Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/619/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0001371 за апеляцією прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одружений, не працює, проживає АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.1 ст..70, ст..72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст..ст. 75, 76 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком 2 роки.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 491 грн. 04 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він о 10 год. 00 хв., 19.02.2015 року знаходячись біля будинку по вул.. Металургів, 10 в с. Нове, м. Кіровограда з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи. Маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману звернувся до ОСОБА_9 з прорхонням зробити дзвінок з його телефону, при цьому не маючи на меті повернення цього майна, потерпілий передавши обвинуваченому мобільний телефон «Amoi N821», вартістю 1296 грн. 58 коп. з сім картою мобільного оператора МТС, після чого з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому

ОСОБА_9 шкоду на суму 1296 грн. 58 коп.

Крім того, ОСОБА_6 , повторно, 10.03.2015 р. о 6 год. 30 хв. перебуваючи у власному помешканні помітивши у кишені куртки його матері ОСОБА_8 мобільний телефон, діючи умисно, з корисливих спонукань, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав з кишені куртки ОСОБА_8 мобільний телефон «Nokia N10, вартістю 472 грн. 50 коп.. з сім картою мобільного оператора МТС, після чого з місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 шкоду на суму 472 грн. 50 коп.

В апеляції прокурор не оспорюючи висновок щодо доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації вчиненого, просить вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким останнього визнати винним і призначити за ч. 1 ст.190 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити 3 роки обмеження волі без застосування ст..ст. 75, 76 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції в порушення вимог ст..65 КК України не в повній мірі врахував що ОСОБА_6 вчинив середньої тяжкості умисні злочини , за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка зловживає алкогольними напоями та схильна до скандалів та антисоціальної поведінки. Збитки заподіяні кримінальним правопорушенням потерпілим не відшкодував, відповідних висновків для себе не зробив.

Провівши під час апеляційного розгляду провадження судове слідство в об`ємі допиту обвинуваченого, потерпілої, дослідження даних, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив вирок районного суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, потерпілу ОСОБА_8 , яка наполягала на задоволенні апеляції прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляцій, в якій не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.2 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних на законних підставах і досліджених у судовому засіданні в порядку ст.349 ч.3 КПК України доказах.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у інкримінованому злочині та цивільний позов, роз`яснив учасникам процесу правові наслідки визнання фактичних обставин справи і неможливість в подальшому оскаржувати ці обставини та розмір цивільного позову в апеляційному порядку і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

Суд першої інстанції, об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував дії останнього за ч.1 ст.190 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які передбачені ст. 65 КК України.

Суд першої інстанції, належним чином врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які по ступеню тяжкості відноситься до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості та особу обвинуваченого, який не має судимості не працює; за місцем проживання характеризується посередньо; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, часткове відшкодування шкоди, та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого; думку потерпілої ОСОБА_8 , яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, а також обставини вчинення злочину, його наслідки та ставлення обвинуваченого до вчиненого правопорушення та дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства та безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України.

Вказане покарання на думку колегії суддів є виваженим.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами, викладеними в апеляції прокурора в частині невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого зважаючи на таке.

За змістом ст..404 КПК України судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги. У відповідності до положено ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок може бути скасовано у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від призначеного покарання, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав подана апеляційна скарга прокурором, потерпілим або його представником.

Як вбачається з апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції оскаржений прокурором у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ОСОБА_6 внаслідок його м`якості. Поряд з цим прокурор в апеляційній скарзі порушує питання про призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, що є більш м`яким покаранням, ніж призначене судом першої інстанції. При цьому в своїй апеляції прокурор не порушував питання щодо скасування вироку суду в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону статті 75 КК України, що в силу ст..404, 421 КПК України позбавляє колегію суддів можливості скасувати вирок суду з цих підстав в апеляційному порядку.

Думка потерпілої щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання, висловлена під час апеляційного розгляду кримінального провадження, не може бути підставою для скасування вироку суду стосовно ОСОБА_6 внаслідок його м`якості, оскільки потерпіла не скористалася своїм правом оскаржити вирок суду в апеляційному порядку.

За таких обставин, враховуючи суперечності в позиції прокурора, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляцію прокурор залишити без задоволення, а вирок суду стосовно ОСОБА_6 без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 421КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2015 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2