АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006597, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину та зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2005 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4-ри роки позбавлення волі на підставі ст.. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 3-ри роки; вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2005 року за ч. 2 ст. 190 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України;
за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2-х років обмеження волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальну шкоду в розмірі 5 600 грн.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено повністю. Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 475 грн.
Відповідно до вироку, ОСОБА_5 15 березня 2013 року, приблизно о 10 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом таємного викрадення, переконавшись, що в приміщенні кімнати, де він перебував, нікого не має та за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав монітор «Самсунг» вартістю 1 600 грн., що належав його брату ОСОБА_7 . Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 13 квітня 2013 року, приблизно о 08 год. 00 хв., обвинувачений знаходячись в приміщенні вище вказаної квартири, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом таємного викрадення, переконавшись, що в приміщенні кімнати, де він перебував, нікого не має та за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав системний блок комп`ютера вартістю 4000 грн., що належав його брату ОСОБА_7 . Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 02 травня 2013 року, приблизно о 06 год. 20 хв., ОСОБА_5 ,, знаходячись в приміщенні квартири свого знайомого ОСОБА_9 АДРЕСА_3 , та маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом його таємного викрадення, помітив на спинці дивану мобільний телефон «Fly IQ 441», що належав потерпілому ОСОБА_9 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до дивану і таємно викрав вказаний мобільний телефон вартістю 2 200 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, 18 липня 2013 року, приблизно о 12 год. 00 хв., обвинувачений знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , та маючи умисел на збагачення за рахунок чужого майна, шляхом його таємного викрадення, помітив на столі кімнати мобільний телефон «Нокіа Х1», що належав потерпілій ОСОБА_8 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав вказаний мобільний телефон вартістю 475 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 20 серпня 2013 року, приблизно о 18 год. 00 хв., обвинувачений знаходячись в приміщенні вище зазначеної квартири та маючи умисел на збагачення за рахунок чужого майна, шляхом таємного викрадення, помітив на поличці шафи мобільний телефон «Нокіа 101», що належав потерпілій ОСОБА_8 та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав вказаний мобільний телефон вартістю 375 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України в виді чотирьох років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.. 65 КК України не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, а саме його посередню характеристику, та те, що ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення мав непогашену судимість. За таких обставин, прокурор вважає, що необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде більш тяжке покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив вирок суду залишити в силі, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання, то вони є безпідставними.

На думку колегії суддів, міра покарання ОСОБА_5 призначена у відповідності з вимогами ст.. 65 КК України, та за своїм видом і розміром є справедливою, відповідає тяжкості вчиненого та осоті обвинуваченого, є необхідною та достатньою для його виправлення, перевиховання і попередження вчиненню нових злочинів.

Так, за змістом вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.. 12 КК України відноситься до категорії правопорушень середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий та вчинив новий корисливий злочин, маючи не погашену судимість, характеризується посередньо, має неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, свою вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, що судом було визнано як обставини, які пом`якшують покарання.

Також судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання.
За таких обставин, судом першої інстанції при визначені ОСОБА_5 , виду і розміру покарання були враховані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.. 65 КК України, в тому числі і ті, на які в своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, та цілком обґрунтовано прийнято рішення, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді обмеження волі з обов`язковим залученням особи до праці.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів не вбачає переконливих доводів в апеляційній скарзі прокурора щодо несправедливості розміру покарання.

Тому відсутні об`єктивні підстави для скасування вироку суду в наслідок м`якості призначеного покарання, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора, - без задоволеня.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/154/2013 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач - ОСОБА_1