Провадження №11-кп/772/205/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд
Вінницької області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

за участю прокурора: ОСОБА_7

розглянувши 26 лютого 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури м. Вінниці ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року, яким, -

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,українця,

громадянина України, з середньою

освітою, не працюючого, не одруженого,

раніше судимого 13.04.2007 року

Староміським районним судом

м. Вінниці за ч. 3 ст. 187 до 7 років

позбавлення волі, звільненого 25.10.2011 р.

умовно-достроково з невідбутую частиною

покарання строком 2 роки 1 місяць 29 днів.

Визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого статею 185 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуванняпризначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов`язки:

· не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

· періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 245 (двісті сорок п`ять) грн. 70 коп. в дохід держави.

Як вбачається з вироку суду 13.07.2014 року в період часу з 07.00 год. До 07.30 год. ОСОБА_6 проходив по вул. Стеценка в м. Вінниці. На перехресті вулиць Стеценка-Ширшова, біля продуктового магазину «П`ятачок» (вул. Ширшова, 20) ОСОБА_6 помітив транспортний засіб ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 .

ОСОБА_6 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, шляхом вільного доступу, через відкрите вікно дверцят автомобіля, розташованого біля водійського сидіння, з панелі приборів викрав мобільний телефон марки Fly Q449, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_9 . Згідно висновку товарознавчої експертизи № 971 від 17.11.2014 року вартість викраденого телефону становить 964 грн. Викраденим телефоном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.

Прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вирок суду першої інстанції є назаконним та підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, антисоціальність його поведінки, який ніде не працює, здобуває на життя злочинним промислом шляхом заволодіння чужим майном і призначив покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

На підставі наведеного, прокурор просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Призначити йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, щиро розкаявся у скоєному, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому, суд з`ясував, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується доказами, повно перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку.

Згідно ст. 65 КК України Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Посилання прокурора на те, що суд не повністю врахував те, що ОСОБА_6 здобуває на прожиття злочинним промислом шляхом заволодіння чужим майном, не обґрунтував підстави врахування відшкодування обвинуваченим завданої шкоди як пом`якшуючої обставини, не навів обставини, окрім визнання вини підсудним, які б свідчили про його каяття, а також не врахував, що ОСОБА_6 раніше судимий до реальної міри покарання за вчинення особливо тяжкого злочину не заслуговують на увагу, оскільки дані про те, що ОСОБА_6 здобував на прожиття злочинним промислом в матеріалах справи відсутні. Суд врахував те, що ОСОБА_6 повністю відшкодував заподіяні збитки і сам факт відшкодування збитків додаткового обґрунтування у вироку суду не потребує.

Крім того, ОСОБА_6 засуджений за ст. 185 ч. 2 КК України, а саме його дії кваліфіковані як повторність, що свідчить про те, що попередня судимість за ст. 187 ч. 3 КК України врахована при кваліфікації його дій та призначенні покарання.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу винного, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував збитки.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам закону, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4