АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/5780/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/204/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 06 травня 2015 року апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000335 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комісарівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ст.286 ч.1 КК України до штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави, витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 491 (чотириста дев`яносто одну) грн. 40 копійок
Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В резолютивній частині вироку зазначити, що позов ОСОБА_9 , в інтересах малолітнього ОСОБА_10 до ОСОБА_6 залишено без розгляду. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2015 року змінити, виключивши з нього додаткове покарання пов`язане з позбавленням його права керувати транспортними засобами.

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за наступних обставин.

06 травня 2014 року, приблизно о 14 годині 40 хвилин в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул. Мелешкіна з боку майдану Артема в напрямку майдану 30-річчя Перемоги рухався автомобіль «ДЕУ Ланос ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 . В цей час на проїжджу частину дороги вул. Мелешкіна, в районі кінотеатру «Олімп», на регульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.2, на червоний сигнал світлофору вибіг малолітній пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який почав перебігати дорогу з права вліво по напрямку руху автомобіля «ДЕУ Ланос ЗНГ» та добігши до середини лівої смуги зупинився, почавши поводити себе на дорозі неадекватно, роблячи то крок вперед, то крок назад. Водій ОСОБА_6 маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на дорозі малолітнього пішохода ОСОБА_10 , що поводить себе неадекватно, повинен був зміну дорожньої обстановки оцінити як небезпеку для руху, та негайно вжити заходів, щодо зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до його зупинки. Натомість водій ОСОБА_6 при виникненні небезпеки руху, у вигляді малолітнього пішохода ОСОБА_10 , яку він мав об`єктивну можливість своєчасно виявити, в порушення вимог п.п. 1.7, 12.3 «Правил дорожнього руху» України, відповідно до яких :
1.7. «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності».
12.3. « У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»
своєчасно заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до його зупинки не вжив, а почав зміщувати керований ним автомобіль праворуч здійснюючи об`їзд небезпеки для руху, при цьому подав звуковий сигнал. Малолітній пішохід ОСОБА_10 , почувши звуковий сигнал автомобіля, злякався та розвернувшись побіг в зворотному напрямку, вибігши на смугу руху автомобіля «ДЕУ Ланос» де водій ОСОБА_6 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 був травмований.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1174 від 06.06.2014 року потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням, садна правого скокового суглобу, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Відповідно до висновку авто-технічної експертизи №58/27-159 від 20.06.2014 року в діях водія ОСОБА_6 з керуванням автомобілем «ДЕУ Ланос ЗНГ» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України, котра з технічної точки хору знаходилась в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що настала.
Між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху в частині виконання вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України і наслідками, що настали спричинення потерпілому ОСОБА_10 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень вбачається прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст.286 ч.1 КК України, посилається на ті обставини, що в мотивувальній частині вироку зазначено, що позов ОСОБА_11 в інтересах малолітнього ОСОБА_10 до ОСОБА_6 залишено без розгляду, проте не зазначено, з яких саме підстав. Згідно матеріалів кримінального провадження, цивільний позов позивачем ОСОБА_9 подано після початку судового розгляду, в зв`язку з чим позов залишено без розгляду. Також, в резолютивній частині вироку не зазначено, яке рішення прийнято судом щодо цивільного позову, що є обов`язковим.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що він не мав об`єктивної можливості побачити на пішохідному переході малолітнього пішохода, тому висновок суду про обтяжливі обставини для покарання з приводу того, що злочин учинено по відношенню до малолітнього, є необґрунтованим і не повинен бути причиною для призначення додаткового покарання. Крім того, вказівка суду першої інстанції на те, що він вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав не спочатку, а тільки в ході судового розгляду є упередженою, оскільки щире каяття може мати місце на будь-якій стадії кримінального провадження. Також, вважає, що додаткове покарання, призначене судом є недоцільним, не враховує його майновий стан, поставить його родину, а саме непрацюючу дружину та малолітнього сина в складне матеріальне становище, оскільки діяльність обвинуваченого, як суб`єкта підприємницької діяльності тісно пов`язана з експлуатацією автомобіля. Крім того, суд взагалі не обговорив під час розгляду справи доцільність та мотивацію додаткового покарання.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляцію прокурора, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого вимоги, а апеляцію прокурора просили залишити без задоволення.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_9 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційну скаргу прокурора підтримала.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_6 злочину при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ст.286 ч.1 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України (в редакції 2012 року) апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим вини у вчиненому злочині, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися та розглянув кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 тільки в частині призначеного судом першої інстанції покарання.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо надмірної суворості призначеного йому судом першої інстанції покарання, а саме неправомірного застосування відносно нього додаткової міри покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.

Призначаючи основне покарання обвинуваченому у вигляді штрафу, суд першої інстанції керувався вимогами ст.65 КК України та врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке характеризується необережною формою вини, але від якого малолітньому потерпілому були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження. Судом також було враховані всі характеризуючи дані обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно (а.кп.68 том 2), раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував і не перебуває (а.кп.66, 67 том 2), має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_12 (а.кп.88 том2).

Враховуючі конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання в межах санкції статті 286 ч.1 КК України у вигляді штрафу.

Також колегія суддів вважає, що вирішуючи питання відносно застосування до обвинуваченого зазначеного санкцією ч.1 ст.286 КК України додаткового покарання суд належним чином дослідив і оцінив всі обставини, які мають значення для справи.

Судом враховано, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з грубими порушеннями правил безпеки руху на транспорті передбаченими декількома пунктами ПДР України, що призвело до ДТП і спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому.

Зважаючи на суспільну небезпеку, характер порушень, тяжкість наслідків кримінального правопорушення, а також ті обставини, що шкода потерпілому повністю не відшкодована, а також враховуючи що обвинувачений ОСОБА_6 не надав ні суду першої інстанції ні апеляційному суду документи, які б підтверджували, що його діяльність як суб`єкта підприємницької діяльності пов`язана з експлуатацією автомобіля, колегія суддів вважає, що законні підстави не застосовувати до нього додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами відсутні. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим немає підстав, у зв`язку з чим доводи його апеляційної скарги в цій частині слід вважати необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Законних підстав для зміни вироку суду в частині застосування до обвинуваченого додаткової міри кримінального покарання колегія суддів не вбачає та вважає призначене обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання доцільним.

На думку колегії суддів не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги прокурора, а саме, що в мотивувальній частині вироку зазначено, що позов ОСОБА_11 в інтересах малолітнього ОСОБА_10 до ОСОБА_6 залишено без розгляду, проте не зазначено, з яких саме підстав і що в резолютивній частині вироку не зазначено, яке рішення прийнято судом щодо цивільного позову, що є обов`язковим. Але як вбачається з матеріалів кримінального провадження (а.кп.112-113 том 2), позовна заява представника потерпілого ОСОБА_9 в інтересах малолітнього ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди 53000 гривень залишена без розгляду, про що суд першої інстанції зазначив в мотивувальній частині вироку суду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на законність вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2015 року відносного ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

________________________________________________________________________________________________________________________

Провадження №11-кп/774/204/к/15 Суддя І інстанції ОСОБА_1

Категорія ст.286 ч.1 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2