Номер провадження: 11-кп/785/1035/15
Номер справи місцевого суду: 495/2440/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2015 року, по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000624 від 13.03.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шабо, Б-Дністровський району Одеської області, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 07.04.2014 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки,

засуджений:

- за ст. 125 ч.1 КК України до 6 місяців виправних робіт, що згідно ст. 72 КК України, складає 60 днів позбавлення волі;

- за ст. 125 ч. 2 КК України, у вигляді 2 років обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України, складає 1 рік позбавлення волі.

Відповідно ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Згідно ст. 71 ч. 1 КК України, шляхом часткового приєднання покарання призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджений за те, що маючи не зняту та непогашену судимість, 10.02.2015 року, приблизно о 17 год. 30 хвл. спільно з ОСОБА_9 , (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), знаходячись на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході сварки, на грунті виниклих неприязних відносин, умисно нанесли ОСОБА_10 три удари кулаком в область обличчя та один удар молотком в область задньої поверхні тулуба, внаслідок чого спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді забиття м`яких тканин носа, садна задньої поверхні тулуба, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 24 від 11.02.2015року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Далі, 11.03.2015 року, приблизно о 19:00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись на вул. Горького в с. Шабо, Білгород-Дністровського Одеської області, в ході сварки, на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_11 один удар дерев`яним молотком в область голови, внаслідок чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді забитої рани тім`яної потиличної ділянки зліва, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи №66 від 17.03.2015року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєних кримінальних правопорушеннях та кваліфікацію його дій у вироку суду, просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, відповідно до ст. 70 К України призначити покарання у вигляді 2 років обмеження волі, згідно ст. 71, 72 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі, посилаючись на те, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню та неправильно тлумачив закон, який суперечить його точному змісту, оскільки перевів менш суворий вид покарання в більш суворий вид, не за сукупністю злочинів або вироків, а за кожний злочин, а також призначив покарання, яке не міг застосовувати щодо ОСОБА_7 .

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що в резолютивній частині неправильно зазначений строк, який зараховується в строк відбування покарання обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав та доповнив апеляційну скаргу, просив доповнити резолютивну частину вказівкою щодо виконання покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. самостійно, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 ч.ч. 1,2 КК України, встановлена судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, яким суд дав належну оцінку.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого у вироку суду.

Згідно до ст. 57 ч. 1 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Відповідно до вимог п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи.

Так, при розгляді кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не має постійного місця роботи.

Разом з тим, не зважаючи на встановленні обставини, суд першої інстанції за ч. 1 ст. 125 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді виправних робіт строком 6 місяців.

Висновок суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді виправних робіт, апеляційний суд вважає неправильним, оскільки при призначенні покарання суд першої не врахував, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, в зв`язку з чим, призначене покарання не відповідає вимогам ст. 57 ч. 1 КК України, оскільки виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи.

Крім того, згідно ст. 72 КК України, менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, лише при складанні покарань за сукупністю злочинів або сукупністю вироків.

З резолютивної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції, при призначенні покарання за кожним злочином, перевів менш суворий вид покарання в більш суворий вид.

Апеляційний суд вважає, що у цій частині суд першої інстанції також неправильно призначив покарання, так як згідно ст. 72 ч. 1 КК України, менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, лише при складенні покарань за сукупністю злочинів або сукупністю вироків, а не при призначені покарання за кожний злочин.

Згідно ст. 413 ч. 1 п.п. 2, 3 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню; не правильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

В зв`язку з наведеним, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 413 ч. 1 п.п. 2,3 КПК України, застосував закону, який не підлягає застосуванню та не правильно тлумачив закон, який суперечить його точному змісту, оскільки перевів менш суворий вид покарання в більш суворий вид, не за сукупністю злочинів або вироків, а за кожний злочин, а також призначив покарання, яке не міг застосовувати щодо ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 65 України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, зокрема, що він не має постійного місця роботи, скоїв злочин під час непогашеної та незнятої судимості, відсутність пом`якшувальних та обтяжуючих обставин покарання, апеляційний суд вважає, що за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі, за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, необхідно призначити покарання у вигляді штрафу, який виконувати самостійно.

Крім того, в резолютивній частині вироку, неправильно зазначена дата зарахування строку відбування покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 тримався під вартою з 06.02.2014 року по 07.04.2014 року.

Відповідно п. 4 .ч 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного, апеляційній суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ї інстанції має бути змінений в частині призначення покарання та виправлення описки у резолютивній частині.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2015 року, яким ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч.1, 125 ч. 2, 70, 71, 72 КК України, до 4 років 3 місяців позбавлення волі - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., за ч. 2 ст. 125 КК України до 2 років обмеження волі.

Згідно ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити покарання у вигляді 2 років обмеження волі та штраф у розмірі 850 грн., який виконувати самостійно.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з переведенням, згідно ст. 72 ч. 1 КК України, менш сурового виду покарання на більш суворий вид, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного Приморським районним судом м. Одеси від 07.04.2014 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн., який виконувати самостійно.

Виключити з резолютивної частини вироку суду вказівку про зарахування в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року з 06.02.2014 року по 07.04.2015 року, та доповнити вказівкою про зарахування в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 06.02.2014 року по 07.04.2014 року.

В решті вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили.

Повний текст ухвали буде оголошений 07.08.2015 року о 09:30 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4