Справа № 1417/3250/12
В И Р О К
Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника цивільного позивача ОСОБА_6 , адвокатів - захисників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши 29 грудня 2014 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Став Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, одруженого, має сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні злочину передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Трихати Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, судимого: 22.11.2013 р. Миколаївським районним судом Миколаївської області за ст.ст. 185 ч. 3, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні злочину передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, одруженого, маючого дитину ІНФОРМАЦІЯ_5 , не працюючого, з вищою освітою, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
- у вчиненні злочину передбаченого ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з початковою освітою, судимого: 1) 13.07.2006 р. Миколаївським районним судом Миколаївської області за ст. ст. 185 ч. 3, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 2) 24.12.2007 р. цим же судом за ст. ст. 121 ч. 1, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 20.09.2011 р. на невідбутий строк 1 рік 9 місяців 14 днів; 3) 17.05.2013 р. цим же судом за ст.ст. 186 ч. 2, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, відбуває в цей час покарання за даним вироком в Ольшанський ВК-53, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,- у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України,

Обставини вчинення злочинів
1) 13.10.2012 року близько о 14.00 год. ОСОБА_12 знаходився за місцем проживання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 , з дозволу останньої, де побачив на кухонному столі мобільний телефон марки «Самсунг 9300», який належить ОСОБА_5 . При цьому у ОСОБА_12 виник умисел на відкрите заволодіння цим майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 у присутності ОСОБА_5 відкрито заволодів мобільним телефоном «Самсунг 9300» (ІМЕІ НОМЕР_1 і ІМЕІ НОМЕР_2 ), вартістю 500 грн., в якому знаходилася сім-картка оператора «МТС» № НОМЕР_3 , вартістю 10 грн., а також карта нам`яті на 1 Гб., вартістю 40 грн., що належать останній. Після цього ОСОБА_12 з телефоном вибіг з будинку на вулицю, не звертаючи уваги на прохання потерпілої повернути телефон.
Своїми злочинними діями ОСОБА_12 завдав ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 550 гривень.
2) 09.04.2013 року ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вступили в злочинну змову спрямовану на крадіжку металевої труби, яка слугує анодним полем магістрального нафтопроводу «Снігурівка-Одеса» та розташована на ділянці місцевості поблизу с. Трихатський Хутір Миколаївського району Миколаївської області. У свою чергу ОСОБА_10 , задля реалізації злочинної мети, спрямованої на таємне викрадення анодного поля, що належить ПАТ «Укртранснафта», залучив ОСОБА_15 у якості водія-оператора екскаватора на базі трактора «ЮМЗ», який знаходився у користуванні ОСОБА_10 , а також ОСОБА_16 , у якості найманого працівника, які не знаючи про злочинний намір ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , погодилися виконувати демонтажні роботи.
Реалізуючи свій злочинний намір, з корисливою метою, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 10.04.2013 року, у денний час прибули на ділянку місцевості, розташовану на відстані приблизно 700 метрів від відрізку 77 кілометру магістрального нафтопроводу «Снігурівка-Одеса», поблизу с. Трихатський Хутір Миколаївського району Миколаївської області, де за допомогою екскаватора на базі трактора ЮМЗ д/н НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_15 викопали з землі металеву трубу довжиною 40 метрів та діаметром 0,72 м., яка є анодним полем магістрального нафтопроводу «Снігурівка-Одеса». Далі, за допомогою обладнання для газового розрізання металу, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із залученням в якості найманого робітника ОСОБА_16 , розрізали вказану металеву трубу на частини для можливості її подальшого завантажування та реалізації.
Однак свій злочинний намір до кінця вище зазначені особи не довели з незалежних від їх волі причин, оскільки були затримані працівниками служби безпеки ЦТТ та СТ філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртанснафта».
Виклад доказів, їх аналіз та правова кваліфікація
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину визнав частково. При цьому він пояснив, що умислу на крадіжку труби належної, як він дізнався пізніше, ПАТ Укртранснафта у нього не було. Про цю трубу він дізнався від пасинку, який знайшов її разом Врублевським за допомогою міношукача і домовився розпиляти і поділити. Прибувши на місце він побачив, що труба була розкопана, іржава і знаходилася у воді. Він спробував відкопати трубу лопатою, але це було важко. Приблизно через пів години прийшов Врублевський, який сказав йому, що він може не розкопувати трубу, оскільки для цієї мети невдовзі приїде трактор. Він залишився чекати на місці. В цей момент також проїжджав працівник газової служби і спитав, що вони копають. Після цього цей працівник переконався, що ця труба не має відношення до газової служби. Далі приїхав трактор з людьми які розпочали викопувати трубу. Також на автомобілі «Део» з причепом приїхали ОСОБА_17 з ОСОБА_18 . ОСОБА_19 залишив причеп і Мельника, після чого ОСОБА_19 поїхав, а ОСОБА_17 залишився і став розрізати трубу газовим різаком. Дану трубу викопували протягом 9 і 10 квітня 2013 року. 10.04.2013 року близько 17.00 год. всіх присутніх в місці знаходження труби затримали працівники нафтової служби разом з працівниками міліції. Під час судового розгляду клопотав про застосування до нього акту амністії.
Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні вину визнав частково і пояснив, що приблизно 5-6 квітня 2013 року до нього прийшов ОСОБА_12 і розповів, що знайшов трубу, яку запропонував показати. Вдвох вони прийшли до труби. Він подивився і виріши, що труба знаходиться далеко від газової та нафтової системи, знаків ніяких не було, а сама труба була трохи відкопана, в неробочому стані, іржава і виглядала як металобрухт у воді. Після цього разом з Врублевським у знайомого з газової служби вони спитали що це за труба, на що той відповів, що не знає. Наступного дня до нього знов прийшов ОСОБА_20 і повідомив, що трубу вже відкопує ОСОБА_21 разом зі своїм пасинком. Через дні два до нього зайшов ОСОБА_19 , з яким вони поїхали на машині до труби, де побачили ОСОБА_21 , який відкопував трубу. Далі ОСОБА_19 організував прибуття на місце трактора, який належить останньому. Але за кермом трактора був не сам ОСОБА_19 , а інша особа. Трактор почав відкопувати трубу та витягувати, а він газовим різаком розрізав її на частини. Приблизно о 17.00 год. на місце прибули працівники нафтової служби з працівниками міліції і затримали всіх присутніх осіб.
Обвинувачений ОСОБА_10 пояснив суду, що свою вину він не визнає. Так, 5-6 квітня 2013 року йому зателефонував ОСОБА_17 , який запропонував йому роботу, яка полягала у викопуванні металобрухту. 9 квітня 2013 року він приїхав в зазначене Мельником місце і побачив там трубу, яку викопував ОСОБА_21 . При цьому ОСОБА_21 йому сказав, що за домовленістю з ОСОБА_20 вони її ділять між собою навпіл. Його функція полягала в тому, що за замовленням ОСОБА_17 він прислав на місце належний йому трактор, під керуванням тракториста для викопування труби, а також доставив газозварювальне обладнання необхідне для розрізання труби. Після цього він спостерігав за ходом робіт. 10 квітня 2013 року він приїхав на місце забрати свої балони і тоді ж його затримали разом з іншими присутніми особами.
Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні вину фактично не визнав і пояснив, що в жовтні 2012 року до нього звернулася сусідка і запропонувала купити мобільний телефон. Він погодився придбати його для своєї співмешканки ОСОБА_22 . З цією метою вони з ОСОБА_22 пішли до сестри останньої, яка позичила 500 грн. Після цього він купив у сусідки мобільний телефон для ОСОБА_22 . При цьому гроші за телефон сплачувала безпосередньо ОСОБА_22 . 13.10.2012 р. в будинку ОСОБА_23 вони з ОСОБА_22 посварилися, він забрав у неї мобільний телефон, відніс його до сестри ОСОБА_22 та віддав останній, щоб не сплачувати борг. Через декілька днів щодо його дій з телефоном від ОСОБА_22 до міліції надійшла заява.
Що стосується обвинувачення в частині замаху на викрадення труби, то в цій частині ОСОБА_12 пояснив, що вказану трубу він побачив випадково, коли відкопував метал за с. Трихати. Він спитав у різних осіб що це за труба, на що йому відповіли, що вона безхазяйна. Тоді він пішов до ОСОБА_17 і запропонував викопати цю трубу. Домовившись вони повернулися до місця розташування труби, де побачили ОСОБА_21 з сином, які також намагалися відкопати цю трубу. Після цього ОСОБА_17 запропонував йому відкопувати трубу, але він втратив інтерес до неї і після того тривалий час вживав спиртні напої. Про подальше викрадення труби він не з ким не домовлявся. Періодично він приходив на місце де була труба в нетверезому стані. Так він прийшов туди 10.04.2013 року і його затримали разом з іншими особами. В той день в зазначеному місці він також бачив трактор та порізану трубу. Під час судового розгляду ОСОБА_12 також звернувся до суду з заявою про застосування до нього акту амністії.
Окрім часткового визнання своєї вини ОСОБА_11 і ОСОБА_13 та, не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , вина всіх обвинувачених підтверджується й іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що вона протягом двох років спільно проживала із ОСОБА_12 без реєстрації шлюбу. В неї також є двоюрідна сестра ОСОБА_24 . Одного разу вони з ОСОБА_12 позичили у ОСОБА_24 500 грн., за які для неї був придбаний мобільний телефон. 13.10.2012 року біля 14.00 год. вона знаходилася в гостях в будинку своєї подруги ОСОБА_14 , розташованому в АДРЕСА_4 . В цей момент до них прийшов ОСОБА_12 . При зустрічі в неї з ОСОБА_12 виникла сварка через те, що вона з ОСОБА_23 збиралася їхати в м. Миколаїв, а Врублевський проти цього заперечував. В ході сварки ОСОБА_12 забрав належний їй мобільний телефон і пішов з будинку. Коли вона спитала у ОСОБА_12 куди той поніс її мобільний телефон, ОСОБА_12 відповів, що телефон вона забере в своєї сестри. Не погодившись з такими діями ОСОБА_12 , вона телефоном одразу викликала міліцію.
Свідок ОСОБА_24 суду показала, що потерпіла ОСОБА_5 доводиться їй двоюрідною сестрою. ОСОБА_5 і ОСОБА_12 спільно проживали без реєстрації шлюбу. Одного разу ОСОБА_22 попросила дати їй в борг 500 грн., для придбання собі мобільного телефону. В присутності ОСОБА_12 вона передала ОСОБА_22 500 грн. Приблизно через два тижні після цього, в жовтні 2012 року ОСОБА_12 прийшов до неї додому і приніс мобільний телефон належний ОСОБА_22 . При цьому він сказав, що посварився з ОСОБА_22 і попросив, щоб мобільний телефон останньої полежав у неї, так як він має їй віддавати гроші. Того ж дня вона мала телефонну розмову з ОСОБА_22 і повідомила останній, що її мобільний телефон знаходиться в неї.
Свідок ОСОБА_14 пояснила, що одного дня в жовтні 2012 року вона з потерпілою ОСОБА_5 знаходились в своєму будинку, де вони сиділи за столом і вели розмову про необхідність поїхати до м. Миколаєва. В цей момент до неї додому також прийшов співмешканець ОСОБА_5 - ОСОБА_12 , який забажав їхати до м. Миколаєва разом з ними. Вони відповіли, що ОСОБА_12 не вистачить місця в машині. Така відповідь ОСОБА_12 не сподобалась, він забрав зі столу мобільний телефон належний ОСОБА_5 . Остання зажадала повернути телефон, але ОСОБА_12 сказав, що ОСОБА_5 зможе забрати його у своєї сестри. З цими словами ОСОБА_12 вийшов з будинку та пішов. Після цього вони їздили до м. Миколаєва, а після повернення з міста ОСОБА_5 ходила до своєї сестри за телефоном. В ході розмови з сестрою та відповідала ОСОБА_5 , що ОСОБА_12 заборонив віддавати мобільний телефон без його дозволу.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що в один з днів квітня 2013 року поблизу будинку ОСОБА_18 зустрілися він, ОСОБА_17 , Врублевський і сам ОСОБА_19 . Між ними відбулася розмова, в ході якої ОСОБА_17 і Врублевський розповіли про виявлену в землі трубу поблизу с. Трихати, яку можна викопати і заволодіти нею. При цьому вони домовились з ОСОБА_18 про викопування труби за допомогою трактора, який мався в розпорядженні останнього. Він при цьому був залучений в якості підсобного робочого і виконував в подальшому вказівки ОСОБА_18 . Так він прибув на місце розташовання труби разом з трактором, яким окремо керував тракторист. Труба знаходилась в балці за с. Трихати, де їх очікував ОСОБА_21 . Умрилов показував їм далі все на місцевості. Зокрема він побачив в землі металеву трубу, приблизною довжиною 30 м, яка була іржавою. Інших трубопроводів поблизу не знаходилось. Не було на місці і попереджувальних знаків. Знайдена труба ні до чого не була підключена, виглядала як безхазяйна і лежала в брудній воді. За допомогою наявної техніки вони вилучили трубу з землі, порізали, але по закінченні цих робіт його затримали на місці працівники міліції разом із ОСОБА_17 , Врублевським, ОСОБА_18 та ОСОБА_21 .
З рапорту оперативного чергового Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області від 15.10.2012 р., заяв потерпілої ОСОБА_5 від 15.10.2012 р. і 19.10.2012 р., протоколу огляду місця пригоди від 15.10.2012 року та протоколу огляду предмета від 19.10.2012 року вбачається, що ОСОБА_12 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 15.10.2012 р. відкрито викрав належний ОСОБА_5 мобільний телефон «Самсунг 9300» (ІМЕІ НОМЕР_1 і ІМЕІ НОМЕР_2 ) з СІМ-карткою і карткою пам`яті загальною вартістю 550 грн. Даний мобільний телефон був визнаний речовим доказом та згідно розписки 19.10.2012 року отриманий потерпілою ОСОБА_5 .
Оцінюючи у сукупності досліджені докази суд не приймає доводи ОСОБА_10 і ОСОБА_12 про їх невинуватість в інкримінованих злочинах. Одночасно ці ж докази в повній мірі доводять і вину ОСОБА_11 та ОСОБА_13 в цих злочинах. Так пояснення обвинувачених про безхазяйний вигляд знайденої ними труби та відсутність попереджувальних знаків не можуть розглядатися, як такі, що звільняють їх від відповідальності за вчинене протиправне діяння. З показань самих обвинувачених слідує, що вони достеменно знали, про те що труба не є їх власністю. Той факт, що вони опитували інших осіб про належність цієї труби, які повідомили, що труба безхазяйна, не може братись до уваги, оскільки самі ці особи також не мали жодного відношення ані до самої труби, ані до ПАТ Укртранснафта, яке і є власником цього майна. Відсутність у обвинувачених відомостей щодо власника труби не надавало їм жодних прав на заволодіння, розпорядження і користування нею. В той же час, досліджена документація ПАТ Укртранснафта вказує на те, що демонтована обвинуваченими труба насправді слугує анодним полем і є необхідною конструктивною складовою магістрального нафтопроводу Снігурівка-Одеса. Про наявність попередньої змови між обвинуваченими свідчить узгодженість їх дій і розподіл ролей при заволодінні чужим майном. Тож такі пояснення обвинувачених суд розцінює як спосіб захисту та спробу уникнення кримінальної відповідальності або її пом`якшення.
Неспроможні і твердження обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що мобільний телефон, який він відібрав у своєї співмешканки ОСОБА_5 та передав інший особі, є також і його спільним сумісним майном з потерпілою. Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 і потерпіла ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі не перебувають. Той факт, що ОСОБА_12 і ОСОБА_5 спільно проживали протягом певного періоду часу сам по собі не може свідчити про наявність між ними відносин сімейного характеру, оскільки для таких відносин необхідні й інші ознаки. Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_12 і ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу не встановлювався і в судовому порядку. Відтак майно набуте ОСОБА_5 не є спільною сумісною власністю із ОСОБА_12 в сенсі ст. 71 СК України. До того ж сама потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вона не була згодна із діями ОСОБА_12 , який відібрав в неї мобільний телефон. Вона вимагала від нього повернути телефон, але після того як той проігнорував її вимоги та пішов з телефоном, вона була змушена звернутися до органів внутрішніх справ із заявою про вчинений злочин з метою притягнення ОСОБА_12 до відповідальності за скоєне протиправне діяння та для повернення викраденого майна. Це підтвердила і свідок ОСОБА_14 .
Таким чином суд кваліфікує дії ОСОБА_12 за епізодом № 1 за ст. 186 ч. 2 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Крім того, виходячи з меж обвинувачення, дії ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 за епізодом № 2 суд кваліфікує за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Призначення покарання, інші процесуальні рішення
При призначенні обвинуваченим покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, обставини вчинення цих злочинів, а також особу кожного обвинуваченого.
Так ОСОБА_12 не працює, характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, в т.ч. за злочини проти власності, вчинив новий злочин в період відбування покарання з іспитовим строком за попереднім вироком і вданий час відбуває кримінальне покарання в місцях позбавлення волі.
Згідно актів № 746 від 15.11.2012 р. та № 431 від 12.09.2013 р. ОСОБА_12 страждає в цей час та страждав в період інкримінованого йому діяння легкою розумовою відсталістю з порушеннями поведінки, ступінь виразності яких така, що не позбавляла його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними як в період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння, так і в цей час.
ОСОБА_11 характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, має на утриманні сина ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий.
Згідно акту № 321 від 09.07.2013 р. ОСОБА_11 психічними захворюваннями не страждав і не страждає в цей час. В період часу, що відноситься до інкримінованого йому кримінального правопорушення, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В цей час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
ОСОБА_10 характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, має на утриманні дочку ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , раніше не судимий.
ОСОБА_13 характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, раніше судимий.
Обставинами які пом`якшують покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_13 є їх позитивні характеристики. До таких обставин слід віднести наявність на утриманні ОСОБА_11 і ОСОБА_10 малолітніх дітей, та вчинення ними злочину вперше, а у ОСОБА_11 і ОСОБА_13 - щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених не вбачається.
Вирішуючи питання в частині призначення покарання суд бере до уваги характер злочинів, ролі кожного з обвинувачених при вчиненні злочинів, наявність у ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_13 низки пом`якшувальних обставин. Враховуючи викладене та з метою попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинувачених стосовно ОСОБА_12 слід обрати остаточне покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням вимог ст. 71 КК України. Відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_13 слід обрати покарання у вигляді обмеження волі з одночасним застосуванням іспитового строку згідно ст.ст. 75, 76 КК України.
Судом також встановлено, що ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які мають на утриманні малолітніх дітей, підпадають під дію ст. 1 п. в Закону України Про амністію у 2014 році. З клопотанням про застосування амністії до суду звернувся лише ОСОБА_11 . ОСОБА_10 клопотання про застосування амністії суду не подавав та його позиція свідчить про відсутність в нього такого бажання. Оскільки згідно ст. 9 Закону України Про амністію у 2014 році не допускається застосування амністії якщо обвинувачений заперечує проти цього, то суд вважає можливим застосувати даний акт лише до ОСОБА_11 , звільнивши його від відбування покарання.
Що стосується клопотання ОСОБА_12 про застосування до нього акту амністії, то воно не підлягає задоволенню, оскільки він не підпадає під жодну з категорій осіб визначених Законом України Про амністію у 2014 році.
Викрадений у ОСОБА_5 мобільний телефон належить залишити у власності останньої. У зв`язку із повним відшкодуванням заподіяної шкоди цивільний позов ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

П р и с у д и в :
ВРУБЛЕВСЬКОГО ОСОБА_27 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України і призначити йому покарання:
· за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України 3 роки обмеження волі;
· за ст. 186 ч. 2 КК України 4 роки позбавлення волі.
Згідно ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_12 визначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком, а також за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2013 року, яким ОСОБА_12 засуджений за ст. ст. 186 ч. 2, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_12 визначити покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
У відповідності до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком приєднати частину не відбутого покарання у вигляді 3 місяців позбавлення волі за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2007 року, призначивши ВРУБЛЕВСЬКОМУ ОСОБА_28 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
ОСОБА_29 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України і призначити йому покарання 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком, а також за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2013 року, яким ОСОБА_30 засуджений за ст. ст. 185 ч. 3, 75, 76 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_31 визначити остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_29 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і у відповідності до ст. 76 КК України виконає покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи і повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.
ОСОБА_32 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України і призначити йому покарання 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_32 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і у відповідності до ст. 76 КК України виконає покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи і повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.
В силу ст. ст. 1 п. в, 9 Закону України Про амністію у 2014 році ОСОБА_32 від відбування покарання призначеного за цим вироком звільнити.
ОСОБА_33 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України і призначити йому покарання 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_33 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину і у відповідності до ст. 76 КК України виконає покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи і повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 - не обирати.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_12 підписку про невиїзд змінити на тримання під вартою, узявши його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 29 грудня 2014 року, повністю зарахувавши до нього покарання відбуте за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2013 року.
Речові докази: мобільний телефон «Самсунг 9300» (ІМЕІ НОМЕР_1 і ІМЕІ НОМЕР_2 ), з сім-карткою оператора «МТС» № НОМЕР_3 і карткою нам`яті на 1 Гб -залишити у власності потерпілої ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому, прокурору і потерпілій. Вирок суду набирає законної силу після сплину строку на апеляційне оскарження.
Суддя ОСОБА_1
________________________________________________________________________________________
Згідно ст. 376 ч. 3 КПК України обвинувачений, захисник, його законний представник, потерпілий, його представник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.