ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2120/7574/12

26 листопада 2013 року Суворовський
районний суд м. Херсона в складі:

головуючого - судді:
Корольчук Н.В.

при секретарях:
Учускіній М.В., Двіняніні С.Д.,

Шевченко О.В.

за участю прокурора:
Коломійця В.С.

захисників:
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні кримінальну
справу по обвинуваченню:

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженець с.
Отрадівка Новотроїцького району
Херсонської області, українець,
громадянин України, освіта вища
юридична, одружений, дітей не має,
військовозобов'язаний, має спеціальне
звання капітана внутрішньої служби,
фізичних та психічних вад здоров'я не
має, інвалідності не має, не працює, не є
потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС,
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1, раніше не засуджувався

У вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 365 КК України, -

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженець м.
Цюрупинськ Херсонської області,
українець, громадянин України, освіта
вища юридична, не одружений, утриманців
не має, військовозобов'язаний, має
спеціальне звання лейтенанта
внутрішньої служби, фізичних та
психічних вад здоров'я не має,
інвалідності не має, перебуває на
посаді оперуповноваженого
оперативного відділу Херсонського
СІЗО, на даний час відсторонений від
посади, не є потерпілим внаслідок
аварії на ЧАЕС, зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_2, раніше не
засуджувався

У вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 365 КК України, -

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11, уродженець с.
Садове Білозерського району
Херсонської області, українець,
громадянин України, освіта вища
юридична, одружений, має на утриманні
дитину 2009 р.н., військовозобов'язаний,
має спеціальне звання старшого
лейтенанта внутрішньої служби,
фізичних та психічних вад здоров'я не
має, інвалідності не має, перебуває на
посаді оперуповноваженого
оперативного відділу Херсонського
СІЗО, на даний час відсторонений від
посади, не є потерпілим внаслідок
аварії на ЧАЕС, зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_3, раніше не
засуджувався

У вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 365 КК України, -

встановив:

Наказом виконуючого обов'язки
начальника управління ДПтСУ в
Херсонській області від 16.11.2011 року
№46о/с ОСОБА_4 був призначений на посаду
старшого оперуповноваженого
оперативного відділу Херсонського
слідчого ізолятора (далі - Херсонський
СІЗО), яку обіймав до 18.04.2012 року.

Наказом виконуючого обов'язки
начальника управління ДПтСУ в
Херсонській області від 03.08.2011 року
№30о/с, наказом начальника управління
ДПтСУ в Херсонській області від 19.10.2011
року №42о/с ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно
були призначені на посади
оперуповноважених того ж відділу.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, здійснюючи
службові повноваження відповідно до
посадових інструкцій, затверджених
начальником Херсонського СІЗО, будучи
працівниками правоохоронного органу,
здійснюючи функції представників
влади, тобто будучи службовими особами,
діючи умисно протиправно, вчинили
злочинні дії, які явно виходять за межі
наданих їм повноважень, за таких
обставин.

03 квітня 2012 року близько 10-00 години між
ув'язненими, які тримаються в
Херсонському СІЗО, виник конфлікт під
час їх розміщення в кузові
спеціального автомобіля для
подальшого конвоювання до будівлі
судів.

Встановивши, що ув'язнений ОСОБА_7 був
одним із учасників цього конфлікту,
старший оперуповноважений
оперативного відділу Херсонського
СІЗО ОСОБА_4 та оперуповноважені того ж
відділу ОСОБА_6 і ОСОБА_5, діючи спільно
та за попередньою змовою між собою,
будучи охопленими єдиним наміром щодо
покарання вказаного ув'язненого за
участь в конфлікті, вчинили наступні
злочинні дії.

ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 у той же день
після повернення ув'язнених з судів до
Херсонського СІЗО у період з 13-00 год. по
16-00год. завів ОСОБА_7 до приміщення
оперативної частини цієї установи, в
якому на той час вже знаходився ОСОБА_5,
де діючи умисно, явно перевищуючи свої
службові повноваження, застосували до
ОСОБА_7 протиправні дії.

Так, ОСОБА_4, перевищуючи свої службові
повноваження, розуміючи
протиправність своєї поведінки, шляхом
нанесення ударів в потиличну частину
голови збив ув'язненого ОСОБА_7 з ніг та
повалив його на підлогу, після чого
ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5, викрутивши праву
руку ув'язненого за спину та прижимаючи
його до підлоги, не даючи можливості
піднятися, нанесли ОСОБА_7 декілька
ударів руками та ногами по голові,
тулубу, кінцівкам. При цьому, ОСОБА_4,
тримаючи у руці черевик, наніс його
підошвою декілька ударів по обличчю
ув'язненого ОСОБА_7.

В результаті цих дій за висновком
експерта №166441 від 11.05.12 року ОСОБА_7
були заподіяні легкі тілесні
ушкодження у виді крововиливів повік
очей.

Крім того, в ході зазначених дій ОСОБА_4,
перевищуючи свої службові
повноваження, висловлював на адресу
ОСОБА_7 погрози вчинити відносно нього
дії, що ображають особисту гідність
потерпілого, та здійснити відеозапис
цих дій і у подальшому оприлюднити його
серед інших ув'язнених, тим самим
принизивши потерпілого, що завдало
йому моральних страждань.

На підтвердження вказаної погрози,
ОСОБА_6 реалізуючи спільний з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 єдиний злочинний намір,
імітував здійснення відеозапису
протиправних дій останніх під час
застосування ними насильства до ОСОБА_7
та дій, що ображають особисту гідність
потерпілого, в результаті чого
потерпілий вважав, що відеозапис
фактично здійснювався.

Такими протиправними діями ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 спричинено істотну
шкоду охоронюваним законом правам,
свободам та інтересам ОСОБА_7, що
виразилося у застосуванні до нього
насильства та погрози вчинення дій, що
ображають особисту гідність, а також
спричинено істотну шкоду державним
інтересам, що виразилось у підриві
авторитету органів Державної
пенітенціарної служби України.

Допитаний в ході судового слідства
підсудний ОСОБА_4 вину у вчиненні
інкримінованого йому злочину не
визнав. Показав, що 03.04.2012 року під час
посадки ув'язнених до спецавтомобіля
для їх конвоювання до судів між ОСОБА_7
та іншим ув'язненим - ОСОБА_9 виник
конфлікт, при цьому останній повідомив,
що ОСОБА_7 в боксі спецавтомобіля наніс
йому удар. У зв'язку з цим для з'ясування
обставин цього конфлікту він разом з
ОСОБА_6 після повернення ОСОБА_7 з судів
привели його до кабінету оперативної
частини та запропонували дати
пояснення з цього приводу. ОСОБА_6 весь
час був присутній при його розмові з
ОСОБА_7. ОСОБА_7 заперечив факт бійки з
ОСОБА_9 і почав висловлюватися на їх
адресу нецензурною лайкою. Після цього
йому було запропоновано підписати
попередження щодо дотримання режиму,
на що він почав кричати, знову
висловлюватися на їх адресу
нецензурною лайкою та погрожувати
фізичною розправою. Після цього до
кабінету зайшов ОСОБА_5. Після чергової
відмови підписати попередження, він
попросив ОСОБА_5 відвести ОСОБА_7 назад
в бокси до чергової частини, що той і
зробив. Через декілька хвилин після
цього по телефону їм (ОСОБА_4 та ОСОБА_6)
повідомили про необхідність прибути до
чергової частини. Прибувши туди, він
побачив, що ОСОБА_7 там кричав, що в
приміщенні оперативної частини його
побили та принизили. У приміщенні
оперативної частини ні він, ні ОСОБА_6
чи ОСОБА_5 протиправних дій відносно
ОСОБА_7 не вчиняли, ударів йому не
наносили, він ОСОБА_7 не принижував.
Після цього вони доповіли про
поведінку ОСОБА_7 в оперативній частині
керівництву установи, на що отримали
вказівку провести бесіду з ОСОБА_7 з
застосуванням відеокамери, що він
разом з ОСОБА_6 і зробили біля камери,
куди вподальшому відвели ОСОБА_7,
дослівно в «старшинці», приблизно
через 30-40 хвилин після подій в
оперативній частині. На бесіді були
присутні він, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, вівся
відеозапис.

Допитаний в ході судового слідства
підсудний ОСОБА_6 вину у вчиненні
інкримінованого йому злочину не
визнав. Показав, що 03.04.2012 року,
перебуваючи неподалік від автомобіля,
в якому здійснювалося розміщення
ув'язнених для конвоювання в суди, від
засудженого ОСОБА_9 йому стало відомо
про те, що у нього з ув'язненим ОСОБА_7 в
боксі спецавтомобіля виникла бійка.
Тоді ж начальник установи дав йому
вказівку розібратися в цій ситуації.
Пізніше, після повернення ув'язнених з
судів, він зустрів ОСОБА_4, який сказав
йому йти з ним. Разом вони відвели
ОСОБА_7 в оперативну частину. Прийшовши
до оперативної частини, ОСОБА_4 з ОСОБА_7
зайшли в саму дальню кімнату (третю).
Зайшовши в кімнату, ОСОБА_4 зачинив за
собою двері, а він затримався в другому
кабінеті, де на той час перебував
ОСОБА_5, щоб взяти бланки документів.
Зібравши бланки необхідних документів,
а також взявши відеокамеру, він
приблизно через чотири хвилини зайшов
до кабінету, де вже перебували ОСОБА_4
та ОСОБА_7, та запропонував ОСОБА_7
написати пояснення з приводу ситуації,
що відбулася за його участю в
спецавтомобілі, на що той почав
кричати, висловлюватися на їх адресу
нецензурною лайкою та погрожувати
фізичною розправою. Тоді ж в кабінет
зайшов ОСОБА_5, якому ОСОБА_4 сказав
відвести ОСОБА_7 в бокси до чергової
частини, що той і зробив. Відеокамеру в
приміщенні оперативної частини він
тримав, але не включав, запис не вів.
Після цього він доповів про поведінку
ОСОБА_7 в оперативній частині
керівництву установи, на що отримав
вказівку провести бесіду з ОСОБА_7 з
застосуванням відеокамери, що він
разом з ОСОБА_4 і зробили біля камери,
куди вподальшому відвели ОСОБА_7,
дослівно в «старшинці», приблизно
через 40 хвилин після подій в
оперативній частині. На бесіді були
присутні ОСОБА_4, ОСОБА_7. На протязі
бесіди він весь час присутній не був:
виходив, заходив. Перед проведенням
цієї бесіди камеру він поклав на стіл,
відеозапис не вів, хто його вів - йому
невідомо. Участі в цій бесіді не
приймав. Після прибуття ОСОБА_7 в цей
день з судів він бачив у нього
почервоніння на лівому оці. Будь - яких
протиправних дій відносно ОСОБА_7 він
не вчиняв.

Допитаний в ході судового слідства
підсудний ОСОБА_5 вину у вчиненні
інкримінованого йому злочину не
визнав. Показав, що 03.04.2012 року в той час,
коли ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7
зайшли в другий кабінет оперативної
частини, він працював там з
документами. Після цього, ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 пішли в третій (дальній) кабінет,
при цьому ОСОБА_7 до цього кабінету
зайшов першим, за ним зайшов ОСОБА_4 і
зачинив за собою двері. ОСОБА_6
залишився в тому кабінеті, де працював
він, та почав шукати бланки документів.
Знайшовши необхідні документи та
взявши відеокамеру, він приблизно
через п'ять хвилин зайшов в той же
кабінет, куди перед цим зайшли ОСОБА_4
та ОСОБА_7. Відразу ж з того кабінету він
почув шум і зайшов туди, де був
очевидцем того, як у відповідь на
пропозицію дати пояснення з приводу
його поведінки ОСОБА_7 почав кричати,
висловлюватися на адресу його колег
нецензурною лайкою, погрожувати
фізичною розправою. ОСОБА_4 сказав йому
відвести ОСОБА_7 в бокси до чергової
частини, що він і зробив. Там ОСОБА_7
почав кричати, що в оперативній частині
його побили та принижували. Будь - яких
протиправних дій відносно ОСОБА_7 він
не вчиняв.

Суд вважає, що вина підсудних ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 у вчиненні
інкримінованого їм злочину
підтверджується перевіреними та
дослідженими судом здобутими органом
досудового слідства доказами.

З показань підсудних видно, що вони не
заперечують факт того, що після
повернення ОСОБА_7 03.04.2012 року з судів
він був доставлений до оперативної
частини СІЗО, де на протязі бесіди з ним
за наведених підсудними обставин був
присутній кожен з них.

Потерпілий ОСОБА_7 показав, що 03.04.2012
року після повернення з суду
оперативний співробітник ОСОБА_4
забрав його з чергової частини та повів
в оперативний відділ слідчого
ізолятору. Підійшовши до дверей
третього (самого дального) кабінету,
ОСОБА_4 наказав йому зайти в цей
кабінет, що він і зробив, після чого
відчув сильний удар в потилицю, почав
втрачати рівновагу та відчув, що його
схопили за одяг і повалили на підлогу. В
цей час він помітив, що в кабінеті, крім
ОСОБА_4, знаходяться ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
які допомогли ОСОБА_4 звалити його на
підлогу. На підлозі ОСОБА_4 наніс йому
декілька ударів по грудях, животу та
ногах та вивернув йому праву руку за
спину. Після цього, повернувши голову,
він побачив, що ОСОБА_4 почав допомагати
інший оперативний співробітник ОСОБА_5,
який продовжив заламувати його руку та
прижимаючи його до полу, утримував
його, не даючи піднятися, і разом з
ОСОБА_4 вони нанесли йому ще декілька
ударів руками та ногами по голові,
тулубу, кінцівкам. Хто з них саме та
куди саме наносив удари пояснити не
може, але з впевненістю може сказати, що
це робили ОСОБА_4 та ОСОБА_5, більшість
ударів наносив ОСОБА_4, ОСОБА_5 бив по
корпусу. Після цього ОСОБА_4 наступив
своєю ногою йому на обличчя, а саме на
праву щоку, і взявши в руки якесь взуття
бив його підошвою по обличчю. При цьому,
ОСОБА_4 висловлював погрозу
застосувати стосовно нього аморальні
дії та повідомив, що усе це буде
записано на відеокамеру та пізніше
показане іншим ув'язненим. Він бачив, що
ще один оперативний співробітник
ОСОБА_6 знаходиться з ними в одному
приміщенні і знімає все, що
відбувається, на відеокамеру.
Оперативні співробітники повідомили
йому, що їх дії відносно нього
викликані порушенням ним режиму. Після
того, як ОСОБА_5 після цих подій відвів
його назад в чергову частину, він
відразу ж повідомив іншим ув'язненим
про вчинені відносно нього протиправні
дії.

Такі показання потерпілого суд визнає
достовірними та кладе в основу вироку,
оскільки вони підтверджуються
сукупністю інших об'єктивних доказів у
справі, є послідовними, у зв'язку з чим
підстав не довіряти цим показанням
потерпілого та визнати їх
недостовірними суд не знаходить. Деякі
розбіжності між показаннями
потерпілого в судовому засіданні та
показаннями, даними ним на досудовому
слідстві, щодо викладення ним
характеру розвитку подій та
послідовності дій учасників, на думку
суду викликані тривалістю часу, який
минув з тих подій. Ці розбіжності були
усунуті шляхом ретельного допиту
потерпілого в судовому засідання і на
доведеність винності підсудних у
вчиненні інкримінованому їм злочину та
на кваліфікацію їх дій не впливають.

Показання ОСОБА_7 про те, що після того,
як його відвели з оперативного відділу
до чергової частини, де він відразу
повідомив іншим ув'язненим, що в
оперативному відділі його побили та
принизили, узгоджуються з показаннями
самих підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
цього приводу, які не оспорили цей факт
і з їх показань видно, що вони особисто
чули, як ОСОБА_7 кричав про це біля
чергової частини.

Крім того, показання ОСОБА_7 про те, що
після того, як його з чергової частини
відвели в камеру, куди до нього
приходили ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та
проводили бесіду, а також про те, що
тоді ж вівся відеозапис цієї бесіди,
узгоджуються з показаннями ОСОБА_4 та
частково з показаннями ОСОБА_6, які
підтвердили як сам факт цієї бесіди,
так і здійснення відеозапису в цей час
за наведених ними обставин.

Під час перегляду цього відеозапису
встановлено, що ОСОБА_7 тоді також
повідомляв про вчинення відносно нього
протиправних дій, вказував на
наявність у нього тілесних ушкоджень в
області очей та висловив намір
поскаржитися з цього приводу в
прокуратуру.

Цей відеозапис був зафіксований на
відеокамеру, яка в присутності понятих
була вилучена в ході огляду місця події
11.04.2012 року, скопійований на оптичні
диски, відеокамера та диски були
оглянуті, визнані речовими доказами та
приєднані до справи (т. 1, а.с. 127, 189-197).

Показання про обставини, за яких
оперативними співробітниками відносно
нього були вчинені протиправні дії,
ОСОБА_7 підтвердив в присутності
понятих під час відтворення обстановки
та обставин цих подій, показавши про це
на місці (т. 4, а.с. 8-24).

Показання ОСОБА_7 про характер
отриманих ним тілесних ушкоджень
узгоджуються з даним акту медичного
освідування від 10.04.2012 року, з якого
видно, що у потерпілого були виявлені
тілесні ушкодження у виді залишкових
явищ параорбітальних гематом справа та
зліва (т. 1, а.с. 82).

Висновком експертизи №166441 від 11.05.12
року стверджено, що ОСОБА_7 були
заподіяні легкі тілесні ушкодження у
виді крововиливів повік очей, які
утворились від дій тупих предметів за
5-10 діб до проведення освідування, не
виключено 03.04.2012 року від ударів руками,
ногами. Отримання тілесних ушкоджень
при обставинах та способом,
зазначеними ОСОБА_7, не виключається. Ці
крововиливи були видимі відразу після
їх заподіяння (т. 1, а.с. 123).

Такі висновки експерт підтвердив і
будучи допитаним в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_7 показав, що після
повернення з судів оперативний
співробітник ОСОБА_4 забрав його брата -
ОСОБА_7 з обшукової кімнати, де їх на той
час тримали, та кудись повів.
Повернувшись через 15-20 хвилин, брат
відразу повідомив йому, а також іншим
ув'язненим, які перебували з ним в
обшуковій кімнаті, що оперативні
співробітники СІЗО в оперативній
частині його побили руками та ногами
начебто з підстав порушення ним режиму
та висловлювали на його адресу погрози
про застосування відносно нього
аморальних дій. Зі слів брата йому
відомо, що це зробили ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. Він особисто бачив сліди побоїв
на браті, в тому числі гематоми, свіжі
синяки під очима.

Аналогічні показання дали також свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_14 (ОСОБА_15), ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які трималися
разом з свідком ОСОБА_7 в обшуковій
кімнаті та були очевидцями повернення
ОСОБА_7 до чергової частини.

Свідок ОСОБА_20 показав, що в квітні 2012
року він утримувався з ОСОБА_7 в одній
камері (№111). В перших числа цього ж
місяця ОСОБА_7 виїжджав в суди. Після
його повернення з судів він помітив у
нього на голові сліди побоїв, в тому
числі гематоми під очима. Зі слів
ОСОБА_7 йому стало відомо, що в одному з
приміщень СІЗО оперативними
співробітниками, а саме ОСОБА_4 та двома
іншими, ОСОБА_7 були спричинені тілесні
ушкодження начебто з підстав порушення
режиму установи, та висловлені з цього
приводу погрози про застосування
відносно нього аморальних дій.

Аналогічні цим показанням дали
показання свідки ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, які також трималися з ОСОБА_7 в
камері №111.

Такі ж дані містяться і в показаннях
свідків ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
досліджених судом шляхом їх оголошення
(т. 4, а.с. 144-147, 148-151, 152-155), які також
трималися з ОСОБА_7 в камері №111.

Свідок ОСОБА_31 показав, що ввечері
03.04.2012 року в камеру, де він утримувався
на той час, помістили ОСОБА_7, у якого на
обличчі були помітні гематоми під
очима. Зі слів останнього йому стало
відомо, що в одному з приміщень СІЗО
оперативним співробітником ОСОБА_4 та
двома іншими йому були спричинені
тілесні ушкодження та висловлено
погрози про застосування відносно
нього аморальних дій.

Свідок ОСОБА_32 показав, на початку
квітня 2012 року в камеру, де він
утримувався (№134), перевели ОСОБА_7, у
якого на обличчі були помітні синяки
під очима. Зі слів останнього йому
стало відомо, що в одному з приміщень
СІЗО, оперативними співробітниками
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та іншим працівником
йому були спричинені тілесні
ушкодження та висловлено погрози про
застосування відносно нього
аморальних дій.

Аналогічні цим показанням дали
показання свідки ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36, які також станом на той
час утримувалися в камері №134.

Будь - яких даних, які б ставили під
сумнів достовірність зазначених
показань свідків, не встановлено.

Деякі розбіжності щодо опису ними
наявних у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, на
думку суду, не впливають на доведеність
вини підсудних у вчиненні
інкримінованого їм злочину, оскільки
зумовлені особистим сприйняттям
кожним з них цієї обставини, а тому
немає підстав для визнання показань
окремих свідків недостовірними.

Свідки ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40,
ОСОБА_41, ОСОБА_42 показали, що 03.04.2012 року
здійснювали конвоювання ув'язнених з
СІЗО до місцевих судів, серед яких був і
ОСОБА_7. Свідки ОСОБА_37 та ОСОБА_39 також
показали, що під час розміщення
ув'язнених в спецавтмобілі між ОСОБА_7
та ОСОБА_9 відбулася сутичка. Крім того,
свідки ОСОБА_37, ОСОБА_40, ОСОБА_42
показали, що через декілька днів після
цього дня бачили у ОСОБА_7 синці під
очима, ОСОБА_41 повідомив, що бачив
дослівно «темні мішки».

Свідок ОСОБА_43 показав, що 04.04.2012 року
здійснював відправку ОСОБА_7 в суд,
тілесних ушкоджень на ньому не бачив.

Свідок ОСОБА_44 показав, що 03.04.2012 року
після прибуття ув'язнених з судів, коли
останні були закриті в обшукових
кімнатах, в черговій частині він чув, як
ОСОБА_7 кричав іншим ув'язненим про те,
що в оперативному відділі оперативні
співробітники його побили.

Свідки ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48
дали в судовому засіданні аналогічні
показання. Свідок ОСОБА_48, крім цього
повідомив, що чув також, як ОСОБА_7
розповідав іншим ув'язненим, що
оперативні співробітники погрожували
йому вчинити відносно нього аморальні
дії.

Показання допитаних за клопотанням
захисту свідків ОСОБА_49 та ОСОБА_50 не
підтверджують та не спростовують
встановлених судом обставин, оскільки
вони не були очевидцями подій, на які
вказав потерпілий.

При цьому, показання цих свідків, а
також показання свідків ОСОБА_44,
ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48,
ОСОБА_51, ОСОБА_39, ОСОБА_52 про те, що вони
не бачили у ОСОБА_7 на обличчі будь -
яких ушкоджень, суд відхиляє, оскільки
вони суперечать інших доказам у справі
і спростовуються їх сукупністю.

В ході судового розгляду справи судом
було досліджено та ретельно перевірено
показання допитаного за клопотанням
захисту свідка ОСОБА_9, який в ході
судового розгляду справи змінив
показання, дані на досудовому слідстві,
та показав, що під час конфлікту в
спецавтомобілі саме він наніс ОСОБА_7
удар кулаком в обличчя - в ніс.

Допитаний в судовому засіданні експерт
ОСОБА_53 з цього приводу показав, що
отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень за
обставин, про які показав цей свідок,
виключається, оскільки отримані б у
такий спосіб (від удару кулаком в ніс)
ушкодження мали б інший вигляд ніж ті,
які були виявлені ним у ОСОБА_7

З метою більш повного дослідження
обставин, про які показав свідок
ОСОБА_54, за дорученням суду органом
досудового слідства з цим свідком було
проведено відтворення повідомлених
ним обставин заподіяння ним ОСОБА_7
тілесних ушкоджень (т. 6, а.с. 60-68).
Отримані за результатами цієї слідчої
дії документи разом з матеріалами
справи були направлені для проведення
експертного дослідження, за
результатами якого експерт підтвердив
раніше даний висновок щодо
неможливості отримання ОСОБА_7
тілесних ушкоджень за обставин, на які
вказав свідок ОСОБА_54 (т. 6, а.с. 74-75).

Суд вважає безпідставними доводи
захисту про те, що висновки цієї
експертизи не можна брати до уваги,
оскільки перед цим той же експерт, який
проводив це дослідження, будучи
допитаним в судовому засіданні з
приводу змінених показань свідка
ОСОБА_9, дав категоричний висновок про
те, що за викладених останнім обставин
ОСОБА_7 не могли бути спричинені
тілесні ушкодження. Така позиція суду
ґрунтується на тому, що в судовому
засіданні експерт дав зазначений
висновок лише після заслуховування
пояснень цього свідка, а для проведення
експертного дослідження експерту були
надані всі матеріали справи, в тому
числі і протокол відтворення
повідомлених свідком обставин, і
письмовий висновок експертом був
зроблений вже на підставі дослідження
всіх здобутих доказів у сукупності, у
зв'язку з чим сумніватися в
об'єктивності висновку експерта
підстав немає.

Крім того, сам потерпілий заперечив
факт нанесення йому удару цим свідком,
військовослужбовець ОСОБА_39 показав,
що бачив лише як ОСОБА_7 замахнувся на
ОСОБА_9, а не навпаки, а свідок ОСОБА_37
показав також, що після цих подій бачив
кров з носа у ОСОБА_9, а не навпаки, про
нанесення ним удару ОСОБА_7 останній на
той час не повідомляв.

Наведене дає підстави стверджувати, що
факт нанесення удару потерпілому
свідком ОСОБА_9 в ході судового
розгляду справи не знайшов свого
підтвердження, що дає підстави суду
відхилити такі показання цього свідка
та, з урахування того, що він на час дачі
таких показань відбував покарання в
умовах Херсонського СІЗО, розцінити їх
як такі, що дані ним з метою покращити
умови відбування покарання.

Показання підсудного ОСОБА_6 про те, що
після того, як потерпілий повернувся з
судів, він бачив у нього почервоніння
біля ока суд відхиляє, оскільки ці
показання суперечать іншим доказам у
справі, спростовуються їх сукупністю і
суд не знаходить підстав визнати їх
достовірними.

Зміст інкримінованих органом
досудового слідства ОСОБА_6 вчинених
ним злочинних дій викладено таким
чином, що він здійснював відеозапис. В
судовому засіданні потерпілий
показував, що в той час, коли ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 вчиняли відносно цього
протиправні дії, ОСОБА_6 ходив по
кімнаті з відеокамерою, вибираючи
ракурс для зйомки та направляючи її на
нього, тому вважав, що відеозапис
ОСОБА_6 здійснювався. Сам ОСОБА_6 не
заперечив, що в приміщення
оперативного відділу заходив з
відеокамерою, однак показав, що не
включав її. Інших доказів на
підтвердження того, що відеозапис
фактично здійснювався, органом
досудового розслідування не здобуто і
матеріали справи інших доказів цієї
обставини не містять, а тому суд вважає,
що виклад змісту вчинених ОСОБА_6
спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дій слід
змінити і викласти їх саме як імітацію
здійснення відеозапису.

Позицію підсудних щодо невизнання вини
у вчиненні інкримінованого їм злочину
суд розцінює як обраний спосіб захисту
і прагнення уникнути відповідальності
за вчинений злочин.

Суд не знаходить підстав визнати, що
досудове розслідування проведено з
обвинувальним ухилом і ґрунтується
лише на показаннях осіб, які є
ув'язненими, мають негативне ставлення
до підсудних і є зацікавленим особами у
справі, на що вказує захист, оскільки
повідомлені потерпілим обставини
узгоджуються з іншими об'єктивними
здобутими органом досудового слідства
доказами, а показання потерпілого щодо
наявності у нього на обличчі ушкоджень
після подій, коли мало місце вчинення
підсудними відносно нього
протиправних дій, крім цих осіб,
підтвердили також військовослужбовці
конвойної служби.

Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_4
підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 365 КК
України як перевищення влади, тобто
умисне вчинення службовою особою дій,
які явно виходять за межі наданих їй
прав чи повноважень, що завдало
істотної шкоди охоронюваним законом
правам, інтересам окремих громадян, а
також державним інтересам, що
супроводжувалось насильством та
погрозами застосування дій, що
ображають особисту гідність
потерпілого, і приходить до висновку,
що його винність у вчиненні
інкримінованого йому злочину доведена.

Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_5
підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 365 КК
України як перевищення влади, тобто
умисне вчинення службовою особою дій,
які явно виходять за межі наданих їй
прав чи повноважень, що завдало
істотної шкоди охоронюваним законом
правам, інтересам окремих громадян, а
також державним інтересам, що
супроводжувалось насильством та
погрозами застосування дій, що
ображають особисту гідність
потерпілого, і приходить до висновку,
що його винність у вчиненні
інкримінованого йому злочину доведена.

Суд вважає, що дії підсудного ОСОБА_6
підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 365 КК
України як перевищення влади, тобто
умисне вчинення службовою особою дій,
які явно виходять за межі наданих їй
прав чи повноважень, що завдало
істотної шкоди охоронюваним законом
правам, інтересам окремих громадян, а
також державним інтересам, що
супроводжувалось насильством та
погрозами застосування дій, що
ображають особисту гідність
потерпілого, і приходить до висновку,
що його винність у вчиненні
інкримінованого йому злочину доведена.

При обранні виду і розміру покарання
всім підсудним суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого ними злочину, який
за законом віднесений до тяжких
злочинів, роль кожного з них у вчиненні
злочину.

Крім того, при обранні виду і розміру
покарання підсудному ОСОБА_4 суд
враховує дані про його особу, зокрема,
те, що він має постійне місце
проживання, на утриманні вагітну
дружину, не працює, за місцем колишньої
роботи характеризується виключно
позитивно, відповідно до даних
особової справи має нагороди за службу,
на обліку у нарколога та психіатра не
перебуває, злочин вчинив вперше,
обставин, які пом'якшують чи обтяжують
покарання, судом не встановлено і
вважає за необхідне призначити йому
основне покарання у виді позбавлення
волі на строк, який, на думку суду, є
достатнім для виправлення підсудного і
попередження вчинення ним нових
злочинів.

При обранні виду і розміру покарання
підсудному ОСОБА_5 суд також враховує
дані про його особу, зокрема, те, що він
має постійне місце проживання,
зайнятий суспільно - корисною працею,
за місцем роботи та проживання
характеризується виключно позитивно,
відповідно до даних особової справи
має нагороди за службу, на обліку у
нарколога та психіатра не перебуває,
злочин вчинив вперше, обставин, які
пом'якшують чи обтяжують покарання,
судом не встановлено і вважає за
необхідне призначити йому основне
покарання у виді позбавлення волі на
строк, який, на думку суду, є достатнім
для виправлення підсудного і
попередження вчинення ним нових
злочинів.

При обранні виду і розміру покарання
підсудному ОСОБА_6 суд враховує дані
про його особу, зокрема, те, що він має
постійне місце проживання, на
утриманні малолітню дитину, зайнятий
суспільно - корисною працею, за місцем
роботи та проживання характеризується
виключно позитивно, відповідно до
даних особової справи має нагороди за
службу, на обліку у нарколога та
психіатра не перебуває, злочин вчинив
вперше, обставин, які пом'якшують чи
обтяжують покарання, судом не
встановлено і вважає за необхідне
призначити йому основне покарання у
виді позбавлення волі на строк, який, на
думку суду, є достатнім для виправлення
підсудного і попередження вчинення ним
нових злочинів.

При цьому, суд вважає можливим
виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від
суспільства за умови здійснення
контролю за його поведінкою
кримінально - виконавчою інспекцією.

Також при призначенні ОСОБА_6 основного
покарання суд враховує думку прокурора
про можливість звільнення його від
відбування основного покарання з
випробуванням.

Крім того, суд вважає за необхідне
призначити підсудним додаткові
покарання, визначені санкцією ч. 2 ст. 365
КК України, у виді позбавленням права
обіймати посади в правоохоронних
органах на строк, який, на думку суду, є
достатнім для виправлення підсудних і
попередження вчинення ними нових
злочинів, а також у виді штрафу у
мінімальному розмірі, встановленому
санкцією цієї статті.

Призначаючи покарання підсудним, суд
керується редакцією ч. 2 ст. 365 КК
України від 07.04.2011 року.

Крім того, з урахування того, що
підсудні вчинили тяжкий службовий
злочин, будучи працівниками
правоохоронного органу, суд вважає на
необхідне відповідно до ст. 54 КК
України позбавити їх спеціальних звань
і погоджується з позицією прокурора з
цього приводу.

Відповідно до ст. 93 КПК України з
підсудних підлягають стягненню судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 93, 323, 324, 333-335 КПК
України 1960 року, суд -

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним за ч. 2 ст. 365 КК
України (2011 року) і призначити
покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести)
місяців позбавлення волі з поміщенням
для відбування покарання у кримінально
- виконавчу установу закритого типу з
позбавленням права обіймати посади в
правоохоронних органах строком на 3
(три) роки та зі сплатою штрафу в
розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що становить 8500
(вісім тисяч 500 грн.) грн., і на підставі
ст. 54 КК України позбавити спеціального
звання капітана внутрішньої служби.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання
вироком законної сили залишити
підписку про невиїзд . Після набрання
вироком законної сили взяти ОСОБА_4 під
варту і направити для відбування
покарання до кримінально - виконавчої
установи закритого типу.

Строк відбування покарання ОСОБА_4
обчислювати з дня взяття під варту
після набрання вироком законної сили.

ОСОБА_5 визнати винним за ч. 2 ст. 365 КК
України (2011 року) і призначити
покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести)
місяців позбавлення волі з поміщенням
для відбування покарання у кримінально
- виконавчу установу закритого типу з
позбавленням права обіймати посади в
правоохоронних органах строком на 3
(три) роки та зі сплатою штрафу в
розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що становить 8500
(вісім тисяч 500 грн.) грн., і на підставі
ст. 54 КК України позбавити спеціального
звання лейтенанта внутрішньої служби.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання
вироком законної сили залишити
підписку про невиїзд. Після набрання
вироком законної сили взяти ОСОБА_5 під
варту і направити для відбування
покарання до кримінально - виконавчої
установи закритого типу.

Строк відбування покарання ОСОБА_5
обчислювати з дня взяття під варту
після набрання вироком законної сили.

ОСОБА_6 визнати винним за ч. 2 ст. 365 КК
України (2011 року) і призначити
покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести)
місяців позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади в
правоохоронних органах строком на 3
(три) роки та зі сплатою штрафу в
розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що становить 8500
(вісім тисяч 500 грн.) грн., і на підставі
ст. 54 КК України позбавити спеціального
звання старшого лейтенанта
внутрішньої служби.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від
відбування основного покарання у виді
позбавлення волі звільнити з
випробуванням з іспитовим строком на 3
(три) роки з покладанням на нього
відповідно до ст. 76 КК України обов'язку
повідомляти кримінально - виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання,
роботи і періодично з'являтися для
реєстрації в кримінально - виконавчу
інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання
вироком законної сили залишити
підписку про невиїзд.

Стягнути з засуджених судові витрати:

- на користь держави в особі НДЕКЦ при
УМВС України в Херсонській області в
рахунок відшкодування витрат на
проведення судової компютерно -
технічної експертизи №951 від 31.05.2012
року з ОСОБА_4 - 589,60 грн., з ОСОБА_5 - 589,60
грн., з ОСОБА_6 - 589,60 грн.;

- на користь КУ «Бюро СМЄ» в рахунок
відшкодування витрат на проведення
додаткової судово - медичної
експертизи №267/166/441 від 07.06.2013 року з
ОСОБА_4 - 36,90 грн., з ОСОБА_5 - 36,90 грн., з
ОСОБА_6 - 36,90 грн..

Речові докази в справі: відеокамеру,
флеш-карту, оптичні диски, документи (т.
1, а.с. 184, 197, 276, 297) - зберігати при справі.

На вирок може бути подана апеляція
протягом п`ятнадцяти діб з моменту його
проголошення до апеляційного суду
Херсонської області через
Суворовський районний суд м. Херсона.

Суддя:
Н.В. Корольчук