АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
cуддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, неофіційно працюючого на посаді водія-експедитора в ПП «Аквамаркет», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України останнього звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, 11.08.2014 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ІЖ» д.н.з. НОМЕР_1 та, здійснюючи при цьому рух
______________________________________________________
Справа: 11-кп/796/410/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
заднім ходом, з приблизною швидкістю 5 км/год, по дворовій території в напрямку від Дарницького бульвару в бік будинку №4 по вул. Бойченка в м. Києві, в порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху України не переконався що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, не пересвідчився, що позаду його автомобіля відсутні пішоходи, розпочав рух заднім ходом, не подавши при цьому звукового сигналу, при цьому увімкнувши аварійний сигнал, проїхав приблизно 10-15 метрів та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка в цей час йшла по дворовій території та знаходилась позаду автомобіля «ІЖ» д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №1548/Е від 21.08.2014 року, у пішохода ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, і постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстав не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права, оскільки обвинувачений має вищу освіту і може працювати за фахом, а посилання суду на ту обставину, що ОСОБА_6 працює водієм і ця робота є єдиним джерелом доходу, на думку прокурора є безпідставним та не підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти поданої апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без зміни; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з журналу судового засідання та вироку суду, суд розглянув дане кримінальне провадження у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження доказів по справі допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, дав детальні пояснення з приводу обставин його вчинення, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України не підлягають.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів поданої апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання через незастосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, оскільки суд при обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який працює, одружений, раніше не судимий, його щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, дійшов обґрунтованого висновку про можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апелянта про те, що в мотивувальній частині вироку суд належним чином не мотивував рішення про незастосування додаткового покарання, не заслуговують на увагу, оскільки суд, при вирішенні питання щодо недоцільності застосування додаткового покарання, в повній мірі врахував те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив з необережності, щиро розкаявся, і що неофіційна робота водієм є єдиним джерелом його доходу, про що зазначив в мотивувальній частині вироку.

Твердження прокурора щодо відсутності в матеріалах провадження документів, які б підтверджували ту обставину, що обвинувачений працює водієм і ця його робота є єдиним джерелом доходу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки на підтвердження цих доводів прокурор не надав суду доказів, що обвинувачений та члени його сім`ї мають інше джерело доходу, а також доказів на спростування факту неофіційного працевлаштування обвинуваченого, який надав суду інформацію щодо свого роботодавця, а тому висновки суду про недоцільність застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, за викладених в мотивувальній частині вироку умов і підстав, прокурором не спростовані.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його скасування і ухвалення апеляційним судом свого вироку, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 без задоволення.

Судді: ______________ _______________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3