Справа № 1-20/08 року
В И Р О К

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ

5 листопада 2008 року

Овруцький районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Кондратюка В.І.

при секретарях: Смик
Л.В., Саченок Ю.М., Мошківської Л.Т.,
Аврамчук Л.В.

з участю прокурора Савчука
Б.Г.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Овручі справу по
обвинуваченню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1,
українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який не працює, раніше судимого Овруцьким районним судом:

-11.11.2002 року по ст.185 ч.3, 75, 104
КК України на 3 роки позбавлення волі з
іспитовим строком 1 рік;

-18.07.2003 року за ст. 185 ч.3 КК
України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, 16.07.2005 року звільненого від
відбуття призначеного покарання умовно-достроково на 7 місяців 12 днів,
судимість непогашена,

по ст. 186 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

9 липня 2007 року біля 18 години
поблизу кафе „Експрес”, що розташоване по вул.Сабурова в м.Овручі підсудний ОСОБА_2, перебуваючи в
стані алкогольного сп”яніння, з метою
відкритого викрадення чужого майна,
поєднаного з насильством, яке не є
небезпечним для життя та здоров”я потерпілого, кулаком руки наніс два удари в
область голови ОСОБА_3, заподіявши останньому легке тілесне ушкодження у
вигляді підшкірної гематоми на волосяній частині голови в потиличній ділянці,
після чого відкрито викрав у останнього належний ОСОБА_4 мобільний телефон марки
„СОНІ-ЕРІКСОН К 750і”, вартістю 930
грн., з сім-картою оператора мобільного зв”язку „ДІДЖУС”, вартістю 19 грн., на
загальну суму 949 грн.

Підсудний ОСОБА_2 свою вину в
злочині визнав повністю, пояснив, що разом з потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
кафе розпивав пиво та горілку, а потім
коли вони відійшли від кафе, наніс потерпілому два удари рукою в голову, після
чого забрав у нього мобільний телефон, сім-карту з якого викинув. Через
декілька хвилин, коли побачив, що телефон дорогий, хотів повернути його
потерпілому, але не знайшов останнього. Прийшовши додому, через брата про те,
що сталось, повідомив в міліцію, телефон видав добровільно. У вчиненому щиро
кається.

Його винність в зазначеному
злочині також підтверджується:

-показаннями потерпілого ОСОБА_3, який
підтвердив, що спільно з підсудним та ще з одним чоловіком розпивав спиртні
напої в кафе поблизу вокзалу, після чого підсудний на вулиці наніс йому
декілька ударів рукою в голову і коли він упав, підсудний забрав у нього мобільний
телефон, який до цього йому дав
покористуватися ОСОБА_4;

-показаннями ОСОБА_4, який підтвердив
покази ОСОБА_3 та пояснив, що пізніше
телефон йому був повернутий;

-показаннями свідка ОСОБА_5, який був
очевидцем злочину і дав близькі за змістом показанням потерпілого і підсудного
пояснення;

-висновком товарознавчої експертизи про
вартість викраденого у ОСОБА_3
мобільного телефону марки „СОНІ-ЕРІКСОН
К 750і”;

-висновком судово-медичної експертизи,
про те, що у ОСОБА_3 мало місце легке тілесне ушкодження у вигляді підшкірної
гематоми на волосяній частині голови в потиличній ділянці.

Аналізуючи досліджені докази, суд
приходить до висновку, що винність підсудного ОСОБА_2 у відкритому викраденні
чужого майна, вчиненому повторно та поєднаному з насильством, яке не є
небезпечним для життя чи здоров”я потерпілого, доведена повністю і кваліфікує
його дії за ст. 186 ч.2 КК України.

Досудовим слідством підсудного
притягнуто до кримінальної відповідальності по факту відкритого викрадення жіночої сумочки, парфумів та
мобільного телефону у потерпілої
ОСОБА_6, яке мало місце 7 червня
2007 року в м.Овручі.

Підсудний ОСОБА_2 своєї вини у
вчиненні цього злочину не визнав, пояснивши суду, що його не вчиняв, а винним
себе визнав під фізичним примусом та внаслідок вмовлянь з боку працівників
міліції. Також пояснив суду, що увечері і вночі 7-8 червня (тобто на час
вчинення невстановленою особою злочину відносно ОСОБА_6) він знаходився вдома у
своєї подруги ОСОБА_7, яка захворіла.

Свідки ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 дали суду свідчення на підтвердження того факту, що на час вчинення
грабежу відносно ОСОБА_6, підсудний весь вечір і ніч, не відлучаючись,
знаходився вдома у них на прохання ОСОБА_7, яка захворіла і потребувала
стороннього догляду. Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що підсудний увечері 7 червня
перебував вдома у його матері і сестри - свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Ці їх
покази в суді будь-якими доказами не спростовані.

Свідок ОСОБА_10 - майстер Овруцького ПТУ-35 підтвердив,
що відпустив ученицю ОСОБА_7 із занять додому у зв”язку з її хворобою.

З довідки ПТУ-35 вбачається, що
учениця 2 курсу ОСОБА_7 7.06.2007 року знаходилась на навчанні тільки перші три уроки, а з 4-го по
8-ий урок була відсутня.

На підтвердження
зізнавальних показів підсудного на досудовому слідстві, з ним проводилося
відтворення обстановки і обставин події, проте, в тому місці, де, зі слів
підсудного, він заховав викрадені у ОСОБА_6 сумочку і мобільний телефон, вони
виявлені не були. В суді підсудний пояснив, що вигадав це місце.

Також встановлено, що злочин
відносно потерпілої ОСОБА_6 був вчинений опівночі, в умовах неочевидності. Грабіжник напав на неї ззаду, повалив на
землю, наніс декілька ударів, вирвав сумочку і втік. Ці обставини дають
підстави для сумнівів в тому, що потерпіла змогла добре запам”ятати обличчя
злочинця, якого вона до цього не бачила.

В суді вона пояснила, що по
фотокартці впізнала ОСОБА_2 як грабіжника вже на другий день в райвідділі
міліції.

Проте, з показань свідка
ОСОБА_11 - подруги потерпілої, ОСОБА_6 по фотокартках в комп”ютері підсудного
спочатку не впізнала, а впізнала пізніше. Про це їй повідомила сама потерпіла.

Свідок ОСОБА_12 - працівник міліції, пояснив суду, що
потерпілій для впізнання пред”являли альбом з фотокартками різних осіб. На
ОСОБА_2 вона вказувала в числі й інших осіб, схожих на того, хто на неї напав.

На допиті в якості потерпілої
ОСОБА_6 пояснила слідчому, що не впевнена в тому, що зможе впізнати грабіжника,
так як не запам”ятала його (а.с.71).

Викликає сумнів і та обставина,
що при всій очевидності вчиненого злочину і встановленні особи винного, що
випливає з показів потерпілої, кримінальна справа по цьому факту була порушена
лише на 6-ий день, тобто 13 червня 2007 року і всупереч вимогам ст.98 ч.2 КК
України (а.с.1), а проти ОСОБА_2
кримінальна справа по цьому факту була порушена лише 23 липня 2007 року
(а.с.95) вже після того, як 12 липня 2007 року проти нього була порушена
кримінальна справа по факту грабежу відносно потерпілого ОСОБА_3 і визнавальні покази про вчинення злочину
щодо ОСОБА_6 він дав 23.07.2007 року, перебуваючи під вартою, але без участі
захисника, якого було допущено до справи ще 15.07.2007 року.

В судовому засіданні
встановлено, що впізнання підсудного потерпілою було проведено з грубими
порушеннями кримінально-процесуального закону, спочатку підсудного показали
потерпілій окремо і лише потім 22.07.2007р. провели слідчу дію - впізнання,
причому у відсутності захисника, який вже був допущений до участі у справі.

Овруцьким РВ УМВС України на
виконання доручення суду очевидці злочину щодо ОСОБА_6 та місцезнаходження
викрадених у неї речей не встановлено.

Аналізуючи докази, на яких
ґрунтується обвинувачення та досліджені судом докази не- винуватості підсудного
у вчиненні зазначеного злочину, суд приходить до висновку про недоведеність вини підсудного у вчиненні
відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_6, а тому відповідно до ст. 65, 67 КПК України,
ст. 62 ч.3 Конституції України, абз.4 ст. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 11.02.2005 року „Про практику застосування судами України
законодавства, що регулює повернення кримінальної справи на додаткове
розслідування” його слід виправдати по даному факту за відсутністю з його боку
події зазначеного злочину.

Обираючи підсудному покарання за
вчинення злочину, винність підсудного в якому доведена, суд враховує, що він
відноситься до категорії тяжких, непогашену судимість за попередній злочин,
посередню характеристику з місця проживання та виключно позитивну з місця
відбування покарання. Також судом враховується матеріальне та сімейне становище
підсудного, думку потерпілого ОСОБА_3 не карати
підсудного суворо.

Обставинами, які пом”якшують
покарання є щире каяття підсудного у вчиненні злочину щодо ОСОБА_3, активне
сприяння його розкриттю, часткове відшкодування, заподіяної злочином шкоди.
Судом визнається пом”якшуючою покарання та обставина, що мати підсудного важко
хвора, потребує стороннього догляду і цей догляд підсудний їй надає.

Обтяжуючою покарання обставиною є
те, що злочин вчинений ним в стані алкогольного сп”яніння. Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку про можливість призначення підсудному
покарання більш м”якого ніж передбачено законом, а саме нижче від найнижчої
межі встановленої санкцією ст.186 ч.2 КК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК
України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним за ст.186
ч.2 КК України і з застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у
вигляді 3-х років позбавлення волі.

За ст. 186 ч.2 КК України по факту
відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_2 виправдати.

Запобіжний захід - відносно засудженого ОСОБА_2 - підписку про
невиїзд - залишити попереднім до вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана апеляція
до апеляційного суду Житомирської області протягом 15 діб з моменту його
проголошення.

Суддя: