Справа № 128/4624/13-к

ВИРОК
Іменем України
07 липня 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001294 від 31.07.2013 року, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого остання судимість 28.08.2009 року Староміським районним судом м. Вінниця за ч.2 ст.185 КК України до обмеження волі на 2 роки; звільнений з місця відбуття покарання 29.12.2010 року умовно-достроково з невідбутим строком 11 місяців 9 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниця, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 19.01.2011 року Замостянським районним судом м. Вінниця за ч.3 ст.187, ст.69 КК України до позбавлення волі на 5 років з конфіскацією майна; звільнений з місця відбуття покарання 08.06.2012 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2013 року близько 22.00 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , шляхом відкриття воріт проникли на територію господарства, яке розташоване по АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_4 , де підійшовши до ангарного приміщення, за допомогою викрутки витягли скло із вікна та проникли всередину, звідки таємно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись, що їх ніхто не бачить, здійснили крадіжку фрезера для обробки крайки ПВХ «Virutex» FR56E № 9457, насадки СА56, 1 комплект фірмової фрези вартістю 3200 грн., фрезера деревообробного «Фіолент» МФ3-1100Э № 35030 в кількості 1 шт. вартістю 580 грн., машини шліфувальної кутової «Темп» 1 шт. вартістю 410 грн., машини шліфувальної стрічковї «Мakita» 9910 1 шт. вартістю 1260 грн., електролобзика «Metabo» 1 шт. вартістю 1564 грн., фрези JSO PCD T-образна 1 шт. вартістю 3984 грн. та фрези 183398 19*30*8 з 2 пластинами 1 комплект вартістю 835,38 грн., чим спричинили ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 11 833 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням вину визнав частково, а саме: в частині викрадення фрезера для обробки крайки ПВХ «Virutex» FR56E № 9457, насадку СА56, 1 комплект фірмової фрези, фрезера деревообробний «Фіолент» МФ3-1100Э № 35030, машини шліфувальної кутової «Темп», машини шліфувальної стрічкової «Мakita» 9910, електролобзика «Metabo» свою вину визнав, однак не визнав себе винним у вчиненні крадіжки фрези JSO PCD T-образна та фрези НОМЕР_1 з 2 пластинами 1 комплект. Суду показав, що він працював останнім часом у потерпілої, займався порізкою меблів. Він приблизно в червні 2012 року через інтернет знайшов об`яву, що потрібний порізчик ДСП. Спочатку працював неофіційно, потім біля місяця по договору, надавши потерпілій свою трудову книжку, а потім знову неофіційно. Заяву про прийняття на роботу він не писав. Заробітну плату ОСОБА_4 повністю йому не давала, а лише частково. Перед тим, як вона поїхала на море, дала йому 600 грн. із 1500 грн. У нього та ще у однієї особи були ключі від ангара, які йому дала потерпіла. Іноді чоловік потерпілої дозволяв йому ночувати в ангарі на території їх домоволодіння. Оскільки у нього був кредит, йому потрібні були гроші. Спочатку він йшов сам, потім по дорозі зустрів ОСОБА_7 , який є його знайомим та сусідом, та який про крадіжку не знав. Він сказав йому, щоб він допоміг забрати його інструмент. В ангарне приміщення проник через вікно, викруткою, яку взяв на місці, вийняв скло та викрав інструмент. Ключем, який у нього був, не відчиняв, оскільки були поміняні замки. ОСОБА_7 не знав, що він вчинив крадіжку. Потерпілій він одразу сказав, що взяв ці речі. Частину викраденого інструменту він з ОСОБА_7 здав у ломбард на свій паспорт, а іншу частину залишив у ОСОБА_7 , яку згодом працівники міліції у нього вилучили. ОСОБА_7 він дав гроші за те, що той ходив разом із ним. Він спочатку мав намір взяти інструмент, здати його в ломбард, а коли з`являться гроші викупити їх назад. Із ломбарда викрадені інструменти забрав чоловік потерпілої, викупив їх за свої гроші. Тяжкий матеріальний стан змусив його вчинити дану крадіжку. На нього та ОСОБА_7 здійснювався психологічний тиск працівниками міліції та чоловіком потерпілої, який їм погрожував, тому вони на досудовому слідстві та на минулому суді, під час слухання справи вперше, визнали свою вину повністю. В стані алкогольного сп`яніння під час вчинення крадіжки вони не були, а змушені були написати так, оскільки їм так сказали. Чоловік потерпілої два рази побив його, так як він не повернув їм гроші. Перший раз це сталося після 12:00 год. ночі (за місяць до другого разу), а 31.12.2013 року побив його вдруге. Один раз він написав заяву у міліцію, але на неї не відреагували. Під час досудового розслідування вони з приводу вчинення на них психологічного тиску не зверталися. 07 чи 08 січня 2014 року він подав заяву до Староміського відділу міліції про те, що чоловік потепілої його побив, де йому повідомили, що його заяву передадуть до відділу міліці, що знаходиться на вулиці Пирогова. Його сусід Євдощук бачив, що чоловік потерпілої бив його. Завдану потерпілій шкоду він не відшкодував, оскільки чоловік потерпілої його побив, тому він не міг працювати та відшкодувати шкоду. У вчиненому щиро разкаюється. Заявлений потерпілою цивільний позов визнав частково, а саме в частині вартості електролобзика «Metabo», щодо стягнення інших матеріальних витрат та моральної шкоди позов не визнає, оскільки він є не обгрунтованим та не підтверджений належними доказами. Просить його суворо не карати, зробив для себе належні висновки. В судових дебатах просив вибачення у потерпілої.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням вину не визнав. Суду показав, що влітку 2013 року ввечері він прийшов з роботи, стояв біля під`їзду, курив. До нього підійшов ОСОБА_6 , вони стали говорити. ОСОБА_6 запропонував йому поїхати з ним на роботу, щоб забрати його речі. Приблизно в проміжку часу з 18.00 год. до 19.30 год. поїхали в с. Зарванці. ОСОБА_6 пішов за речами, а він залишився на вулиці. ОСОБА_6 виніс сумку, він допоміг йому донести сумку. ОСОБА_6 зайшов в ломбард, здав два інструменти і вони пішли додому. Деякі речі ОСОБА_6 залишив в нього вдома. Він нічого не підозрював, що інструмент крадений. Інструмент ОСОБА_6 залишив в нього, так як з матір`ю в нього погані відносини, тому не хотів нести його до себе додому. ОСОБА_6 йому розповідав, що він не живе вдома, постійно свариться з матір`ю, в нього є кредит, тому він взяв інструменти, щоб погасити кредит. Також ОСОБА_6 йому пояснив, що здасть інструменти в ломбард, а коли повернуться ті, в кого він працював, з моря, то він назад викупить інструменти з ломбарда. ОСОБА_6 дуже розізлило, що його роботодавці самі поїхали на море, а йому гроші за роботу не заплатили. Це нормально здати чужий інструмент в ломбард, а потім його викупити. Як би він так вчинив на своїй роботі, йому б за це нічого не було. Він не запитував ОСОБА_6 , чи це його інструменти, йому було це нецікаво. З ОСОБА_6 в той день алкогольні напої не вживали. ОСОБА_6 не обіцяв йому винагороду за те, що він з ним піде. Після цього він просто купив йому пачку цигарок. На досудовому слідстві та на минулому суді визнавав вину у вчиненні крадіжки, так як на нього чинили фізичний та психологічний тиск. Зі скаргою на дії працівників міліції він нікуди не звертався, думав, що краще мовчати. В суді під час першого слухання справи вину визнавав, йому обрали покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі, вирок не оскаржував. Зараз вину у вчиненні злочину не визнає, а також не визнає цивільний позов. В дебатах відмовився виступати та не скористався останнім словом.

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 та невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, їх вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні обставинами, а саме: показами потерпілої та свідків.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що обвинувачений ОСОБА_6 працював у неї близько року по трудовому договору на посаді майстра по виготовленню меблевих заготівок. Він прийшов до неї на роботу по оголошенню в газеті. Запис у трудову книжку вона не робила, трудовий договір був зареєстрований у центрі зайнятості. В липні 2013 року він працював вже не по договору, а неофіційно, так як був звільнений з роботи за те, що зловживав спиртними напоями. Після того він приходив до неї, казав, що йому потрібні гроші, тому вона давала йому роботу, оскільки було його шкода. Вона із чоловіком були на морі, а коли повернулися, то побачила, що в ангарі виламані вікна, викрадені інструменти, які необхідні для виготовлення меблевих заготівок. Після цього вона викликала працівників міліції. Усі інструменти лежали на поличці в шафі, ОСОБА_10 мав до них доступ, так як працював ними. Обвинувачені викрали все те, що вказано нею у цивільному позові. Її підозра одразу впала на обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки колись він викрав у неї шліфмашинку. Після того вона подзвонила ОСОБА_6 і він сказав, що викрав інструменти і здав їх у ломбард. Викрадені інструменти вона із чоловіком викупляла із ломбарду за власні кошти, все майно, що знайшли, зараз повернуто і знаходиться в її користуванні. Обвинувачені не вибачились за вчинене. Матір обвинуваченого ОСОБА_6 відшкодувала їй 2500 грн. в рахунок моральної шкоди, але вона все одно просить її цивільний позов задовольнити в повному обсязі, так як з моменту вчинення крадіжки пройшло досить багато часу, вона змушена постійно їздити на суди, нести на це певні витрати. Також просить суд обвинувачених покарати суворо, призначивши їм максимальну міру покарання, передбачену ч.3 ст.185 КК України.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що працює слідчим Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області. В його провадженні знаходилося кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Ним проводився їх допит. При їх допиті був присутній лише він, інших осіб не було. При допиті вони визнавали вину повністю, розповідали, що після розпиття спиртних напоїв вирішили вчинити крадіжку. Був проведений слідчий експеримент, про що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було повідомлено заздалегідь. Під час слідчого експерименту обвинувачені все розповіли і показали, як вчиняли крадіжку. Ніхто обвинуваченим не підсказував, що їм розповідати. Жодних слідів тілесних ушкоджень на обвинувачених не було. Вони йому не розповідали, що на них чинять тиск. Обвинувачені самі приїхали на місце проведення слідчого експерименту. З ним також був дільничний інспектор, який привів понятих. Захисників під час слідчого експерименту не було залучено, так як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовилися від захисників. Факт вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння підтверджується лише поясненнями самих обвинувачених. Ні під час допиту, ні в інший час на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 жодного тиску не було ні з його боку, ні з боку інших осіб. Осіб, які вчинили злочин, було встановлено дільничним інспектором, який і привів їх до нього. Вони давали однакові свідчення. Перелік майна, який був викрадений, був зазначений потерпілою. Вартість майна була визначена на підставі довідки. Речові докази були передані на зберігання потерпілій.
Свідок ОСОБА_12 суду показала, що була запрошена працівником міліції в якості свідка. Обвинувачені, які присутні в залі судового засідання, показували, як вчиняли крадіжку, куди заходили, як виносили викрадене. Вони самі все пояснювали, ніхто їх не бив, ніхто не підсказував їм, що говорити. Вони показували, що один передавав сумку з інструментами через вікно, а інший її приймав. Ніхто з обвинувачених не казав, що не крав, ніхто нічого не заперечував.
Свідок ОСОБА_13 суду показав, що був запрошений працівником міліції в якості свідка. Підійшли до ангара в с. Зарванці. Обвинувачені два хлопці показували, як все відбувалося. Ні до чого обвинувачених не примушували, вони чітко показували, як все було.
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що являється чоловіком потерпілої ОСОБА_4 . Він являється приватним підприємцем, але тимчасово не займається підприємницькою діяльністю, на даний час займається сільським господарством. В його дружини працював ОСОБА_6 , він сам вчив його, як працювати на станку. Скільки працював ОСОБА_6 в його дружини, він не пам`ятає. Як він оформлявся на роботу, він також не пам`ятає, бо цим займалася його дружина. Ангар в с. Зарванці належить його дружині ОСОБА_4 , всередині ангару майстерня. В слідчому експерименту він участі не приймав, він лише їздив по ломбардах разом з ОСОБА_6 , шукали викрадені інструменти. ОСОБА_6 з самого початку сказав, що сам вчинив крадіжку, а потім розповів, що з ним був ОСОБА_15 . Приблизно в грудні 2013 року він якось зустрів ОСОБА_6 на вулиці. Він, побачивши його, злякався, впав на коліна, почав проситися, що все віддасть. Тоді ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Додому до ОСОБА_6 він не приходив. Він вважає, що ОСОБА_6 навмисно написав на нього заяву, що він як би його побив, щоб не відшкодовувати спричинену їм шкоду викраденням інструментів. Ніякого тиску на ОСОБА_6 він не вчиняв, не заставляв його зізнаватися в крадіжці, тілесних ушкоджень йому не наносив. Перед тим, як їхати на море, вони в майстерні поміняли замки, бо один раз вночі він побачив, що там світиться світло, заїхав туди і побачив, що там ОСОБА_6 , який сказав, що йому дозволила там пожити ОСОБА_16 . Він не знає, чи були в ОСОБА_6 ключі. В одному з ломбардів, по яких вони їздили, чоловік сказав, що ОСОБА_6 був не один, коли здавав інструмент. Коли прийшли додому до ОСОБА_15 , тоді останнього вдома не було, на балконі знайшли ще інструменти. Потім, коли прийшов ОСОБА_15 , він сказав Матвієнку: «Навіщо ти мене здав? Ти ж казав, що не здаси!». Він ніякого тиску на ОСОБА_17 не чинив і нікого не просив чинити тиск на Матвієнка. ОСОБА_6 написав розписку, що зобов`язується ОСОБА_4 до Нового 2014 року повернути 2500 грн.
Свідок ОСОБА_18 суду показав, що він працює старшим дільничним інспектором міліції Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області. До обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фізична сила чи психологічний тиск не застосовувалися. Вони добровільно з`являлися до слідчого, давали зізнавальні покази. ОСОБА_6 з самого початку сприяв розкриттю злочину, ОСОБА_15 пізніше почав сприяти. Разом з обвинуваченим ОСОБА_17 та чоловіком потерпілої вони їздили по ломбардах, шукали викрадені інструменти. Про факт побиття ОСОБА_19 він не чув. Він був присутній при проведенні слідчого експерименту, він своїм транспортом доставляв понятих.
Свідок ОСОБА_20 , яка була допитана в судовому засіданні лише по факт відшкодування шкоди потерпілій, суду показала, що являється матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 . Вона потерпілій особисто дала 2500 грн. в рахунок відшкодування завданої її сином матеріальної шкоди викраденням інструментів. Це ця сума, яку її син визнає в цивільному позові. Ще вона пропонувала потерпілій відшкодувати 4000 грн., щоб потерпіла не мала претензій до її сина і не наполягала на суворій мірі покарання, але потерпіла відмовилася, сказала, що її такий варіант не влаштовує, вона хоче, щоб ОСОБА_17 посадили. Вона раніше не могла відшкодувати потерпілій завдану її сином шкоду, так як не працювала, знаходилася в тяжкому матеріальному становищі.
Також вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події від 31.07.2013 року з фототаблицею, а саме: місця вчинення кримінального правопорушення (т.2 а.с. 9-18);

- протоколом огляду місця події від 02.08.2013 року з фототаблицею, а саме місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , який проводився в присутності понятих та за участю ОСОБА_21 , ОСОБА_7 ,згідно якого було виявлено частину викраденого майна, а саме: електроболгарку «Темп» МШУ -850-125 (т.2 а.с. 38-43);

- протоколом огляду місця події від 02.08.2013 року, який проводився в присутності понятих та за участю ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 , згідно якого предметом огляду були електроінструменти, які були добровільно видані ОСОБА_6 (т.2 а.с. 45-46);

- постановою про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 14.08.2013 року, а саме: спортивної сумки синього кольору та викрутки (т.2 а.с. 48);

- протоколами проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 21.08.2013 року, під час яких обвинувачені відтворили спосіб вчинення кримінального правопорушення (т.2 а.с. 114-122, 123-131);

- постановою про закриття кримінального провадження від 19.06.2015 року (т.3 а.с.154-155).

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просив визнати недопустимими та вилучити з об`єму доказів у кримінальному провадженні протоколи проведення слідчого експерименту від 21.08.2013 року за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так як слідчі експерименти були проведені без добровільної згоди потерпілої ОСОБА_4 , як власниці приміщення в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, про що свідчить відсутність будь-яких заяв чи протоколів, в яких би це зазначалося.

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст.86 КПК України).

Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких наданих Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч.5 ст.240 КПК України слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

В протоколах проведення слідчого експерименту від 21.08.2013 року відображено, що вони були проведенні за участю потерпілої ОСОБА_4 , яка підписалася в даних протоколах та зауважень не мала. Крім того, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що давала добровільну згоду на проведення слідчого експерименту в приміщенні, яке їй належить, але не пам`ятає, чи згода була виражена в письмовій чи в усній формі.

Статтею 240 КПК України, якою передбачено слідчий експеримент як слідчу дію, не встановлено конкретної форми, в якій повинна надаватися добровільна згода особою, яка володіє житлом чи іншим приміщенням, де має проводитися слідчий експеримент.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми КПК України, суд вважає докази, надані стороною обвинувачення, належними та допустимими, такими, що відповідають вимогам КПК України, при оформленні яких не було допущено істотного порушення прав та свобод ні обвинувачених, ні інших осіб.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Практика Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Враховуючи наведене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що винність обвинувачених була доведена під час досудового слідства та знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднане з проникненням до іншого приміщення.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_22 та невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення не спростовує вищезазначений висновок суду, а є, виключно, способом, реалізація якого спрямована на уникнення відповідальності за вчинені ними протиправні діяння, тому суд розцінює це як метод захисту обвинувачених.

Твердження обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що вони на досудовому слідстві давали зізнавальні покази під тиском з боку працівників міліції та чоловіка потерпілої, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки не підтверджені належними доказами. Крім того, на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2015 року, якою було повідомлено прокурора Вінницького району Вінницької області про кримінальне правопорушення щодо застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 недозволених методів ведення досудового розслідування зі сторони працівника Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001294 від 31.07.2013 року, було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 15.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. В ході досудового розслідування слідчим відділом прокуратури Вінницької області доводи заявників про вчинення щодо них фізичного та психічного тиску слідчим Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_11 та старшим ДІМ СДІМ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_18 не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, тому 19.06.2015 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Також в судовому засіданні було оглянуто матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000082, по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Відповідно до постанови старшого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_23 від 27.06.2014 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Копія вказаної постанови від 27.06.2014 року була направлена ОСОБА_6 та йому роз`яснено право оскаржити дану постанову до прокуратури м. Вінниці або до Вінницького міського суду Вінницької області в десятиденний термін з дня отримання копії постанови про закриття кримінального провадження. Вказана постанова від 27.06.2014 року не була оскаржена ОСОБА_6 .

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Тому при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченим суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів; обставини його вчинення кожним із обвинувачених; особи винних, кожну зокрема, які не одружені, не працюють, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються посередньо, скарг на їх дії не надходило, мають непогашені судимості; часткове визнання ОСОБА_6 та невизнання ОСОБА_7 вини як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності; часткове відшкодування потерпілій завданої шкоди матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 та невідшкодування завданої шкоди обвинуваченим ОСОБА_7 ; думку потерпілої щодо суворої міри покарання для обвинувачених. Також суд враховує, що під час розгляду даного кримінального провадження в апеляційній інстанції обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили спробу переховуватися від суду, в зв`язку з чим були оголошені в розшук. Наведені обставини свідчать про схильність обвинувачених до скоєння кримінальних правопорушень, їх небажання виправлятися та припинити протиправну поведінку.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає часткове відшкодування завданої шкоди.
Суд не визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченим ОСОБА_6 , оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, публічному вибаченні перед потерпілими, а сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб (свідчення проти співучасників злочину; надання допомоги у їх виявленні, у необхідних випадках, затриманні та доставленні до органів внутрішніх справ; правдиве викладення усіх обставин вчиненого, активна участь у слідчих діях; допомога у пошуку речових доказів). Суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 не щиро розкаявся у вчиненні злочину та не активно сприяв розкриттю даного злочину, так як він вину визнає лише частково, хоч і вибачився перед потерпілою, але вже під час судових дебатів, не давав свідчення проти співучасника злочину, не давав правдиві свідчення про всі обставини вчиненого.
Обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшували б покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжували б покарання обвинувачених, судом не встановлено.

Суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених, - вчинення ними злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки даний факт не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих обставин для обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин для обвинуваченого ОСОБА_7 , зважаючи на надані суду відомості щодо осіб обвинувачених, тяжкість вчиненого ними кримінального правопорушення, розмір завданих збитків, позицію державного обвинувача, думку потерпілої, яка просить обрати відносно обвинувачених сувору міру покарання, позицію сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.75 КК України, звільнивши його від покарання з випробуванням, та необхідності виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе виключно за умови ізоляції від суспільства та їм необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.

Враховуючи всі обставини та дані про осіб обвинувачених, суд вважає за неможливе примінення до обвинувачених ст.69 КК України та ст.75 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу слід залишити тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченим слід обчислювати з моменту затримання: ОСОБА_7 з 31.07.2014 року, а ОСОБА_6 з 24.09.2014 року.

Речові докази спортивну сумку синього кольору та викрутку, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, - знищити.
Речі, які були викрадені у потерпілої ОСОБА_4 та передані їй відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, речовими доказами не визнані.
Документи, надані суду, відповідно до ст.100 КПК України підлягають залишенню в суді в матеріалах кримінального провадження.
Крім того, відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно положень ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілою ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов на загальну суму 37572,99 грн., із яких: 11572,99 грн. майнова шкода, 23000,00 грн. моральна шкода, 3000,00 грн. витрати на юридичну допомогу. Свої позовні вимоги потерпіла мотивувала тим, що внаслідок злочинних дій обвинувачених їй було завдано матеріальну та моральну шкоду. У ході слідства частина викраденого інструменту їй була повернута, вартість неповернутого майна складає 5548,00 грн., а саме: електролобзик Metado вартістю 1564,00 грн., фреза Т-образна JSO PCD вартістю 3984,00 грн. Для можливості працювати вона придбала новий інструмент, аналогічний вкраденому, а саме: фрезер для обробки крайки ПВХ Virutex R0156N № 1300083, насадку Virutex Е-08028, фреза НОМЕР_2 загальною вартістю 3200 грн., фрезу Leuko183398 з двома пластинами за 840 грн., вартість його доставки Новою поштою з накладеним платежем 150 грн., тобто на загальну суму 4190,00 грн. Витрати на викуп викраденого інструменту з ломбардів м. Вінниці склали 634,99 грн. та 150 грн. транспортних витрат, загальна сума складає 784,99 грн. Також нею було придбано п`ять різних замків для заміни пошкоджених відповідачами на загальну суму 950 грн. та витрачено на їх заміну 100 грн., тобто загальна сума складає 1050 грн. Загальна сума матеріальних витрат склала 11572,99 грн. Крім матеріальної шкоди потерпілій було спричинено значну моральну шкоду, так як викрадений інструмент використовувався нею для провадження підприємницької діяльності, а це основний дохід її сім`ї, в якій троє неповнолітніх дітей, викрадення його спричинило зупинку роботи та виконання замовлень на один тиждень, їй прийшлося шукати в кого позичити гроші, щоб оплатити вищевказані витрати. Надалі ще потрібен буде ремонт пластикових вікон, які відповідачі пошкодили викруткою. Після крадіжки у ході досудового слідства їй неодноразово приходилося кидати роботу та власні справи, щоб співпрацювати з правоохоронними органами. Моральну шкоду потерпіла оцінює в 23000,00 грн. Також потерпіла просить стягнути понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали та просили його задовольнити повністю, хоча не заперечували той факт, що матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 частково була відшкодована завдана шкода в сумі 2500 грн.

Відповідно до ст.61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог.

Цивільний позов потерпілої в частині стягнення майнової шкоди підлягає частковому задоволенню, так як судом встановлено, що частково викрадені інструменти потерпілій були повернуті; на викуп інструментів з ломбардів були понесені витрати в загальній сумі 634,99 грн., що підтверджується копіями відповідних чеків; загальна сума неповернутого інструменту складає 5548 грн. Інші витрати, понесені потерпілою згідно позовної заяви, не підтверджені жодним належним доказом. Таким чином, загальна сума майнової шкоди, спричиненої потерпілій, складає 6182,99 грн., з яких 2500 грн. потерпілій було повернуто матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду даного кримінального провадження, що впливає на кінцевий розмір завданої майнової шкоди, визначений судом.

Також суд вважає, що діями обвинувачених потерпілій завдана моральна шкода, яка виразилася в тому, що внаслідок крадіжки потерпіла перенесла нервове потрясіння, душевні страждання, що негативно вплинуло на її звичайний ритм життя.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожного з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними діями або діями з єдиним наміром) покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

На підставі наведеного, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала потерпіла внаслідок вчинення злочину, виходячи із засад розумності та справедливості, врахувавши тривалий розгляд кримінального провадження, суд вважає необхідним цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в сумі 2500 грн.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною першою статті 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Приймаючи до уваги, що надання потерпілій правової допомоги відбувалось на договірних засадах, потерпілою та її представником було надано відповідне документальне підтвердження понесення потерпілою витрат на правову допомогу, з огляду на тривалість надання такої допомоги, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 3000 грн.
Крім того, потерпілою були понесені витрати на оплату судового збору в частині моральної шкоди цивільного позову, мінімальний розмір якого на момент сплати становив 229,40 грн., тому вказані витрати також підлягають відшкодуванню.
При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Також судом при розгляді даного кримінального провадження враховано вимоги частини третьої статті 415 КПК України, відповідно до яких висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 24.09.2014 року.
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 8 (вісім) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 31.07.2014 року.
Речові докази: спортивну сумку синього кольору та викрутку, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, - знищити.
Документи, надані суду, залишити в суді в матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3682 (три тисячі шістсот вісімдесят дві) грн. 99 коп. завданої майнової шкоди та 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та 229 (двісті двадцять дев`ять) грн. 40 коп. витрат на оплату судового збору.
В решті позовних вимог відмовити.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1