця наїзду автомобіль під керуванням ОСОБА_10 зупинився.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що він був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась в березні 2014 в обідній час. Зазначив, що потерпілий рухався по пішохідному переходу по вул.. Б.Хмельницького, бачив як на пішохідному переході його зачепив автомобіль «Мерседес» чорного кольору, пішохід впав на проїзну частину. Він запам`ятав номер автомобіля «Мерседес», допоміг потерпілому підвестись та довів його до тротуару, викликав швидку допомогу. Через деякий час до них підійшов водій автомобіля «Мерседес» який справлявся про стан здоров`я потерпілого.

Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що в березні 2014 бачив, як в денний час на пішохідному переході, що знаходиться по вул. Б.Хмельницького ближче до розмежувальної сполошної полоси на проїзній частині дороги лежав потерпілий, а неподалік від місця пригоди стояв автомобіль «Мерседес» з ввімкненими фарами аварійного сигналу.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується й іншими письмовими доказами;

- даними, що містяться в протоколі огляду та фото таблицях до нього від 19.05.2014 (а.с.85), де під час огляду автомобіля «Мерседес» днз НОМЕР_2 , виявлена локалізація та характер пошкоджень, а саме: пошкодження фарбо-лакового покриття на передній правій двері автомобіля, біля правого бокового дзеркала заднього виду, пошкодження правого дзеркала заднього виду у вигляді відсутності пластикової та внутрішньої частини корпусу правого бокового дзеркала;

- протоколом додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.05.2014 зі схемою до протоколу та фото таблицями (а.с.87-93) яким встановлене місце дорожньо - транспортної пригоди перехрестя вул. Б.Хмельницького з вул..Терещінковською в м.Києві з зоною дії дорожніх знаків 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід», зафіксовано кількість полос руху в двох напрямках, де встановлено, що дорожнє покриття має два напрямки руху по 3 полоси в кожній;

- висновком експерта № 393 ат від 03.09.2014 (а.с. 94-99 ) яким зазначено, що в ситуації, що склалась на дорозі, водій автомобіля «Мерседес» повинен був керуватися вимогами пункту 18.4 ПДР України, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог пункту 18.4 ПДР України, в діях водія ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам п. 18.4 ПДР України;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.05.2014 (а.с. 101-107) під час якого потерпілий ОСОБА_7 вказав на обставини та місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яким є пішохідний перехід, що розташований по вул.. Б.Хмельницького, вказав на місце початку його руху. Підтвердив, що уздовж крайньої правої полоси руху були припарковані автомобілі, в другій полосі руху зупинився автомобіль, який надав йому можливість продовжити рух по пішохідному переходу. Зазначив місце наїзду, що є зоною дії дорожнього знаку «Пішохідний перехід» та знаходиться в третій полосі дороги, ближче до суцільної полоси, що розмежовує два напрямки руху по вул. Б.Хмельницького.

Висновком експерта № 63/Е (а.с. 118-119) яким у Пироговського зафіксовані тілесні ушкодження у вигляді перелому основи 5 ї плюснової кістки, ушкодження капсульно - зв`язувального апарата правого голіностопного суглобу, забою м`яких тканин поперекового відділу хребта, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для зрощення перелому необхідно термін понад 21 день та утворились від дії тупого предмету, можуть відповідати обставинам та строку спричинення, вказаній у постанові про призначення експертизи;

Медичними документами: карткою виїзду швидкої медичної допомоги № 1050 А, випискою з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_7 , з якої вбачається, що потерпілий з 19.03. по 24.03.2014 перебував на лікуванні у зв`язку з переломом основи 5 ї плюснової кістки правої стопи, ушкодження капсульно - зв`язувального апарату правого голіноступневого суглобу, забою м`яких тканин поперекового відділу хребта, переніс гіпсову іммобілізацію, йому рекомендована ходьба на милицях у продовж 4 х тижнів з наступним контрольним оглядом.

Суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

При цьому суд відкидає доводи сторони захисту про те, що вина обвинуваченого є недоведеною, а наслідками дорожньо - транспортної пригоди стало порушення потерпілим ОСОБА_15 Правил дорожнього руху.

Так, сукупність досліджених судом доказів в повній мірі підтверджують наявність порушень Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_10 під час здійснення ним проїзду пішохідного переходу. Невиконання ним п. 18.4 Правил ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з наслідками у вигляді дорожньо - транспортної приходи пов`язаної з наїздом на пішохода ОСОБА_7 в зоні пішохідного переходу з наступним спричиненням йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Показання потерпілого ОСОБА_7 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , об`єктивно підтверджуються протоколами огляду місця події, висновками експертів та іншими доказами.

Належних доказів на підтвердження вини потерпілого у порушенні ним Правил дорожнього руху, причинного зв`язку з наслідками у вигляді наїзду сторона захисту суду не надала, хоча має рівні процесуальні права зі стороною обвинувачення у відшуканні та наданні доказів до суду.

Показання свідка ОСОБА_12 в частині того, що потерпілий швидко рухаючись по пішохідному переходу сам наштовхнувся на автомобіль «Мерседес» під керуванням ОСОБА_17 не спростовують висновків суду, а навпаки її підтверджують, оскільки вказаний свідок зазначає, що наїзд відбувся саме в зоні пішохідного переходу під час руху по ньому пішохода.

Окрім того, належними доказами підтверджено, що місцем наїзду є крайня третя полоса певного напрямку руху, при цьому де невстановлений автомобіль, що рухався у середній полосі, зупинився, надаючи у русі перевагу пішоходу, яким був потерпілий ОСОБА_15 . Показання потерпілого ОСОБА_7 щодо місця наїзду яким є третя полоса руху, ближче до розмежувальної полоси між двома полосами напрямків руху підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що після наїзду пішоход знаходився на проїзній частині ближче до розмежувальної лінії між протилежними полосами руху. Їх показання підтверджуються протоколом додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фото таблицями та схемою до нього (а.с. 87-93), протоколом проведення слідчого експерименту (а.с.101-107).

Незначні протиріччя, що містяться в показаннях свідків, пояснюються плином часу з моменту події та відноситься на рахунок суб`єктивного сприйняття певної дорожньої обстановки кожним із них, виходячи з їх місця розташування по відношенню до місця дорожньо-транспортної пригоди.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості, необережну форму вини, конкретні обставини справи, ставлення ОСОБА_10 до вчиненого, яке полягає у невизнанні вини, дані, які характеризують його особу, який раніше не судимий ( а.с. 133), не перебуває на спеціальних обліках (а. с.134), позитивно характеризується за останнім місцем роботи (а.с.135 ) та за місцем проживання (а.с. 136), одружений (а.с. 138), має дитину 2001 року народження (а.с.137).

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який не судимий, конкретні обставини справи та неумисну форму вини, відсутність пом`якшуючих обставин, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді штрафу у розмірі, ближчому до верхньої межі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_10 надав заяву у якій не заперечував проти застосування відносно нього Закону України «Про амністії у 2014 році», він має на утриманні неповнолітнього сина 2001 року народження (а.с. 137) відносно якого не позбавлений батьківських прав, що підтверджується довідкою від 18.09.2014 № 403 (а.с. а.с. 139), вчинив злочин середньої тяжкості з необережності до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році», за відсутності перешкод, передбачених ст.8 вказаного Закону, а відтак відносно ОСОБА_10 належить застосувати пункт «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року із змінами, звільнивши його від призначеного основного покарання у вигляду штрафу в дохід держави та додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч. 2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_10 витрати на залучення експерта у розмірі 614,90 грн. на користь держави.

Вирішуючи позові вимоги про стягнення моральної шкоди на підставі ст..23, 1167, 1187 ЦК України та керуючись ст..127 КПК України з врахуванням принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги ступінь душевних страждань, які потерпілий зазнав від протиправних дій з боку обвинуваченого у зв`язку зі спричиненням йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, враховуючи кількість отриманих тілесних ушкоджень та період перебування на лікуванні під час якого потерпілий був обмежений у рухах, повинен був користуватися милицями, що суттєво змінило звичний спосіб життя , суд прийшов до висновку, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню й стягненню на користь потерпілого в розмірі 20 000 грн.

Оскільки потерпілим не надано доказів на підтвердження втрати робочого місця саме з причин отримання травми, не надано належних доказів на підтвердження таких медичних показників, як проходження реабілітаційного періоду з метою відновлення функції пошкодженого суглобу, а тому в іншій частині позову щодо стягнення моральної шкоди відмовлено.

Потерпілим було заявлено позов про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» матеріальної шкоди в розмірі 3241, 72 грн. витрат на лікування. У зв`язку з чим ПАТ СК «Універсальна» була визнана цивільним відповідачем й притягнута до участі у розгляді даного кримінального провадження.

Звертаючись з позовом про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_7 розмежував відповідальність обвинуваченого ОСОБА_10 та ПАТ «СК «Універсальна», при цьому матеріальну шкоду у розмірі 3241,72 грн. витрат на лікування він просив стягнути саме з відповідача 2, тобто зі страхової компанії.

На підтвердження позовних вимог до відповідача 2 послався на наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2530857, вказуючи, що ліміт відповідальності останнього складає 100 000 грн.

У відповідності до ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Частиною 5 статті 128 КПК України визначений порядок розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні, який повинен розглядатися за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, відповідач СК «Універсальна» належним чином попереджався про розгляд даного кримінального провадження, однак її представник систематично не з`являвся до суду. У відповідності до ч.2 ст.326 КПК України за погодженням сторін кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що розгляд позову можливий без участі цивільного відповідача СК «Універсальна», а тому розгляд позову в частині стягнення матеріальної шкоди саме до даного відповідача здійснювався судом на підставі наданих сторонами доказів.

У відповідності до ст.10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, сторони, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Зазначені засади здійснення цивільного судочинства кореспондуються з засадами кримінального провадження, де у відповідності до ст.22 КПК України закріплений принцип змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з тим, потерпілим не надано належних доказів на підтвердження наявності договірних відносин з приводу страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів ОСОБА_18 та СК «Універсальна». Витяг полісу (а.с.43), який доданий до цивільного позову належним чином не завірений, не вказано джерело його походження, а відтак наданий витяг не може вважатися належним та допустимим доказом. Окрім того, не надано даних на підтвердження дотримання сторонами порядку, визначеному ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначеному у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В наслідок відсутності належних та допустимих доказів, які жодна зі сторін не вважала за необхідне, користуючись процесуальними правами, надати до суду, а тому суд не спроможний визначити міру відповідальності залученого цивільного відповідача ПАТ СК «Універсальна».

На підставі наведеного суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позову до СК «Універсальна» про стягнення витрат на лікування.

При цьому суд не може вирішити питання про стягнення витрат на лікування з винної особи, оскільки СК «Універсальна» була залучена в якості цивільного відповідача, до неї пред`явлено окремі позовні вимоги, при цьому питання щодо залучення даного відповідача у якості співвідповідача у відповідності до вимог ст.33 ЦПК України потерпілим та його представником перед судом не ставилось.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, на підставі ст.1 Закона України «Про амністію у 2014 році», суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 ( шість тисяч вісімсот )гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Застосувати до ОСОБА_10 пункт «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 із змінами, звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 ( шість тисяч вісімсот ) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, на користь держави у розмірі 614,90 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , ПАТ СК «Універсальна» - відмовити.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: