АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11 - 980, 2007 рік Головуючий
у І - й інстанції: Сировєтнік Т. І.
КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року вересня
місяця 28 дня
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого - судді Куліша В.
М. ,

суддів: Кисіля
А. М. ,
Голубенко Н. В.,

за участю:
прокурора Подворчана Ю. М. ,

захисників:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2,ОСОБА_4, потерпілих: ОСОБА_3, ОСОБА_5,

його
представника ОСОБА_6 , засуджених:ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при
секретарі:ОСОБА_10

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Полтаві кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора м. Кременчука,
засуджених ОСОБА_8, ОСОБА_9 та в
інтересах засудженоїОСОБА_8,
захисникаОСОБА_4 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, росіянина,
громадянина України, з середньою
освітою, одруженого, працюючого в ХК « АвтоКрАЗ » зварювальником, в силу
ст. 89 КК України не
судимого

засуджено до
позбавлення волі за:

·
ч.3 ст. 186
КК України на 4 роки;

·
ч.3 ст. 185
КК України на 3 роки.

На
підставі ч. 1 ст.
70 КК
України, за сукупністю злочинів,
шляхом часткового складання призначених покарань, визначено остаточне покарання - 4 роки -6 місяців
позбавлення волі.

Відповідно
до ст. ст.
75, 104 КК УкраїниОСОБА_7 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

2

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку м.
Інта Комі АРСР, Росія, мешканку АДРЕСА_2, українку,
громадянку України, з середньо -
спеціальною освітою, не працюючу, не заміжню,
раніше не судиму

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку м.
Інта Комі АРСР, Росія, мешканку АДРЕСА_3, українку,
громадянку України, з середньо -
спеціальною освітою, не працюючу, заміжню,
раніше не судиму

засуджено
за ч.3 ст. 186
КК України на 4 роки
позбавлення волі кожну.

Згідно зі ст. ст. 75,
104 КК УкраїниОСОБА_8,
ОСОБА_9 звільнено
від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

У відповідності з вимогами ст. 81
КПК України по справі вирішено долю речових доказів.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 залишені без розгляду.

За вироком суду 24 липня 2001 року, у вечірній час, неповнолітні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_11,
знаходячись в літньому кафе біля зупинки тролейбусу « Пивзавод » в м. Кременчуці разом з потерпілим ОСОБА_5, розпивали спиртні напої. Після чого, 25
липня 2001 року, приблизно біля 01 години потерпілий запропонував ОСОБА_12та ОСОБА_11 піти
до його квартири за адресою проспект 50
років Жовтня 140, кв. 54
в м. Кременчуці. ОСОБА_11
відмовилася, аОСОБА_8 погодилася. За нею
направилися ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з метою недопущення нетактовної поведінки з боку
потерпілого. На площадці сьомого поверху вказаного будинку вони побачили, що ОСОБА_5 відчинив двері і має намір
затягтиОСОБА_8 у квартиру. ОСОБА_7 та ОСОБА_9,
щоб припинити ці дії почали з'ясовувати з потерпілим стосунки. В ході
чого опинилися в квартирі та звернули увагу,
що в ній знаходиться багато цінних речей. В зв'язку з чим у неповнолітніх
ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 виник умисел на
відкрите заволодіння майном потерпілого. Утримуючи ОСОБА_5 на підлозі та
застосовуючи до нього насильство, яке не
є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, що виразилося в спричиненні легких тілесних
ушкоджень, які не потягли короткочасного
розладу здоров'я, вони відкрито
заволоділи майном ОСОБА_5 на
загальну суму 10 695 грн.

3

Крім того, повторно 04 серпня 2001 року, приблизно о 5 годині, ОСОБА_7 з
метою скоєння крадіжки чужого майна,
проник через кватирку в будинок 26
по вул. Автозаводській в м. Кременчуці,
звідки таємно викрав телевізор « Панасонік » вартістю 3 000 грн. ,
аудіо магнітофон « Панасонік » вартістю 500 грн. , що належать потерпілій ОСОБА_3, чим завдав їй значної шкоди на суму 3 500 грн.

В
апеляціях:

·
засудженіОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказують на однобічність
досудового та судового слідства, що
призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Тому, просять вирок скасувати та
постановити виправдувальний вирок;

·
захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженоїОСОБА_8 порушує
питання про скасування вироку та постановления
апеляційною інстанцією виправдувального вироку, мотивуючи тим, що судом не дано належної оцінки
показаннямОСОБА_7, свідкам Заїченко та Балацької;

- помічник прокурора з внесеними
змінами ставить питання про

перекваліфікацію дійОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_8 з ч.3 ст.

186 КК
України в редакції 2001 року на
ч. 2 ст. 141 КК України в
редакції

1960 року та постановления апеляційним
судом нового вироку, оскільки

призначене засудженим покарання не відповідає ступеню
тяжкості вчиненого

та даним про особу кожного із засуджених.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, думку прокурора про часткове
задоволення апеляції помічника прокурора м.
Кременчука з внесеними змінами,
безпідставність апеляцій засуджених та захисника ОСОБА_4 в інтересах
засудженоїОСОБА_8, аналогічну позицію
потерпілого ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6 , пояснення засудженихОСОБА_8, ОСОБА_9,
їх захисників на підтримання поданих ними апеляцій та залишення без
задоволення апеляції прокурора,
міркування потерпілої ОСОБА_3,
яка вважала вирок незаконним в частині засудженняОСОБА_8 та ОСОБА_9 і
безпідставною апеляцію прокурора щодо цих осіб,
засудженогоОСОБА_7, його
захисника про часткове задоволення апеляції прокурора з внесеними змінами і
відсутність підстав для задоволення апеляцій інших учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи, наведені в апеляціях, провівши часткове судове слідство, приходить до висновку, що апеляція прокурора з внесеними змінами
підлягає до часткового задоволення і не вбачає підстав для задоволення інших
поданих апеляцій, виходячи з наступного.

При перевірці
матеріалів справи встановлено, що
органами досудового слідства додержано
вимог ст. 22
КПК України, спрямованих на
встановлення у справі об'єктивної істини. Сформульовані у вироку висновки про
винність засудженихОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 у скоєні
відкритого заволодіння індивідуальним майном ОСОБА_5, вчиненого за

4

попередньою змовою групою осіб, що
завдало значної шкоди потерпілому,
поєднане з насильством, що не є
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого та ОСОБА_7 - крадіжки у
ОСОБА_3, що завдала значної шкоди
потерпілій, вчиненої повторно, з проникненням у житло відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджені в
судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким суд дав об'єктивну оцінку в їх
сукупності та взаємозв'язку.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи потерпілий ОСОБА_5 впродовж
досудового та судового слідства давав сталі та послідовні показання про участь
у вчиненні злочину сестер ОСОБА_17 таОСОБА_7 ( а. с. 29 - 30, т. 1
). Свої показання він підтвердив при проведенні очних ставок з засудженими, детально вказавши, які дії виконував кожен з них ( а. с. 159
-161, 162-165, т. 1).

Привертає увагу і така обставина, що
показання потерпілого про те хто,
скільки, яким чином наносив йому
удари узгоджуються з показаннями засудженогоОСОБА_7 При проведенні очної ставки
25 лютого 2002 року між ОСОБА_7
таОСОБА_8 з участю їх захисників,
остання зауважила, що внаслідок
стану сп'яніння 25 липня 2001 року вона не
може ні підтвердити, ні спростувати
показанняОСОБА_7 ( а.
с. 156
- 158, т. 1 ). При допиті як
обвинуваченої в цей же день з участю захисника, ОСОБА_8 стверджувала, що з боку працівників міліції до неї не
застосовувався психологічний чи фізичний вплив,
показання давала в присутності матері ( а. с. 143,
т. 1 ).

В первинних поясненнях, даних в
присутності матері, 30 липня 2001 рокуОСОБА_8
вказує, що сестра ОСОБА_13 та ОСОБА_7
запропонували їй забрати гроші у ОСОБА_5, заради чого вона сказала, що проведе його додому. За ними прямували
ОСОБА_9, і ОСОБА_7,
які біля вхідних дверей почали бити потерпілого. Зайшовши
до квартири, забрали цінні речі. На
момент винесення речей з житла, сестра
ОСОБА_13 сиділа на потерпілому і не давала йому піднятися ( а. с. 22 - 24 ).

Окрім того, з матеріалів справи видно, щоОСОБА_8 вперше зробила заяву, що ніби - то до неї та її сестри
застосовували незаконні методи,
внаслідок чого вони обмовили себе,
лише в суді через декілька років після вчинення злочину. Хоча під час
досудового та судового слідства як вона,
так і її сестра в порядку ст. ст. 106,
115 КПК України не затримувалися, під вартою не перебували, тому з допомогою законного представника, захисників мали реальну можливість, за умови наявності таких обставин, звернутися до прокуратури. Незважаючи на
це, судом першої інстанції дана заява
перевірена та допитано старшого дільничного інспектора Автозаводського РВ
ОСОБА_14 Однак, доводи засуджених не
знайшли свого підтвердження (
а. с. 254, т. 1).

5

Отже, наведене не лише підтверджує
її участь у вчиненні злочину, а й спростовує
доводи засудженоїОСОБА_8 про застосування до неї незаконних методів слідства.

Станом на 30 липня 2001
року, тобто на час
опитуванняОСОБА_8, ще не був допитаний
ОСОБА_7 на цей час він не вчинив крадіжку із житла ОСОБА_3 Тому, її твердження в апеляції про допущену щодо
неї та сестри обмову як помсту з бокуОСОБА_7 за повідомлення про скоєну ним
крадіжку 04 серпня 2001 року є
неспроможними.

Таким чином, в своїх
поясненняхОСОБА_8 викриває як саму себе,
такіОСОБА_7 та ОСОБА_9
у вчиненні грабежу.

В ході судового слідства свідок ОСОБА_15 підтвердила, що 24
липня 2001 року
вночі вона прокинулася від шуму. Через «
глазок » на дверях побачила декілька чоловік, які бігали,
були жінки та чоловіки (
а. с. 247, зворот, т. 2
). Тому, посилання засуджених сестер
ОСОБА_17 про те, що вказаного свідка не
викликали в судове засідання та показанням якої не дано оцінки суперечать
зібраним матеріалам справи. Свідчення ОСОБА_16 не стосуються епізоду грабежу, а лише крадіжки вчиненої ОСОБА_7 Доведеність вини
останнього в цьому злочині ніким із учасників процесу, в тому числі засудженими ОСОБА_17 та їх
захисником не оспорюється.

На підтвердження доведеності виниОСОБА_8 у вчиненні грабежу, суд обґрунтовано послався на висновок
дактилоскопічної експертизи, відповідно
до якого на липкій стрічці № 2,
вилученої з місця події,
міститься слід, залишений вказівним
пальцем правої руки засудженоїОСОБА_8 Тому,
твердження в апеляції про неспроможність такого висновку не ґрунтується
н матеріалах кримінальної справи,
оскільки в них відсутні достеменні докази, що перебуваючи у квартирі потерпілого ОСОБА_5
перший раз, ОСОБА_8 вживала будь -
які напої, внаслідок чого залишила
слід пальця руки на фужері.

Заперечуючи свою вину у вчиненні грабежу, ОСОБА_8 в апеляції вказує, що дії всіх підсудних по епізоду вчинення
злочину в квартирі ОСОБА_5
підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України. Водночас зазначає, що її необхідно виправдати. Такі посилання є
нелогічними.

Відповідно до ч.
1 ст. 273 КПК України
розгляд справи проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах
пред'явленого обвинувачення. Суд,
встановивши під час судового слідства,
що злочин вчинила будь -
яка з осіб, не притягнутих до
кримінальної відповідальності за клопотанням прокурора, потерпілого або його представника виносить
мотивовану ухвалу. Проте, як видно з
матеріалів справи жоден з перелічених учасників процесу не звертався до суду з
таким клопотанням. В зв'язку з чим, не ґрунтується на законі доводи
апелянтівОСОБА_8 та ОСОБА_9 про не притягнення до кримінальної відповідальності
ОСОБА_18

6

Між тим, судом в основу вироку не
клалися лише її зізнавальні пояснення. Доведеність вини як
засудженоїОСОБА_8, так і ОСОБА_17 таОСОБА_7
ґрунтується на сукупності доказів, які судом
проаналізовано та їм дана належна оцінка.

З матеріалів справи випливає і це підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_18,
що його внук,
довідавшись про вчинений злочин,
викликав працівників міліції. Саме тому протокол огляду місця події
складено 25 липня 2001 року ( а. с. 7, т. 1). Наступного дня потерпілий написав ' заяву про
притягнення до кримінальної відповідальності двох дівчат та хлопця за вчинений
щодо нього грабіж ( а.
с. 6, т. 2).

Оскільки, судом першої інстанції
виключено з обвинуваченняОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 за ч.3
ст. 186 КК України в
редакції 2001 року
кваліфікуючу ознаку, проникнення в
житло, то зважаючи на положення ст. 5
КК України, санкція ст.
141 ч. 2 КК України в редакції 1960 року передбачає більш м'яке покарання
ніж ч.3 ст. 186
КК України в редакції 2001
року. В зв'язку з цим, прокурор в
змінах до апеляції правильно вказав на необхідність перекваліфікації дій
засуджених по епізоду ОСОБА_5 на ч. 2 ст. 141 КК України - відкрите
заволодіння індивідуальним майном громадян,
поєднане з застосуванням насильства,
що не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого.

При обранні покарання засудженим суд першої інстанції виходив із загальних
засад призначення покарань,
передбачених ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості
вчиненого кожним із них злочину,
дані, що характеризують особу
винних, обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання, в тому числі й наведені в апеляції прокурора
та призначив покарання ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_7 в межах санкції,
передбаченої ч. 2 ст. 141
КК України.

Правильно місцевим судом призначено покарання ОСОБА_7 і за ч.3 ст. 185 КК України.

Водночас при
визначенні покарання ОСОБА_7 за
сукупністю злочинів, суд невірно
застосував кримінальний закон. Так,
відповідно до п. 13
розділу 2 « Перехідних
та прикінцевих положень КК України »
- у разі призначення покарання за сукупністю злочинів, вчинених до набрання чинності Кримінального
Кодексу України застосовується ст. 42
КК України в редакції 1960
року. Оскільки судом встановлено, що
ОСОБА_7 злочин вчинив до набрання чинності КК України в редакції 2001 року. За таких
обставин, при призначенні йому покарання
за сукупністю злочинів, необхідно
застосовувати правила ст. 42
КК України в редакції 1960
року.

7

Даних про те, що у справі допущені
порушення кримінально -процесуального
законодавства, які могли б бути
підставою для скасування вироку,
колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене та керуючись
ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції:

·
засуджених ОСОБА_9,
ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення;

·
помічника прокурора м.
Кременчука з внесеними змінами задовольнити частково.

Вирок змінити.

Перекваліфікувати
дії засудженихОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 по
епізоду вчинення грабежу в потерпілого ОСОБА_18 із
ч.3 ст.
186 КК
України ( в
редакції 2001 року ) на ч. 2 ст. 141 КК України ( в редакції 1960 року ).

ВважатиОСОБА_7
засудженим за сукупністю злочинів,
передбачених ч.3 ст. 185
КК України ( в
редакції 2001 року ) та за ч. 2 ст. 141 КК України ( в редакції 1960 року ) з
застосуванням ст. 42
КК України ( в
редакції 1960 року ) до покарання
обраного районним судом.

В іншій частині вирок Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 11 квітня 2007 року щодо
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7
залишити без змін.