ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
5-2426кМ14 У х в а л а
Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
цивільних і кримінальних справ у
головуючого - судді Пойди М.Ф., суддів
-Бех М.О., Квасневської Н.Д., з участю
прокурора - Парусова А.М., виправданого -
ОСОБА_1,його захисника - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
касаційними скаргами заступника
прокурора Хмельницької області,
потерпілої ОСОБА_3, спільною касаційною
скаргою потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19 і ОСОБА_20 на вирок
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 14 жовтня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Хмельницької області від 21 січня 2014
року щодо ОСОБА_21, -
Вироком Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 14 жовтня
2013 року -

ОСОБА_21,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не
судимого,

виправдано за ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК
України у звʼ?язку з недоведеністю його
участі у вчиненні злочинів.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_22,
ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_24, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_15,
ОСОБА_32, ОСОБА_16, ОСОБА_33, ОСОБА_17,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_20, ОСОБА_41, ОСОБА_42,
ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46,
ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49 та ОСОБА_50
залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду
Хмельницької області від 21 січня 2014
року вирок Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 14 жовтня 2013 року щодо
ОСОБА_21 залишено без зміни.

Органами досудового слідства ОСОБА_21
обвинувачувався у тому, що він,
обіймаючи посаду директора та голови
правління колективного підприємства
«Хмельницьккий завод продтоварів»,
будучи службовою особою, наділеною
повноваженнями з виконання
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
функцій, протягом 1998-2002 років вчинив
зловживання службовим становищем та
службове підроблення, що спричинило
тяжкі наслідки, за наступних обставин.

З метою зменшення вартості вкладів, які
підлягали виплаті працівникам КП
«Хмельницький завод продтоварів» при
припинення ними трудових відносин,
виправданий, зловживаючи своїм
службовим становищем, в особистих
інтересах та в інтересах третіх осіб, у
1998 році склав фіктивне «Положення про
порядок визначення вартості вкладу
члена колективного підприємства при
припиненні трудових відносин». В
зазначене положення ОСОБА_21 вніс
завідомо неправдиві відомості
наступного змісту: «Вартість вкладу
(члена підприємства) збільшується на
індекс інфляції у відсотках за період з
1 березня 1993 року до дня здійснення
розрахунку згідно з довідкою
статуправління про рівень інфляції», а
також виключив з Положення пункт 5 про
те, що «Вартість виданого вкладу
повинна відповідати відсотку внесеної
частки до балансової вартості майна
підприємства на момент видачі».

Такими записами підроблене Положення
відрізнялося від дійсного, яке було
підписане начальником
планово-економічного відділу заводу
ОСОБА_52 та діяло на підприємстві, і
призводило до значного зменшення суми
виплати коштів члену колективного
підприємства за розрахунками з ним при
припиненні трудових відносин.

З метою надання достовірності
підробленому офіційному документу
ОСОБА_1 підробив у ньому підпис
колишнього директора заводу ОСОБА_53 та
завірив його відтиском печатки
підприємства, а також завірив
розрахунки визначення часток вкладів
працівників підприємства, зроблені на
підставі фіктивного Положення.

Підроблене Положення виправданий
використав, надавши його у 1998 році до
бухгалтерії КП «Хмельницький завод
продтоварів» для нарахування коштів
працівникам підприємства як часток їх
вкладів та, разом із розрахунками
вартості вкладів, до Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області, де у 1999-2002 роках розглядалися
позовні заяви працівників
підприємства, для проведення судом
розрахунків часток вкладів, які
підлягали виплаті.

При цьому в жовтні-грудні 1999 року під
час розгляду судом цивільної справи за
позовом ОСОБА_15 до КП «Хмельницький
завод продтоварів» ОСОБА_1 надавав у
суд завірену ним копію Положення без
підпису директора підприємства ОСОБА_3,
а у 2000 - січні 2002 років, при розгляді в
цьому ж суді аналогічних справ за
позовами ОСОБА_54, ОСОБА_44, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_55, ОСОБА_4, ОСОБА_17,
ОСОБА_12, - копії цього ж Положення вже з
підробленим підписом від імені ОСОБА_3

Внаслідок таких дій виправданого
судом, а також бухгалтерією КП
«Хмельницький завод продтоварів», було
зроблено розрахунки з заниженими
сумами вартості вкладів, які підлягали
виплаті, та працівники заводу ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_22,
ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_24, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_56,
ОСОБА_57, ОСОБА_13, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_15, ОСОБА_32,
ОСОБА_16, ОСОБА_33, ОСОБА_17, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_37, ОСОБА_18, ОСОБА_58,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_20,
ОСОБА_41, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45,
ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49,
ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_50,
ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65,
ОСОБА_66 і ОСОБА_67 недоотримали частки
своїх вкладів на загальну суму 826 514
гривень 63 копійки.

Участь ОСОБА_1 у вчиненні таких
злочинів суд визнав недоведеною.

У касаційних скаргах прокурор,
потерпілі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_58 і ОСОБА_20, посилаючись на
істотні порушення судом вимог
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального закону, порушують
питання про скасування судових рішень
і направлення справи на новий судовий
розгляд.

В обґрунтування наведеного прокурор
зазначає, що суди першої та апеляційної
інстанцій належним чином не
обґрунтували підстав для виправдання
ОСОБА_1, а також не зазначили мотивів, з
яких відкинули докази обвинувачення.
Вказує, що суд не дав належної оцінки
показанням потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_68
та інших, які послідовно стверджували,
що на підприємстві діяло Положення,
підписане ОСОБА_69 й передане ОСОБА_1 за
актом приймання-передачі, на підставі
якого працівникам, які припиняли
трудові відносини з підприємством,
нараховувалися суми вкладів, що
підлягали виплаті, виходячи з
балансової вартості майна
підприємства на момент розрахунків, а
Положення, надане ОСОБА_1, не
підписувалося ОСОБА_3, рішенням
загальних зборів ніколи не
затверджувалося та є фіктивним.
Звертає увагу на ту обставину, що
виправданий спочатку надавав до суду
Положення без підпису від імені ОСОБА_3,
а в подальшому - вже з підробленим
підписом, що, на думку прокурора,
свідчило про послідовність дій ОСОБА_1,
спрямованих на підроблення документів
з метою штучного зменшення вартості
вкладів працівників. Вважає
необґрунтованим посилання суду у
виправдувальному вироку на судові
рішення в цивільних справах, прийняті
на основі наданого виправданим
Положення, оскільки на той час суди не
мали в розпорядженні доказів
підроблення цього документу, зокрема,
висновку судово-почеркознавчої
експертизи, згідно з яким підпис у
Положенні від імені ОСОБА_3 виконано не
ОСОБА_3, а іншою особою. Вказує, що суд
апеляційної інстанції належним чином
не перевірив аналогічних доводів, що
були викладені в апеляції прокурора на
вирок, і помилку місцевого суду не
виправив.

Потерпілі у своїх касаційних скаргах
наводять доводи, аналогічні викладеним
у скарзі прокурора. Крім цього,
наголошують, що всупереч викладеним у
вироку висновкам суду, саме Положення,
підписане ОСОБА_52, відповідало
вимогам Закону України «Про
власність», Статуту КП «Хмельницький
завод продтоварів» та іншим
положенням, які діяли на підприємстві.
Крім цього, як на істотне порушення
судом кримінально-процесуального
закону посилаються на незазначення у
вступній частині вироку потерпілих,
які фактично брали участь у судовому
засіданні.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який підтримав касаційні
скарги, виправданого та його захисника,
які вказували на відсутність підстав
для задоволення касаційних скарг,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України (1960 року)
завданнями кримінального судочинства
є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть в
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
кримінальної відповідальності і жоден
невинний не був покараний.

Вирок суду відповідно до ст. 323 КПК
України (1960 року) повинен бути законним
і обґрунтованим. Суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи.

Виходячи з вимог ч. 7 ст. 334 КПК України
(1960 року) та роз'яснень, які містяться в
п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 29 червня 1990 року «Про
виконання судами України
законодавства і постанов Пленуму
Верховного Суду України з питань
судового розгляду кримінальних справ і
постановлення вироку», в мотивувальній
частині виправдувального вироку
повинні бути викладені: формулювання
обвинувачення, яке пред'явлене
підсудному і визнане судом
недоведеним; аналіз і оцінка доказів,
як тих, що були зібрані на досудовому
слідстві, так і поданих у судовому
засіданні; мотивований висновок суду
про те, чому суд відкинув докази
обвинувачення; підстави для
виправдання підсудного (відсутність
події злочину, відсутність у діянні
підсудного складу злочину;
недоведеність участі підсудного у
вчиненні злочину). Не допускається
включення у вирок формулювань, які
ставлять під сумнів невинність
виправданого.

Наведених вимог суд першої інстанції
не дотримався.

Виправдовуючи ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, суд виходив із того, що
рішеннями Хмельницького міського суду
в цивільних справах за позовами
потерпілих до КП «Хмельницький завод
продовольчих товарів» про стягнення
вартості вкладів у майно підприємства
та про виділ частки в колективному
майні, які набрали законної сили,
розмір вкладів членів колективного
підприємства був визначений саме на
підставі «Положення про порядок
визначення вартості вкладу члена
колективного підприємства при
припиненні трудових відносин» від 27
лютого 1997 року, що повністю
узгоджується з «Положенням про майнові
та трудові відносини в колективному
підприємстві «Хмельницький завод
продтоварів» та не суперечить Закону
України «Про власність».

Показання свідків ОСОБА_70, ОСОБА_71,
потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_24, ОСОБА_31, ОСОБА_16, ОСОБА_10,
ОСОБА_18, ОСОБА_50, ОСОБА_22, ОСОБА_6,
ОСОБА_35, ОСОБА_48, ОСОБА_7, ОСОБА_29,
ОСОБА_17, ОСОБА_11, ОСОБА_38, ОСОБА_40,
ОСОБА_27 про те, що на загальних зборах
КП «Хмельницький завод продовольчих
товарів» приймалося і діяло на
підприємстві саме Положення за
підписом ОСОБА_52 суд не взяв до уваги,
зазначивши, що вони спростовуються
показаннями потерпілого ОСОБА_60 Крім
цього, суд зауважив, що висновком
судово-почеркознавчої експертизи не
підтверджено підроблення в Положенні
підпису від імені ОСОБА_53 саме ОСОБА_21,
потерпілі не були очевидцями таких дій
і особисто зацікавлені у звинуваченні
ОСОБА_21 у вчиненні злочинів з метою
збільшення сум вартості своїх вкладів.
За висновками суду, інші зібрані у
справі докази не підтверджували та не
спростовували винуватості ОСОБА_21 у
вчиненні інкримінованих йому злочинів,
а будь-яких інших доказів, які б
викривали виправданого у таких
злочинах, стороною обвинувачення не
надано і судом у ході судового слідства
не здобуто.

Однак з такими висновками суду
погодитися не можна.

Посилаючись в обґрунтування своєї
позиції на судові рішення, прийняті в
порядку цивільного судочинства, суд не
взяв до уваги, що такі рішення не мають
преюдиційного значення у кримінальних
справах. Навпаки, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 361
Цивільного процесуального кодексу
України встановлення вироком суду, що
набрав законної сили, фальшивості
документів або речових доказів, що
потягли за собою ухвалення незаконного
або необґрунтованого рішення, може
бути підставою для перегляду рішення
суду в цивільній справі за
нововиявленими обставинами.

Як убачається з матеріалів справи,
зокрема, копій протоколів судового
засідання і відповідних судових
рішень, при вирішенні цивільних
позовів потерпілих до КП «Хмельницький
завод продовольчих товарів» про
стягнення вартості вкладу або
заборгованості щодо частки в майні
підприємства походження Положення за
підписом ОСОБА_3 та його достовірність
не були предметом перевірки суду (т. 6, а.
с. 139-150, т. 8, а. с. 172-179, 224-235, 240-250, 259-271,
298-299). Зокрема, як зазначив Апеляційний
суд Хмельницької області в ухвалі від 10
вересня 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_3, остання під час розгляду справи
не довела, що Положення «Про порядок
визначення вартості вкладу члена
колективного підприємства при
припиненні трудових відносин» № 1 від 27
лютого 1997 року, з якого виходив суд при
ухваленні рішення, є сфальсифікованим
(т. 11, а. с. 161-162).

Разом із тим, при розгляді цивільної
справи суд і учасники процесу не
наділені спеціальними повноваженнями
збирати докази злочинної діяльності
шляхом проведення слідчих дій, що є
виключною компетенцією органів
досудового слідства. Як слушно
зазначають прокурор і потерпілі у
касаційний скаргах, на момент
прийняття рішень у відповідних
цивільних справах суди не мали у
розпорядженні даних висновку
судово-почеркознавчої експертизи № 6514
від 25 липня 2005 року про підроблення у
вказаному Положенні підпису від імені
ОСОБА_3, а саме, що такий підпис
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (т. 4,
а. с. 225-230).

Висновки суду про те, що зміст
Положення за підписом ОСОБА_3, яке
не передбачало пропорційність
вартості виданого працівнику вкладу
відсотку внесеної частки до балансової
вартості майна підприємства на момент
видачі, не суперечить вимогам Закону
України «Про власність» та повністю
узгоджується з нормами Положення «Про
майнові та трудові відносини в КП
«Хмельницький завод продовольчих
товарів», затвердженого протоколом
загальних зборів № 4 від 11 березня 1999
року, не ґрунтуються на точному змісті
закону та локальних
нормативно-правових актів, які діяли на
підприємстві.

Судом не взято до уваги, що відповідно
до вимог ст. 23 Закону України «Про
власність», п. п. 3.6 п. 3, п. п. 4.2 п. 4
Статуту КП «Хмельницький завод
продовольчих товарів» член
колективного підприємства має право на
визначення його долі (вкладу) саме в
майні підприємства, яке складають
основні фонди, оборотні кошти, а також
інші цінності, придбані на підставах,
не заборонених законом, вартість яких
відображається в самостійному балансі
підприємства, і на одержання вартості
такого вкладу при припиненні з
підприємством трудових відносин (т. 7, а.
с. 15-27).

Підпунктом 3.1.2 пункту 3 Положення № 3
«Про порядок визначення розміру вкладу
члена підприємства у майні
колективного підприємства та його
обліку станом на перше число кожного
місяця, кварталу, року», затвердженого
протоколом загальних зборів № 1 від 22
лютого 1995 року, передбачено формулу
обчислення, відповідно до якої розмір
вкладу члена колективного
підприємства в майні підприємства
прямо пропорційний розміру збільшення
майна підприємства на момент
проведення відповідного розрахунку (т.
6, а. с. 204-205).

З урахуванням наведеного, суд не дав
належної оцінки послідовним
показанням потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_50, ОСОБА_6,
ОСОБА_35, ОСОБА_48, ОСОБА_7, ОСОБА_17,
ОСОБА_11, свідків ОСОБА_71, ОСОБА_52 про те,
що на підприємстві діяло Положення,
підписане начальником
планово-економічного відділу ОСОБА_52 у
межах своїх службових повноважень та
передане останньою за актом
приймання-передачі ОСОБА_21, відповідно
до якого розмір вартості вкладів
працівників при припиненні трудових
відносин обчислювався на рівні
відсоткової частки кожного з них у
балансовій вартості майна
підприємства на момент видачі, саме
таке Положення оголошувалося ОСОБА_52 і
затверджувалося на загальних зборах, а
Положення за підписом ОСОБА_3 ніколи не
існувало, за свідченнями самої ОСОБА_3
нею не підписувалось і є підробленим, у
сукупності з даними довідок КП
«Хмельницький завод продовольчих
товарів» про балансову вартість майна
підприємства на момент видачі довідок
і відсоткову частку кожного з
потерпілих у такій вартості (т. 16, а. с.
129-135, 138-145, 148-154).

Спростовуючи відповідні свідчення, суд
обмежився посиланням на оголошені в
судовому засіданні на підставі ст. 306
КПК України (1960 року) показання
потерпілого ОСОБА_60, який лише
зазначав, що він, працюючи на посаді
заступника директора КП «Хмельницький
завод продовольчих товарів», бачив
Положення, підписане ОСОБА_3, однак не
стверджував, що саме це Положення було
дійсним і на його підставі працівникам
обчислювалася вартість вкладів (т. 13, а.
с. 46-48).

Не взяв суд до уваги й ту обставину, що 33
працівникам КП «Хмельницький завод
продовольчих товарів», які вийшли зі
складу підприємства раніше (у 1997 році),
вартість вкладів була нарахована саме
на підставі Положення, підписаного
ОСОБА_52, а також послідовність дій
ОСОБА_21, який під час судового розгляду
цивільних справ за позовами потерпілих
до КП «Хмельницький завод продовольчих
товарів» спочатку пред'явив суду
Положення «Про порядок визначення
вартості вкладу члена колективного
підприємства при припиненні трудових
відносин» взагалі без підпису, а в
подальшому, на вимогу суду надати
документ, завірений належним чином,
надав Положення, підписане від імені
ОСОБА_3 (т. 6, а. с. 110, т. 13, а. с. 92-93, 157-158).

З урахуванням наведеного, дані
висновку судово-почеркознавчої
експертизи про те, що підпис у
Положенні від імені ОСОБА_3 виконаний
не ОСОБА_21, а іншою особою, не
спростовували висновків обвинувачення
принаймні про використання
виправданим завідомо підробленого
офіційного документа.

Беручи до уваги посадове становище
ОСОБА_1, умови роботи працівників
підприємства, переважна більшість яких
не мали доступу до службових
документів, і вказані документи, як і
дії директора, не знаходилися постійно
в їх полі зору, а також особисту
зацікавленість виправданого, в разі
вчиненні протиправних дій, у їх
приховуванні, та обставина, що
потерпілі не були очевидцями
підроблення ОСОБА_21 Положення, не є
переконливим доказом, який би
виправдовував його у вчиненні злочину.

Таким чином, суд всупереч вимогам ст. 334
КПК України (1960 року) не здійснив
належного аналізу численних доказів
обвинувачення та не навів у вироку
переконливих мотивів, через які
відкинув відповідні докази. Висновки
суду про недоведеність участі ОСОБА_21 у
вчиненні злочинів не ґрунтуються на
повному, всебічному й об'єктивному
дослідженні всіх обставин справи в їх
сукупності і всіх передбачених законом
заходів для такого дослідження судом
не вжито.

Крім цього, виправдовуючи ОСОБА_21 у
зв'язку з недоведеністю його участі у
вчиненні злочинів, суд у мотивувальній
частині вироку одночасно навів доводи,
які ставлять під сумнів сам факт
підроблення Положення та його
незаконність, тобто існування події
злочину, чим порушив вимоги ч. 7 ст. 334
КПК України (1960 року) та допустив у
вироку істотні протиріччя щодо підстав
виправдання.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, усупереч вимогам ст. 377 КПК
України (1960 року) не навів в ухвалі
переконливих мотивів, через які визнав
необґрунтованими апеляційні скарги
прокурора і потерпілих, подані з
підстав, аналогічних наведеним у
касаційних скаргах, і помилку
місцевого суду не виправив.

Зазначені порушення
кримінально-процесуального закону
перешкодили судам повно та всебічно
розглянути справу і прийняти законні й
обґрунтовані рішення, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України (1960
року) є істотними.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України (1960
року) вирок та ухвала підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд, під час якого
необхідно усунути порушення, вказані в
цій ухвалі, повно, всебічно й об'єктивно
дослідити всі обставини справи в їх
сукупності та прийняти законне і
обґрунтоване рішення, виклавши його у
процесуальному документі, який би
відповідав вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 394-396, 398 КПК України (1960
року), п. 11, 15 Розділу XI КПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги заступника прокурора
Хмельницької області, потерпілих
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 і ОСОБА_20
задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 14 жовтня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Хмельницької області від 21 січня 2014
року щодо ОСОБА_21 скасувати, а
кримінальну справу направити на новий
судовий розгляд.

С у д д і:

Пойда М.Ф. Бех М.О.
Квасневська Н.Д.