Номер провадження 1-кп/404/15/13
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

10 січня 2013 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Поступайла В.В.,

при секретарі Теніченко О.І.,

за участю прокурора Дмитрука Я.Л.,

захисників адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

обвинувачених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши під час підготовчого судового засідання у м. Кіровограді обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 22.11.2012 року, про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, приватного підприємця, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311 КК України,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_6, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_7, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311 КК України,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_10, працюючого мерчендайзером ТОВ «Дистрибуційна компанія Вторсервіс», не одруженого, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_11, відповідно до ст.89 КК України не маючого судимостей,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.311, ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2012 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда надійшов складений у вказаному кримінальному провадженні старшим слідчим в ОВС СУ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_6 обвинувальний акт, який затверджений старшим прокурором відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_7 та ухвалою суду від 02.01.2013 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив переконання у наявності підстав до призначення судового розгляду на підставі означеного обвинувального акта, зазначивши про відсутність підстав до прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України та вказавши, що дійсно у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування допущено описки у номері кримінального провадження, але це не є суттєвим, обвинувальний акт складений згідно із вимогами КПК України, а наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування, не є підставою до повернення обвинувального акту прокурору. Захисник ОСОБА_2 висловила думку щодо наявності підстав до повернення обвинувального акту прокурору, захисник ОСОБА_1 та обвинувачені ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, суд встановив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а тому згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору, виходячи із наступного.

Насамперед, відповідно до вимог ч.1 ст.109, п.1 ч.4 ст.291 КПК України невідємним додатком до обвинувального акту є реєстр матеріалів досудового розслідування, який в обовязковому порядку надсилається до суду разом із обвинувальним актом. Проте, вказаних вимог прокурором не дотримано, оскільки як вбачається із найменувань надісланих останнім до суду та отриманих документів обвинувальний акт складений у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000016, а до нього долучено реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000026. Таким чином вказані документи очевидно суперечать один одному, а також з них неможливо встановити яке ж таки кримінальне провадження надіслано до суду.

При складанні обвинувального акту слідчим порушено вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, згідно з якими у ньому мають бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З викладених вимог, які є обовязковими до виконання, вбачається, що кожним діям, які становлять склад правопорушення, має бути надана окрема правова кваліфікація, що також вбачається із буквального тлумачення вказаної норми, оскільки передбачено викладення фактичних обставин та правову кваліфікацію фактичних обставин кримінального «правопорушення», а не правопорушень у цілому.

Проте, слідчим при складанні обвинувального акту, із яким погодився прокурор, на порушення вищезазначеного, викладено доведені на думку останнього, фактичні обставини вчинення як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 усіх кримінальних правопорушень, без окремої правової кваліфікації дій обвинувачених, а після цього стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 вказано, що він вчинив: незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України; незаконне виготовлення, зберігання психотропних речовин без мети зубу, вчинені повторно, особою яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України; незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.311 КК України, - а стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 вказано, що він вчинив: незаконний збут психотропних речовин, тобто злочин, передбачений ч.1 ст.307 КК України; незаконне виготовлення, зберігання психотропних речовин без мети зубу, вчинені повторно, особою яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України; незаконне придбання, зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.311 КК України.

Таке формулювання обвинувачення є не конкретним та суперечливим, порушує право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на захист від цілком зрозумілого обвинувачення. Про наведене свідчить насамперед те, що воно не містить посилання про те, які ж саме дії ОСОБА_3 або ОСОБА_4 кваліфіковано відповідно за ч.2 ст.307 КК України та ч.1 ст.307 КК України, а також за ч.2 ст.309 та ч.2 ст.311 КК України. Зазначене перешкоджає загалом зрозуміти наявність кваліфікуючої ознаки «повторності»при кваліфікації дій цих обвинувачених, оскільки не зрозуміло коли ж та якими діями злочини було вчинено вперше, зважаючи на те, що ці особи раніше за обвинувальним актом не судимі.

Згідно із розясненнями, викладеними у пунктах 7 та 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» передбачене у відповідних статтях (частинах статей) особливої частини КК України вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки. При цьому, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію. За змістом частини другої статті 33 КК України злочини, які утворюють сукупність, підлягають окремій кваліфікації. З урахуванням положень частини першої статті 33 КК України це правило застосовується, зокрема, і тоді, коли особа вчинила декілька тотожних злочинів (злочинів одного виду), які утворюють повторність, але перший із них не має кваліфікуючих ознак. У таких випадках перший злочин кваліфікується за частиною першою відповідної статті Особливої частини КК України, а один чи декілька наступних за відсутності інших кваліфікуючих ознак - за частиною другою цієї статті за ознакою вчинення його (їх) повторно.

Таким чином, із врахуванням викладених принципів, слідчий згідно з вимогами у п.5 ч.2 ст.291 КПК України мав надати правову кваліфікацію фактичним обставинам вчинення кожного із кримінальних правопорушень, розмежувати які ж саме дій підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а які під ознаки злочинів, передбачених ч.2 ст.309 та ч.2 ст.311 КК України, визначитись із тим, коли вчинено перші злочини, а коли наступні, відповідно кваліфікуючи дії обвинувачених за ознакою «повторності»або без неї, але цього зроблено не було.

Згідно із вимогами п.8 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування). Наведене насамперед повязане та кореспондується із положеннями ч.2 ст.124 КПК України, згідно з якими у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати саме на залучення експерта.

Натомість у обвинувальному акті в даному кримінальному провадженні вказано про загальну суму витрат, повязаних не тільки із залученням експертів, а й залученням спеціалістів, що є не тільки порушенням означених вимог закону, але й позбавляє можливості суду та сторонам кримінального провадження, яким вручено обвинувальний акт, знати реальний розмір витрат на залучення експертів по справі.

Крім всього, долучений до обвинувального акту в якості додатку реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні теж не відповідає вимогам Закону, оскільки у ньому в порушення вимог п.2 ч.2 ст.109 КПК України:

- не вказано всі процесуальні рішення, прийняті під час досудового розслідування, якими згідно з ч.3 ст.110 КПК України є всі постанови винесені слідчим та прокурором під час досудового розслідування. Зокрема, як із достовірністю встановлено, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було розпочате за нормами КПК України (в редакції 1960 року) 31.10.2012 року шляхом порушення відповідних кримінальних справ, які мали бути прийняті постановою слідчого до провадження, під час досудового розслідування слідчим постановами було призначено низку експертиз, але жодне із вказаних процесуальних рішень та його реквізити свого відображення у реєстрі матеріалів досудового розслідування не знайшли.

Крім цього, не зазначено навіть про рішення керівника відповідного органу прокуратури згідно з ч.1 ст.37 КПК України щодо визначення прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, що ставить під сумнів обґрунтованість та законність затвердження прокурором Дмитруком Я.Л. обвинувального акту у цьому провадженні, а також про рішення керівника органу досудового розслідування згідно з ч.2 ст.39 КПК України щодо визначення слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування.

Також, як вбачається із першого аркушу обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 порушувалися кримінальні справи №30-1036 від 03.11.2012 року та №30-1035 від 05.11.2012 року по різним епізодам вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, але ні в обвинувальному акті, ні в долученому до нього реєстрі не вказано про жодне із процесуальних рішень прийнятих за вказаною статтею стосовно цього обвинуваченого та в якій спосіб було закінчено досудове розслідування, оскільки на даний час згідно з наданим суду обвинувальним актом ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України не обвинувачується. Більше того, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується за ч.2 ст.309 КК України, проте, дані про початок досудового розслідування за ознаками вказаного злочину або порушення такої кримінальної справи стосовно ОСОБА_4 відсутні;

- не зазначено повні реквізити процесуальних рішень про повідомлення про підозру ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки вказано, що вони прийняті лише слідчими Сімокоп В.А. та Сімкоп В.А., але не вказано чи погоджені вони з прокурором, а також за якими статтями КК України предявлено підозру.

Також, на порушення вимог пунктів 1 та 3 ч.2 ст.109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні:

- не зазначено часу проведення таких процесуальних дій як відкриття матеріалів та ознайомлення з ними підозрюваних і їх захисників;

- вказано, що хімічна експертиза №1175 проведена 72.10.12, що є неможливим;

- не вказано у якому розмірі визначено заставу, в якості запобіжного заходу ОСОБА_3, строки затримання ОСОБА_4 із зазначенням часу та хвилин, дату накладення арешту на майно ОСОБА_3

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт із долученим додатком (реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні) не відповідає вимогам п.п. 5, 8 ч.2, п.1 ч.2 ст.291, ст.109 КПК України, а тому на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

За відсутності клопотань сторін кримінального провадження про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, відповідно до вимог ч.3 ст.315 КПК України вважається продовженим.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.3 ст.314, ст.ст. 315, 369-372, 392 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 22.11.2012 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.311, ч.1 ст.263 КК України повернути старшому прокурору відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_7 для усунення зазначених порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, обрані під час досудового розслідування, вважати продовженими.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського районного

суду м. Кіровограда В.В. Поступайло