Справа № 154/3602/14-к Провадження №11-кп/773/157/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.407 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець смт. Торчин Луцького району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , працюючий столяром у ПП ОСОБА_9 , з професійно-технічною освітою, одружений, раніше не судимий,
засуджений за ч.3 ст.407 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області,
В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28.05.2014 р. №124 проходить військову службу на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти 1 батальйону територіальної оборони.
Будучи військовою службовою особою солдат ОСОБА_8 відповідно до ст.68 Конституції України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Проте, військовослужбовець ОСОБА_8 з 08.08.2014 р., без поважних причин, тривалістю понад 1 місяць, не з`явився для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , котра розташована по АДРЕСА_2 , а перебував за місцем свого проживання у м. Луцьку до прибуття за викликом 01.10.2014 р. до військової прокуратури Луцького гарнізону.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України. Посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що вирок побудований на суперечливих показах свідка ОСОБА_10 і в ньому належним чином не зазначено, які саме накази віддавав ОСОБА_10 обвинуваченому ОСОБА_8 для слідування у Чернігівську область, чи був з ними ознайомлений останній та коли саме і якими транспортними засобами він мав слідувати для проходження служби в Чернігівську область. Крім того, вказує на необґрунтоване зазначення судом початку строку нез`явлення його у військову частину саме 08.08.2014 року. Вважає, що неправильне визначення цієї дати вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та кваліфікацію кримінального правопорушення. Також посилається на те, що органами досудового розслідування було порушеного його право на захист, оскільки після пред`явлення повідомлення про підозру він не був допитаний як підозрюваний. За таких обставин вважає, що досудове слідство і суд належним чином не з`ясували усі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та містять істотні суперечності, що в свою чергу перешкодило ухвалити законний та справедливий вирок.

В запереченні прокурор військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону просить апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду щодо нього без змін. Посилається на те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України під час розгляду справи судом першої інстанції встановлена повністю та доведена доказами, які досліджені та оцінені судом в повному обсязі. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , повинен був без будь-яких додаткових наказів, відповідно до ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку та виконувати покладені на нього обов`язки перебуваючи у військовій частині чи на місці несення військової служби, а не проводити час на власний розсуд за місцем свого проживання тривалістю понад один місяць. Тому вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є надуманою, необґрунтованою та такою, що до задоволення не підлягає.
Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, захисника, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_8 нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що військовослужбовець ОСОБА_8 з 09.07.2014 року по 28.07.2014 року перебував на лікуванні, після якого прибув в військову частину та надав медичні документи. В подальшому ОСОБА_8 до військової частини не прибував та відмовився до неї прибути. Оскільки ОСОБА_8 повинен був вибути у військову частину, котра знаходиться у Чернігівській області, у нього була можливість добратись до батальйону транспортними засобами, які регулярно відправлялись із військової частини АДРЕСА_2 , однак він відмовився туди вибувати та перебував за місцем свого проживання.

Достовірність показань свідка ОСОБА_10 підтвердив в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснивши, що після лікування, прибув до військової частини в АДРЕСА_2 . Старший лейтенант ОСОБА_10 повідомив йому, що батальйон вибув на схід України і йому також треба туди їхати, однак він відмовився, оскільки не знав точного місця розташування батальйону.

Підстав не вірити показанням свідка ОСОБА_10 у суду не було, оскільки вони послідовні, співпадають і об`єктивно підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, судом вірно встановлено, що ОСОБА_8 саме з 08.08.2014 року вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, оскільки ОСОБА_8 в своїх поясненнях зазначав, що саме після дзвінка майора ОСОБА_11 08.08.2014 року він зрозумів, що його відсутністю у військовій частині займаються правоохоронні органи. Однак незважаючи на це він з 08.08.2014 року по 01.10.2014 року свідомо без будь-яких поважних причин не вжив заходів для з`явлення на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , котра розташована по АДРЕСА_2 .
Проаналізувавши всі докази в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць і правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.407 КК України.

Докази якими суд обґрунтував свій висновок про вчинення ОСОБА_8 злочину є належними, допустимими і достатніми, а тому його твердження в апеляційній скарзі про неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів визнає безпідставними.

При розгляді кримінального провадження судом дослідженні всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для прийняття правильного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що органами досудового розслідування було порушеного його право на захист, оскільки після пред`явлення повідомлення про підозру він не був допитаний як підозрюваний, колегія суддів до уваги не приймає.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, процесуальні права, передбачені КПК України були роз`ясненні ОСОБА_8 слідчим військової прокуратури Луцького гарнізону 17.10.2014 року під час пред`явлення підозри та шляхом вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, що ОСОБА_8 засвідчив своїми підписами.

Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 був проведений в його присутності та його захисника, під час якого обвинувачений давав показання з приводу пред`явлених йому підозри та обвинувачення.

При призначені ОСОБА_8 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу.

Покарання ОСОБА_8 призначено в межах санкції ч.3 ст.407 КК України з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.74 КК України особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

Злочин, який вчинив ОСОБА_8 , відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу №39 від 06.03.2015 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 проходить військову службу і вибув в район виконання завдань на підставі бойового розпорядження Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №012 від 05.03.2015 року.

Апеляційний суд дійшов висновку, що на час розгляду апеляційної скарги особа ОСОБА_8 не є суспільно небезпечною і його на підставі ч.4 ст.74 КК України слід звільнити від покарання, призначеного йому судом за ч.3 ст.407 КК України.

При цьому суд враховує і те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, має на утриманні малолітніх дітей, хворіє.

Всі ці зазначені обставини в сукупності дають підстави для обґрунтованого переконання про не вчинення ОСОБА_8 злочинів в майбутньому.

Керуючись ст.ст.405, 407, 408 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду від 09 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити.

На підставі ч.4 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного йому судом за ч.3 ст.407 КК України.

У решті вирок залишити без змін

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4