Дата документу Справа № 330/1780/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №330/1780/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1094/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001133 від 11 серпня 2013 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Одесі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

встановила:
до суду з апеляційними скаргами звернулися захисники-адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , та потерпілий ОСОБА_9 , на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь КУ Запорізька обласна клінічна лікарня Запорізької обласної ради, в рахунок відшкодування затрачених коштів на стаціонарне лікування особи, постраждалої від злочину, - 15 601,98 грн.; на користь потерпілого ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, - 12 476,19 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином, - 25 000 грн.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, кваліфікувати його дії за ст.125 КК України, та застосувати Закону України Про амністію, звільнивши його від покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на суттєве порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які завадили суду прийняти законне та обґрунтоване рішення. На думку апелянта, висновки суду не підтверджуються доказами, які були досліджені судом. Залишилися без перевірки, та не спростовані доводи захисту обвинуваченого, щодо відсутності доказів на підтвердження вини обвинуваченого. Посилается на неповноту судового розгляду, оскільки судом не досліджені показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ..

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник-адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину. Вважає, що висновки суду жодним чином не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, містять істотні суперечності, а деякі з них ґрунтуються на викривленому викладенні пояснень свідків. Докази, покладені в основу вироку є сумнівними з точки зору допустимості.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , не оспорюючи обставин кримінального провадження, доведеність вини, та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду щодо останнього скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, та стягнути з останнього на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. Посилається на те, що ОСОБА_6 ні під час досудового розслідування, а ні під час розгляду справи по суті вину у вчиненому не визнав, не розкаявся, вибачень йому не приніс, та навіть не намагався відшкодувати завдану шкоду. Зазначає, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними діями обвинуваченого йому завдано і немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни в його житті.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_6 посилається на безпідставність доводів викладених в ній, і просить апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 10 серпня 2013 року приблизно о 21 годині, знаходячись біля торгового кіоску, бази відпочинку ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_3 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, з метою завдання тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками в обличчя і тулуб, схопив його обома руками за вуха, надірвавши при цьому праву вушну раковину, надавлював великими пальцями на очі ОСОБА_9 , чим завдав, тілесні ушкодження, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили стійку втрату працездатності більш ніж на одну третину, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника ОСОБА_21 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, та підтримали свої апеляційні скарги, частково просили задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 ; потерпілого ОСОБА_9 та його представника-адвоката ОСОБА_10 , які в свою чергу підтримали свою апеляційну скаргу, висловилися проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, і наполягала на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судове рішення, відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою як для скасування вироку або ухвали, так і для їх зміни.

За вимогами ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Істотним порушеннями кримінального процесуального закону вважається, в тому числі й незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкоджало, або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, до Якимівського районного суду Запорізької області 14.08.2014 року надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , якому органами досудового розслідування було висунуто обвинувачення за ч.1 ст. 121 КК України. В обвинувальному акті зазначено, що цивільний позов потерпілим ОСОБА_9 заявлений не був. Разом з обвинувальним атом до суду надійшли реєстр матеріалів досудового розслідування розписка про отримання копії обвинувального акту обвинуваченим та реєстру матеріалів досудового розслідування, позовна заява медичного закладу.

За вимогами ст. 314 КПК України суд отримавши обвинувальний акт повинен провести підготовче засідання, в ході якого вирішити питання, передбачені ст. 315 КПК України.

Для реалізації мети забезпечення справедливого, неупередженого, правильного та своєчасного судового розгляду кримінального провадження, суд повинен у тому числі розглянути клопотання учасників кримінального провадження про здійснення виклику певних осіб для допиту, зокрема свідків обвинувачення та захисту. У випадку допиту неповнолітнього свідка, виклику законного представника, педагога чи психолога, а за необхідності лікаря. Витребування речових доказів. Син обвинуваченого ОСОБА_6 Севастьян був заявлений стороною обвинувачення в якості свідка, на той час був неповнолітнім (11 років).

Суд, як видно із матеріалів провадження, 15 серпня 2014 року призначив підготовче судове засідання на 20.08.2014 року, та запропонував стороні обвинувачення та захисту заявити про свої плани на представлення доказів (а.с.15).

Відповідно до вимог ст.. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Обов`язок доказування, у відповідності до вимог ст. 92 КПК України, обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу покладається на слідчого, прокурора, та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 цих вимог закону не дотримався.

В ході підготовчого судового засідання прокурором було заявлено клопотання про виклик свідків обвинувачення, із вказівкою прізвищ, та долучення до матеріалів провадження протоколів слідчих дій. Від сторони захисту було заявлено клопотання про визнання цивільним позивачем потерпілого ОСОБА_9 та долучення до матеріалів кримінального провадження цивільного позову.

У цей час до суду надійшов цивільний позов від КУ Запорізька обласна клінічна лікарня із клопотанням про визнання їх цивільним позивачем, та розгляду підготовчого судового засідання за відсутності представника лікарні.

Суд фактично призначив судовий розгляд, визнав ОСОБА_22 та представника КУ ЗОЛК цивільним позивачем. Ухвалив про виклик свідків, обвинуваченого, прокурора, потерпілого, представника цивільного позивача (без вказівки яких саме свідків викликає).

Колегія суддів вважає, що суд не перевірив матеріали кримінального провадження, не з`ясував достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч.3 ст. 314 КПК України, не вирішив питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Фактично суд лише визначив дату, час та місце судового розгляду.

За вимогами КПК, відхилення судом клопотань учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій на підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких могли мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 410 КПК України визнається неповнотою судового розгляду та є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

На аркуші справи 38 з клопотанням до суду звернулася адвокат ОСОБА_10 про виклик у судове засідання лікаря-експерта ОСОБА_23 . Суд долучив до матеріалів провадження цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з додатками, клопотання про долучення доказів адвоката ОСОБА_10 висновок психологічної експертизи, та характеристику ОСОБА_6 , сина обвинуваченого. На аркуші справи 84 клопотання адвоката ОСОБА_10 про виклик свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 датоване 29.08.2014 року.

За вимогами ст. 317 КПК України після призначення справи до судового розгляду головуючий повинен забезпечити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявили клопотання.

Як убачається з матеріалів провадження, окрім обвинувального акту, цивільного позову до суду, в ході проведеного підготовчого засідання, ніяких доказів додано не було. Сторони кримінального провадження не знайомилися із зібраними в ході досудового розслідування доказами. Сторона захисту збирала та надавали докази протягом розгляду справи судом.

У відповідності до журналу судового засідання, стороною захисту робилися запити, надавались докази суду вже безпосередньо в судовому засіданні. Так, в порушення вимог закону, суд долучив до матеріалів провадження та розглянув клопотання адвоката ОСОБА_10 про тимчасовий доступ до документів медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_9

03 вересня 2014 року ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області (суддя ОСОБА_1 ) задовольнила клопотання про доступ до документів. Дане процесуальне рішення суддею ухвалено у порушення вимог глави 15 КПК України, яка регулює заходи забезпечення кримінального провадження слідчим суддею, якою суддя ОСОБА_1 під час розгляду обвинувального акту не була.07.10.2014 року суддя продовжила строк дії ухвали про тимчасовий доступ до медичної картки потерпілого ОСОБА_9 .

У цей же день суддя ОСОБА_1 ухвалила про направлення судового доручення щодо встановлення місця проживання свідків ОСОБА_26 , та ОСОБА_27 , про допит яких у судовому засідання просив прокурор.

Колегія суддів встановила, що суд, безпосередньо сам збирав докази, взявши на себе функції не властиві суду, що суперечить ст.ст.9, 22 КПК України щодо неухильного дотримання судом вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, та збереження судом об`єктивності та неупередженості.

Суд направляв до органів досудового розслідування отриману в судовому засіданні інформацію із вказівкою внести дані до ЄРДР та отримував відповіді від слідчого СВ Якимівського РВ щодо внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення потерпілим ОСОБА_9 (а.с.27, 71).

Суддя також з власної ініціативи зробила запит директору астрономічної обсерваторії щодо сходу та закату сонця 10.08.2013 року і отримала відповідь (а.с.53-56), яка була визнана судом доказом і покладена в обґрунтування вини ОСОБА_6

31 жовтня 2014 року суддею було відмовлено у задоволені клопотання, заявленого стороною захисту про призначення судової психологічної експертизи обвинуваченого ОСОБА_6 (а.с.74-77)

04.11.2014 року суддею було відмовлено у задоволені клопотання сторони захисту про проведення судової психологічної експертизи потерпілого ОСОБА_9 (а.с.89)

Стаття 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, кожна із сторін має право отримати інформацію про факти та аргументи, якими володіє інша сторона, а також користуватися однаковими можливостями надання іншій стороні відповіді.

Суд порушив зазначені вимоги закону. Посилаючись на докази, які не були відомі іншій стороні, суд також допустив порушення ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Між тим. як убачається з матеріалів провадження, суд долучив та поклав в основу вироку протоколи допитів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , ОСОБА_9 , ОСОБА_29 .

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до матеріалів провадження, суд допустив порушення принципу збирання доказів. Саме в ході досудового розслідування як сторона обвинувачення так і сторона захисту має право збирати докази, та надавати їх потім суду, який безпосередньо їх досліджує у судовому засіданні. Суд самостійно, та за ініціативою сторони захисту збирав докази: призначав експертизи (судову психологічну, комплексну психолого-психіатричну), долучав схеми, запитував інформацію з обсерваторії, викликав для допиту в якості свідка експерта. У подальшому зібрані у такий спосіб докази були покладені в основу обвинувачення.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Не визначившись із свідками на стадії попереднього розгляду, суд задовольняв клопотання про виклик свідків, які не були допитані в ході досудового розслідування. Долучав до матеріалів провадження отримані в ході досудового розслідування, в результаті проведення негласних слідчих дій, протоколи слідчих дій.

Кримінальний процесуальний кодекс висуває певні вимоги щодо судового рішення, його форми, змісту та процедури оголошення.

За вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вирок суду щодо ОСОБА_6 не можна вважати таким, що відповідає вказаним вимогам закону. Суд фактично перелічив докази, деяким з них надав оцінку, інші виклав через кому, не надавши оцінки.

У вироку відсутні мотиви з яких докази не прийняті судом до уваги. А такі висновки, як суд критично ставиться не можуть бути застосовані судом при ухваленні вироку.

Статтею 33 КПК України передбачена інстанційна підсудність розгляду кримінальних проваджень. Виходячи з вимог ст. 24 КПК України щодо забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, колегія суддів прийшла до висновку, що виявлені численні порушення вимог норм КПК України, у тому числі й порушення засад кримінального провадження, позбавили суд першої інстанції можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, в ході якого у відповідності до вимог КПК необхідно провести підготовче судове засідання, визначивши коло доказів як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. У відповідності до вимог ст.94 КПК України за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи сторони захисту щодо порушення вимог КПК знайшли своє підтвердження, тому підлягають задоволенню частково. У зв`язку з тим, що вирок суду щодо ОСОБА_6 скасовано з підстав порушення норм процесуального закону, підлягають перевірці, в ході розгляду провадження судом першої інстанції, доводи щодо призначення покарання, яке повинно відповідати загальним засадам призначення покарання.

Фактично суд не розглядав питання щодо вирішення цивільних позовів. Докази з цього питання не досліджувалися, не зважаючи на те, що судом були долучені до матеріалів провадження цивільні позови як лікарняного закладу так і потерпілого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.121 КК України, скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4