У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних
справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Косарєва В.І., Таран Т.С.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 12 червня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
заступника Генерального прокурора України на вирок Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2006 року.

Цим
вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено: - за ч. 1 ст. 368 КК
України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 1
обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_1 призначено
остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій
строком на 2 роки.

На
підставі статей 75 і 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього відповідних
обов'язків.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на відшкодування заподіяної шкоди по 247
грн. 09 коп. кожному.

В
апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1
визнано винним та засуджено за те, що займаючи посаду ІНФОРМАЦІЯ_2, він 23
червня 2006 року у своєму службовому кабінеті отримав хабара від ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у сумі по 50 доларів США з кожного за видачу їм завідомо підроблених
свідоцтв на право керування маломірними судами за обставин, викладених у
вироку.

У
касаційному поданні заступника Генерального прокурора України порушено питання
про скасування вироку щодо ОСОБА_1 та направлення справи
на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального
закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі
засудженого
внаслідок м'якості з посиланням на те, що відповідно до
положень ст. 75 КК України, додаткове покарання підлягає реальному виконанню.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що у задоволенні касаційного подання належить
відмовити з таких підстав.

Згідно
вироку, ОСОБА_1 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та
ч. 1 ст. 368 КК України, до остаточного покарання у виді 3 років позбавлення
волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій строком 2 роки, від відбування якого на
підставі ст. 75 КК України звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з
випробуванням може бути застосовано у разі, якщо суд призначив основне
покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців,
обмеження волі або позбавлення волі на строк не більше п'яти років та урахуванням
тяжкості злочину, особи винного і інших обставин справи.

Відповідно д ст. 77 КК України, у
разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені
додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або
займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання,
рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Зазначене свідчить, що засуджена особа підлягає звільненню тільки від
основного, а не додаткового покарання, яке відповідно до ст. 77 КК України, має
виконуватися самостійно. У разі, якщо у прокурора чи інших осіб є сумніви щодо
реального виконання додаткового покарання при застосуванні ст. 75 КК України,
такі сумніви мають бути усунуті судом в порядку виконання вироку відповідно до
ст. 409 КПК України.

Тому доводи касаційного подання про те, що вирок суду стосовно ОСОБА_1
підлягає скасуванню у зв'язку із неправильним застосуванням кримінального
закону колегія суддів вважає безпідставним.

Крім того, підставами для скасування вироку за п. 3 ч. 1 ст. 398 КПК
України, виходячи із вимог ст. 372 КПК України, мають бути доводи касатора про
те, що призначене особі покарання за своїм видом та розміром є явно
несправедливим внаслідок саме м'якості призначеного покарання. Проте у касаційному поданні є лише посилання
на те, що призначене ОСОБА_1 покарання не відповідає загальним засадам
призначення покарання, тоді як доводів про явну невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, у поданні не наведено

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає касаційне подання безпідставним
і в цій частині.

Тому
керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

у задоволенні касаційного подання заступника Генерального прокурора України
щодо засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Косарєв В.І. Таран Т.С.