АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/600/15 Справа № 208/9967/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні №0003510 апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Заводського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше судимий, останній раз 19.09.2013 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.4ст.296 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання терміном на 3 роки, у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 (приймає участь в режимі відеоконференції)

В апеляційній скарзі на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років без конфіскації належного йому майна; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у вигляді одного місяця позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років і один місяць без конфіскації належного йому майна, прокурор просить вирок, постановлений щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням кримінального закону та призначенням покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість; постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, на підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за даним вироком приєднати невідбуту частину покарання ОСОБА_6 за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією майна.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що судом при призначенні покарання неправомірно було визнано обставинами, що пом`якшують покарання, знаходження на утриманні малолітньої дитини та стан здоров`я обвинуваченого, оскільки у свідоцтві про народження малолітньої ОСОБА_9 не зазначено, що батьком дитини являється ОСОБА_6 , також не враховано, що він офіційно не працює, що унеможливлює здійснення матеріального утримання малолітньої дитини. Крім того, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 вчинив повторно тяжкий злочин проти власності, вину не визнав, характеризується за місцем проживання посередньо, а під час його утримання під вартою негативно, під час перебування на випробувальному терміні притягувався до адміністративної відповідальності .
Прокурор підтримала апеляційну скаргу частково, просила на підставі ст.71 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць без конфіскації майна.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки такі підстави відсутні.
Дані про те, що захисником обвинуваченого подавалась апеляційна скарга на вирок суду, суду апеляційної інстанції захисником не надані, відсутні такі дані і у суду першої інстанції, що підтверджує повідомлення (т.3, а.к.п.63).
За зазначеним вироком ОСОБА_6 , повторно, 13.10.2013 року о 15.00 години, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка є місцем мешкання потерпілого ОСОБА_10 , з яким в той же день, в період з 13.00 години до 15.00 години ОСОБА_6 розпивав спиртні напої, в результаті чого потерпілий ОСОБА_11 заснув, тобто втратив контроль за належним йому майном, та в ОСОБА_6 виник раптовий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілому ОСОБА_12 . Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, ОСОБА_6 таємно заволодів ключами від автомобіля «Део Ланос», державний номер НОМЕР_1 . Знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 пішов до автомобільної стоянки, яка розташована біля будинку № 12 по вул. Мурахтова в м. Дніпродзержинську, де знаходився автомобіль «Део Ланос», державний знак: НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_12 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, скористався викраденими ключами від автомобіля, завів двигун вказаного автомобіля, на якому діючи незаконно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зі стоянки виїхав, таким чином, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: автомобілем «Део Ланос», державний знак: НОМЕР_1 , вартістю 40000 гривень, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріального збитку на вказану суму.
Отримавши можливість розпоряджатись викраденим транспортним засобом на власний розсуд, ОСОБА_6 з міста злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Заслухавши доповідача, доводи сторін, частково дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин справи в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, ґрунтується на зібраних у справі доказах і є правильним, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора про те, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована як тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, так і особа винного, який є раніше судимим, вчинив злочин в період знаходження на випробувальному терміні, встановленому за попереднім вироком, характеризується за місцем проживання посередньо, а за місцем відбуття попереднього покарання негативно, під час знаходження на випробувальному терміні притягувався до адміністративної відповідальності, також враховано відношення обвинуваченого до скоєного, а саме: невизнання ним своєї вини та відсутність каяття, так і обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого- має на утриманні малолітню дитину, врахував його стан здоров`я, і з урахуванням обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння і рецидив злочину, обґрунтовано прийшов до висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів є необхідним призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк, ближче до мінімального його розміру, та з урахуванням того, що на його утриманні перебуває малолітня особа та відсутнє постійне місце роботи, стан здоров`я обвинуваченого- без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у свідоцтві про народження малолітньої ОСОБА_9 не зазначено, що батьком дитини являється ОСОБА_6 , спростовуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.к.п.81-82), відповідно до якого батьком дитини є ОСОБА_6 .
Відсутність офіційного місця роботи обвинуваченого на думку колегії суддів не може свідчити про невиконання ОСОБА_6 обов`язків по утриманню дитини, крім того, даних щодо невиконання обвинуваченим вказаних обов`язків суду апеляційної інстанції не було надано, не досліджувались такі обставини і судом першої інстанції .
Стан здоров`я обвинуваченого , який потребував лікування у зв`язку з побутовою травмою, врахований судом першої інстанції як обставина, що пом`якшує покарання, з чим також погоджується і колегія суддів, оскільки зазначені обставини підтверджуються копіями витягів з історії хвороби (т.2 , а.к.п.150-153).
Не може колегія суддів погодитися і з твердженням прокурора у апеляційній скарзі щодо не взяття судом до уваги тієї обставини, що ОСОБА_6 вчинив повторно тяжкий злочин проти власності, оскільки повторність врахована судом як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, а тому відповідно до вимог ч.4 ст.67 КК України не може ще раз враховуватись при призначенні покарання як обставина, що його обтяжує.

Зазначеним в апеляційній скарзі прокурора обставинам про те, що обвинувачений характеризується за місцем проживання посередньо, а під час його утримання під вартою негативно, під час перебування на випробувальному терміні притягувався до адміністративної відповідальності, надана належна оцінка судом першої інстанції та враховано при призначенні покарання ОСОБА_6 як обставини, що характеризують його особу, про що вказано у вироку, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк, що є більшим за мінімальний, з чим погоджується колегія суддів.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для скасування вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 , як в частині призначення покарання, так і в цілому, про що просить в апеляційній скарзі прокурор.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах справи не встановлено, не вказано таких порушень і в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Заводського району м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення,а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4