АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2014р. м. Чернівці колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:
Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0000547 від 04 вересня 2014 року за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Сторожинецького району Чернівецької області ОСОБА_7 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:
Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, з неповною середньою освітою, неодружену, маючу на утриманні семеро неповнолітніх дітей, раніше судиму:

- 19 березня 2014 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 19 березня 2014 року за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 60 годин громадських робіт.

Провадження №11-кп/794/16/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ч. 2 ст. 389 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сторожинецького районного суду від 19 березня 2014 року та остаточно призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Згідно вироку районного суду ОСОБА_6 , будучи засудженою вироком Сторожинецького районного суду від 19 березня 2014 року за ч. 1 ст.164 КК України до 100 годин громадських робіт, умисно ухилялася від відбування покарання, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , після надходження на виконання до кримінально-виконавчої інспекції вироку Сторожинецького районного суду від 19 березня 2014 року, яким вона засуджена до покарання у виді 100 годин громадських робіт, будучи ознайомленою працівниками інспекції з порядком та умовами відбування покарання, 30 квітня 2014 року була направлена для відбування покарання по місцю проживання в с. Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області, де напротязі травня 2014 року частково відбула покарання в обсязі 64 години громадських робіт. Однак, в подальшому, будучи повторно направленою для відбування покарання 29 липня 2014 року по місцю проживання в період з 12 по 22 серпня 2014 року умисно, без поважних причин, не з`являлася до Давидівської сільської Ради та не відбула призначене їй вироком суду покарання у виді громадських робіт в обсязі 36 годин.

На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор прокуратури Сторожинецького району Чернівецької області ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2014 року скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.
Свої вимоги останній обґрунтовує тим, що районний суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання вірно врахував їй характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання і характеризують її як особу, а також те, що санкція ч.2 ст. 389 КК України, яка передбачає покарання у виді арешту або обмеження волі, не може бути до неї застосована згідно ч. 3 ст. 60 та ч. 3 ст. 61 КК України, оскільки вона має на утриманні дітей віком до 7 та 14 років.
Однак при цьому посилається і на те, що відповідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зі змінами, суд не вправі був перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України 1960 року повинен був закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засуджену від покарання.
Таким чином вважає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд не врахував вказаних вимог, що призвело до застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та до призначення покарання при наявності підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, розглянувши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги та перевіривши її доводи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, скориставшись правом ч.3 ст. 349 КПК України, проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом було вірно з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції було встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і що дії ОСОБА_6 вірно кваліфікував за ст. 389 ч.2 КК України. Також висновок районного суду про доведеність винуватості останньої у скоєнні нею інкримінованого їй кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказів, яким дана правильна юридична оцінка і які ніким не оспорюються.
Разом з тим, що стосується призначеного покарання ОСОБА_6 за ст. 389 ч.2 КК України, то в цій частині вирок суду підлягає скасуванню.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді арешту або обмеження волі.
Однак, згідно ст. 60 ч.3 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.
Крім того, ч. 3 ст. 61 КК України також визначає виключний перелік осіб, до яких до яких не може застосовуватися обмеження волі. Зокрема, до цього переліку входять жінки, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.
Згідно наданих матеріалів кримінального провадження (а.с. 65 довідка про склад сім`ї ), на утриманні ОСОБА_6 знаходиться семеро неповнолітніх дітей віком до 7 та 14 років.
Таким чином, покарання у виді арешту або обмеження волі до ОСОБА_6 за ст. 389 ч.2 КК України на підставі ч.3 ст. 60 та ч. 3 ст. 61 КК України.
вірно не застосовувалось, оскільки на її утриманні 7 неповнолітніх дітей.
Разом з тим, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зі змінами, суд не вправі був перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України 1960 року повинен був закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засуджену від покарання.
Тому колегія суддів вважає, що районний суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч.2 ст. 389 КК України, не врахував вказаних вимог закону і застосував закон, який не підлягає застосуванню, а також призначив останній покарання при наявності підстав для звільнення від нього.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України необхідно скасувати як незаконний.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Сторожинецького району Чернівецької області ОСОБА_7 задовольнити, вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 31 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України скасувати та звільнити останню від призначеного їй покарання.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя