справа № 1-46/2010
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2010 року Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого Рудюка О.Д.,

при секретарі Пономаренко Д.О.,

з участю прокурора Каплунського В.Ф.,

захисник-адвокат ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_2, 22.04.1977року народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, має неповнолітню дитину, працює ПП «Укртогрбудінвест», керівник дільниці, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

6 листопада 2008 року близько 9 години ОСОБА_2 приїхав на автомобілі НОМЕР_1 до садового товариства «Лагуна», яке розташоване на території масиву «Дніпро» поблизу с. Осещина, Вишгородського району, Київської області, де помітив, що біля смітника знаходиться ОСОБА_3, який висипав залишки продуктів харчування для годування собак. Після цього ОСОБА_2 безпричинно з хуліганських мотивів почав розмовляти з ним на підвищених тонах, проявляючи нахабність, демонстративну неповагу до загальноприйнятих норм моралі, прагнучи самоутвердитись за рахунок інших осіб, наказав ОСОБА_3 підійти до нього, при цьому з автомобіля дістав деревяну палицю і тримав її у руках. Останній не виконав його вимоги, оскільки не розумів, чому до нього безпричинно чіпляється ОСОБА_2 Тоді ОСОБА_2, використовуючи нікчемний привід, а саме: невиконання його вказівки особою, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нехтуючи нормами громадської моралі, підійшов до ОСОБА_3 і дерев'яною палицею, яку заздалегідь взяв в руки, і нею наніс декілька ударів по ногам та рукам останнього. З метою захиститись від ударів та припинення бійки, ОСОБА_3, перелякавшись за своє здоров'я, побіг від ОСОБА_2, який продовжуючи хуліганські дії та застосовуючи насильство, яке вперто не припиняв на протязі тривалого часу, проявляючи буйство, нахабність, по дорозі впав. ОСОБА_2 наздогнавши ОСОБА_3 продовжував наносити лежачому на землі ОСОБА_3 удари дерев'яною палицею по руках та ногах, спричинивши останньому тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 8/д/230 осв. від 14 лютого 2009 року у ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні ушкодження: у верхній треті лівого передпліччя марлева перев'язка пропитана рожевою рідиною, зняття якої не проводилась в зв'язку з відсутністю перевязочного матеріалу. Із-під пов'язки по внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу виглядає частина кровопотіку жовто-зеленого кольору. По лівій передній підмишковій лінії в проекції 5-6 ребра

крововилив овальної форми розміром 7 на 6 см без чітких контурів жовто- зеленого кольору. Дані тілесні пошкодження відносяться до ступеня легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я строком більше 6, но не більше 21 дня.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно 6 листопада 2008 року о 9 годині він приїхав на автомобілі НОМЕР_2 до садового товариства «Лагуна», яке розташоване на території масиву «Дніпро» поблизу с. Осещина, Вишгородського району, Київської області. Біля смітника йому здалось, що двоє невідомих йому чоловіків викидають сміття. Він зробив зауваження, на що останні відповіли, що сам не памятає, но це його образило. Неподалік лежала палиця, яку ОСОБА_2 підняв та побіг з палицею за ОСОБА_3 Останній впав на дорозі. ОСОБА_2 підбіг до нього з хуліганських спонукань наніс декілька ударів палицею по рукам та ногам. ОСОБА_2 відшкодував збитки потерпілому в розмірі восьми тисяч гривень.

Крім повного визнання підсудним своєї вини у вчиненні вказаного злочину, його вина доведена у судовому засіданні показами потерпілого, свідків та іншими матеріалами справи.

Так, потерпілий по справі ОСОБА_3 суду пояснив, що він 6 листопада 2008 року о 9 годині по дорозі на роботу, знаходячись біля садового товариства «Лагуна», яке розташоване на території масиву «Дніпро» поблизу с. Осещина, Вишгородського району, Київської області, біля смітника, викидав їжу для собак. На автомобілі ДЕУ-ЛАНОС під'їхав ОСОБА_2 та почав кричати: «До мене», після чого ОСОБА_2 вийшов з автомобіля з бітою в руці і безпричинно почав наносити йому удари по ногам. ОСОБА_3 злякався та почав тікати від ОСОБА_2 в напрямку асфальтової дороги, ОСОБА_2 побіг за ним. Коли ОСОБА_3 впав, підбігший ОСОБА_2, продовжував безпричинно наносити йому лежачому удари бітою по руках та ногах. На крик про допомогу прибіг ОСОБА_4, вихватив у ОСОБА_2 біту і нейтралізував його. Підбігли люди мені невідомі зі сторони ОСОБА_2 та сказали, щоб ОСОБА_4 віддав їм біту, після чого ОСОБА_4 їм віддав біту і ми пішли.

Свідок по справі ОСОБА_4, суду пояснив, що 6 листопада 2008 року ми з ОСОБА_3 вранці приїхали на автобусі на роботу до району садів «Дніпро» до бази «Славутич», перебуваючи в лісі біля садового товариства «Лагуна» почув крик ОСОБА_3 На цей крик вибіг з лісу і побачив, що за ОСОБА_3 біжить з бітою невідома особа. Ця особа - є підсудний ОСОБА_2 ОСОБА_3 впав, після чого ОСОБА_2 безпричинно декілька разів наніс удари дерев'яною бітою по тілу ОСОБА_3

Свідок по справі ОСОБА_5 очевидцем злочину не був (а.с. 33).

Свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були допитані в судовому засіданні пояснили, що 6 листопада 2008 року почувши крики неподалік від обєкту на якому працювали, вони відразу туди побігли та побачили, що ОСОБА_2 знаходиться на землі в лежачому (на спині) положенні, а зверху на ньому, притримуючи на грудях ОСОБА_2 дерев'яну палицю знаходився незнайомий чоловік, як пізніше з'ясувалось це був ОСОБА_4 В подальшому ОСОБА_6, з застосуванням фізичної сили, відібрав у ОСОБА_4 дерев'яну палицю та викинув її в сторону, після чого конфлікт було вичерпано. ОСОБА_6М та ОСОБА_7 зазначили, що то була саме дерев'яна палиця, а не дерев'яна біта. Звідки взялася дерев'яна палиця їм не відомо, оскільки не були присутні під час того коли почався конфлікт.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 заперечив покази ОСОБА_2 та пояснив, що він чітко бачив як ОСОБА_2 саме з автомобіля на якому, він приїхав і дістав, а не знайшов поблизу смітника дерев'яну палицю - бейсбольну біту, якою і наносив тілесні ушкодження.

Суд прийшов до висновку, що доказів, крім показів потерпілого ОСОБА_3, які б підтверджували, що ОСОБА_2 дістав з автомобіля на якому приїхав дерев'яну палицю, якою наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_3 судовим слідством здобуто не було. Під час досудового слідства, жодна дерев'яна палиця не вилучалась, не оглядалась, не визнавалась речовим доказом та не приєднана до матеріалів справи.

Отже, застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій винного за ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим слідством дії ОСОБА_2 були кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України. Однак, в судовому засіданні прокурор, на підставі ст. 277 КПК України, змінив підсудному обвинувачення на ч. 1 ст. 296 КК України, мотивуючи тим, що відповідно до п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 № 10 спеціально

пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими-предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети. Таким чином, дерев'яна палиця, якою підсудний наніс удар потерпілому, не була спеціально пристосована та заздалегідь заготовленою для нанесення тілесних ушкоджень. Суд вважає постанову прокурора про зміну обвинувачення обґрунтованою, всебічною та законною.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_2 була повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки він вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Таким чином, судовим слідством встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбаченого ст. ч.4 ст. 296 КК України. Отже, дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України, так як в його діях наявний склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_2 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що згідно ст. 66 КК України помякшує покарання, суд визнає щире каяття підсудного та активне сприяння розкриттю злочину.

Обираючи покарання підсудному ОСОБА_2, суд враховує його позитивну характеристику з місця проживання, те що підсудний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відшкодовує потерпілому збитки, а також обставини, які пом'якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину і на утриманні у ОСОБА_2В знаходиться малолітня дитина, дружина та батьки пенсіонери. Обставин, які обтяжують покарання, відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі, але, з урахуванням обставин справи та особи

винного, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливі без відбування покарання, та вважає за доцільне призначити ОСОБА_2 покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Суд вважає, що інкриміноване ОСОБА_2 суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а тому він підлягає амністії, оскільки в матеріалах справи маються документи та оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні, що підтверджують наявність підстав до застосування Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року, а саме ОСОБА_2 має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що свідчить свідоцтво про народження дитини серії І-БК № 263231, у звязку з чим на нього поширюється п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, підлягають звільненню від покарань, у тому числі і не повязаних з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КПК України, якщо обставини зазначені в пунктах 1, 2 і 4 цієї статті виявляються в стадії судового розгляду, суд доводить розгляд справи до кінця і у випадках, передбачених пунктом 4 цієї статті, суд постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від покарання.

Судових витрат, речових доказів по справі не має, цивільний позов по справі не заявлявся.

Керуючись ст. 1 Закону України «Про амністію», п. 4 ч. 1 ст. 6 КПК України, ст.ст. 321,323 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним за ч. 1 ст. 296 КК

України і призначити покарання - два роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання, якщо він на протязі одного року не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_2 періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 року повністю звільнити ОСОБА_2 від відбуття призначеного основного покарання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 залишити попередній - підписку про невиїзд з постійного місця проживання до набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Київської області через районний суд протягом 15 діб.

Суддя О.Д.Рудюк