Справа № 1-кп/487/319/13
ВИРОК

Іменем України

24.09.2013 року
Заводський районний суд м.Миколаєва в
складі:

головуючого - судді Гаврасієнка
В.О.

при секретарі -
КожиніРубльовській І.В.

за участю прокурора - Потужника Р.В.

обвинуваченого - ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду кримінальне провадження
внесеному до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000144 від 04.05.13 за
обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Баштанка, Миколаївської області,
громадянина України, не одруженого, з
середньою освітою, пенсіонера,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою АДРЕСА_1 раніше не

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.286 КК України

ВСТАНОВИВ:

04.05.13 приблизно о 08-00 год. в
м.Миколаєві водій ОСОБА_1 в світлий час
доби, керував технічно справним
автомобілем марки «MERCURY SABLE»
реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по
сухій ділянці проїжджої частини вул.
Бутоми зі сторони вул. Генерала
Карпенка в напрямку вул. Червоних
Майовщиків.

При проїзді нерегульованого
пішохідного переходу, який знаходиться
на проїжджій частині вул. Бутоми в
районі перехрестя з вул. Київською,
який зазначений
інформаційно-вказівними дорожніми
знаками 5.35.1 та 5.35.2, водій ОСОБА_1 грубо
порушив вимоги п.п. «б», 12.1, 12.3,18.1 Правил
дорожнього руху України, тобто проявив
неуважність до дорожньої обстановки та
її змінам, при наближенні до
нерегульованого пішохідного переходу,
на якому перебувають пішоходи не вжив
заходів до зниженя швидкості, або
зупинки керованого ним автомобіля, не
переконався, що на пішохідному
переході відсутні пішоходи, для яких
може бути створена перешкода чи
небезпека, продовжив рух у вибраному
ним напрямку, внаслідок чого допустив
наїзд правою боковою частиною
автомобіля на перетинаючого по
пішохідному переходу з права на лаво,
відносно напрямку руху автомобіля,
пішохода ОСОБА_4

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди пішоходу ОСОБА_4 були завдані
тілесні ушкодження у вигляді перелому
зводу та основи черепу, яка
ускладнилася вушною геморагією
ліворуч, синців, садин в області
верхніх кінцівок, правої нижньої
кінцівки, забитя грудної клітини, які
згідно висновку судово-медичної
експертизи №743 від 15.05.13 належать до
категорії тяжких тілесних ушкоджень за
ознакою небезпеки для життя.

Дана дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок злочинного
порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3 «б», 12.1,12.3
і 18.1 Правил дорожнього руху України,
які знаходяться в прямому причинному
зв'язку з наслідками, що настали.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у
вчинені інкримінованого йому злочину
визнав повністю і підтвердив
обставини викладені в обвинувальному
акті, показавши, що після ДТП викликав
швидку та став надавати потерпілому
медичну допомогу. Надав потерпілому
матеріальну допомогу на суму 23000,00 грн.

У скоєному щиро розкаявся. Заявлений
прокурором в інтересах держави
цивільний позов визнав у повному
обсязі.

Виходячи з наведеного, враховуючи
обставини справи, суд кваліфікує дії
обвинуваченого ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК
України, як порушення правил безпеки
дорожнього руху особою, яка керує
транспортним засобом, що спричинило
потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

З'ясувавши думку учасників судового
провадження про те, які докази треба
дослідити та порядок їх дослідження,
визнавши недоцільним дослідження
доказів стосовно фактичних обставин
справи, які ніким не оспорюються,
враховуючи, що учасниками судового
провадження не оспорюються
доведеність вини обвинуваченого та
кваліфікацію дій обвинуваченого,
з'ясувавши правильне розуміння
обвинуваченою та іншими учасниками
кримінального провадження змісту цих
обставин, за відсутності сумнівів у
добровільності та істинності їх
позиції, роз'яснивши їм, що у такому
випадку вони будуть позбавлені права
оспорювати ці фактичні обставини
справи в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення
підсудному покарання, суд керується
вимогами ст.ст.65-67 КК України та
роз'ясненнями Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.03 "Про
практику призначення судами
кримінального покарання" з
послідуючими змінами та виходить із
принципів законності, справедливості,
обґрунтованості та індивідуалізації
покарання.

Обставиною, яка пом'якшує покарання
обвинуваченого ОСОБА_1 згідно ст.66 КК
України, суд визнає щире каяття та
добровільне відшкодування завданого
збитку.

Обставин, що обтяжують покарання
обвинуваченого, в силу ст.67 КК України,
судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру
покарання обвинуваченого, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу обвинуваченого: його вік, стан
здоров'я, соціальне становище,
відсутність даних про перебування його
на профілактичному обліку у лікаря
психіатра та нарколога, відсутність
відомостей про притягнення до
адміністративної та кримінальної
відповідальності, позитивну
характеристику за місцем проживання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів, а згідно з
ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті
не тільки кару, а й виправлення
засуджених.

Під час судового розгляду детально
проаналізовано поведінку
обвинуваченого після вчинення злочину,
його щире каяття, наслідки
суспільно-небезпечного діяння,
відсутність будь-яких намірів уникнути
від кримінальної відповідальності,
зважив на всі обставини кримінального
провадження в їх сукупності, суд вважає
можливим його виправлення без ізоляції
від суспільства із застосуванням до
обвинуваченого ст.75 КК України та
звільнення його від відбування
призначеного покарання у виді
позбавлення волі, якщо він в період
встановленого судом випробувального
строку не скоїть новий злочин та
виконає у відповідності ст.76 КК України
покладені на нього судом обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.122 КПК України
витрати, пов'язанні із залученням
експертів за проведення експертиз
покласти на обвинуваченого ОСОБА_1

По справі прокурором м.Миколаєва до
обвинуваченого заявлено цивільний
позов про відшкодування витрат на
стаціонарне лікування потерпілого від
злочину на суму 5168,50 грн. Суд
розглянувши зазначений позов вважає,
що він як такий, що знайшов своє
підтвердження в суді підлягає повному
задоволенню та стягненню з
обвинуваченого на користь
Департаменту фінансів Миколаївської
міської ради.

Керуючись ст.ст. 368, 370,374
суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у
скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286
КК України та призначити йому
покарання у вигляді 3 (трьох) років
позбавлення волі без позбавленням
права керувати транспортними засобами.

Згідно ст.75 КК україни засудженого
ОСОБА_1 звільнити від відбування
покарання з випробуванням строком на 1
(один) рік.

Згідно ст.76 КК України покласти на
засудженого ОСОБА_1 обов'язки: не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти про зміну місця проживання
і періодично з'являтися в цей орган для
реєстрації.

Позов прокурора м.Миколаєва про
відшкодування витрат на стаціонарне
лікування потерпілого від злочину
задовольнити, стягнувши з
обвинуваченого ОСОБА_1 на користь
Департаменту фінансів Миколаївської
міської ради 5168,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судові витрати за проведення:
судово-автотехнічної експертизи по
дослідженню технічного стану
транспортного засобу - 245,00 грн.,
судово-автотехнічної експертизи по
дослідженню механізму і обставин ДТП
засобу - 294,00 грн., а всього 539,00 грн.

Вирок може бути оскаржено з підстав,
передбачених ст.394 КК України, до
Апеляційного суду Миколаївської
області, через Заводський районний суд
м.Миколаєва шляхом подачі апеляції
протягом тридцяти днів, з дня його
проголошення.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку
суду. Копію вироку негайно після
його проголошення вручити
обвинуваченому та прокурору.

Суддя
В.О.
Гаврасієнко