У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Федченка О.С., Кліменко М.Р.

за участю прокурора

Микитенка О.П.

засуджених

ОСОБА_1, ОСОБА_3,

потерпілої

ОСОБА_5,

захисників-адвокатів

ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 10 липня 2007
року кримінальну справу за касаційними
скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, потерпілої ОСОБА_5,
захисників-адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи, на вирок судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 12 квітня 2007
року, яким засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, громадянина України, раніше не судимого,

– за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 років
позбавлення волі,

– за ч. 2 ст. 296 КК України на 4 роки
позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України остаточно призначено 8 років
позбавлення волі.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, громадянина України, раніше не судимого,

– за ч. 2 ст. 296 КК України на 4 роки
позбавлення волі,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, громадянина України, раніше не судимого,

– за ч. 2 ст. 296 КК України на 4 роки
позбавлення волі,

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, громадянина України, не судимого в силу ст. 89 КК України,

– за ч. 2 ст. 296 КК України на 4 роки
позбавлення волі.

Стягнено на
користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1 - 17 000
грн, із ОСОБА_2 - 13 000 грн, із ОСОБА_3 - 10 000 грн, із ОСОБА_4 - 10 000
грн.

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними та засуджено за вчинення
хуліганства групою осіб, а ОСОБА_1 за спричинення тяжких тілесних ушкоджень
ОСОБА_10, внаслідок яких настала його смерть за таких обставин.

22 червня 2002
року приблизно о 4 годині 30 хвилин ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходились на Пагорбі Слави у м.
Чернігові, розташованому між вулицями Успенського та Толстого, де випускники
шкіл святкували випускний вечір.

Коли ОСОБА_11
повідомив про те, що у нього виник конфлікт з ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_13,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 підбігли до місця вказаного ОСОБА_11, де грубо порушуючи громадський
порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю групою
осіб, стали завдавати удари руками та ногами по голові та тулубу ОСОБА_10, який
від ударів впав на землю, після чого всі разом продовжили завдавати удари
лежачому на землі ОСОБА_10

В той час, коли
ОСОБА_10 намагався піднятися з землі, ОСОБА_2 завдав йому удар ногою по голові, а ОСОБА_1 - один удар
дерев'яною палицею в область шиї ОСОБА_10, спричинивши тяжке тілесне
ушкодження, внаслідок якого потерпілий помер на місці.

У касаційному
поданні прокурор просить вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати, а
кримінальну справу направити на новий судовий розгляд, мотивуючи тим, що у
справі зібрано достатньо доказів на підтвердження вини ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в умисному позбавленні життя ОСОБА_10

У доповненні до
касаційного подання прокурор просить врахувати, що судом при призначенні
покарання ОСОБА_1 не враховано, що він
вчинив злочин у неповнолітньому віці. Також вказує, що на момент розгляду
справи сплинув строк давності притягнення інших осіб до кримінальної
відповідальності за злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України.

У касаційних
скаргах:

– засуджений
ОСОБА_1 вважає, що вирок суду щодо нього є незаконним та
необгрунтованим, оскільки в матеріалах справи не зібрано доказів на
підтвердження його вини у вчиненні хуліганства та умисному спричиненні ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень,
що у нього не було умислу на позбавлення
життя потерпілого, який сам безпричинно розпочав бійку;

– захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок щодо
ОСОБА_1 скасувати, а провадження у кримінальній справі закрити, мотивуючи тим,
що в ході досудового та судового розгляду справи допущені порушення норм
кримінально-процесуального законодавства, що призвело до безпідставного
засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 та
ч. 2 ст. 296 КК України;

– захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вирок щодо
її підзахисного ОСОБА_4 змінити: зменшити призначене судом покарання та
звільнити від його відбування з іспитовим строком. Не погоджується із цивільним
позовом потерпілої;

– захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вирок щодо
ОСОБА_2 скасувати, а провадження за ч. 2 ст. 296 КК України закрити за
відсутністю складу злочину, мотивуючи тим, що підзахисний лише намагався
припинити неправомірні дії потерпілого;

– захисник-адвокат ОСОБА_8, не оскаржуючи
правильність висновків суду щодо доведеності
вини його підзахисного ОСОБА_3 у вчиненні злочину та кваліфікації його
дій за ч. 2 ст. 296 КК України, просить
вказаний вирок змінити: пом'якшити міру
покарання та застосувати Закон України “Про амністію” від 23 червня 2005 року;

– потерпіла ОСОБА_5 просить вирок щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 скасувати, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, у
зв'язку з чим невірно кваліфіковані їх дії та призначено надто м'яке покарання.

Заслухавши
доповідача, засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
потерпілу ОСОБА_5, захисників-адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтримали свої касаційні
скарги, прокурора, який підтримав касаційне подання і додаткові доводи до
нього, та просив задовольнити подання та
касаційну скаргу потерпілої, а решту скарг залишити без задоволення,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи подання і скарг, колегія
суддів вважає, що вони підлягають задоволенню частково.

Відповідно до
вимог ст. 398 КПК України підставами для скасування вироку апеляційного суду,
постановленого ним як судом першої інстанції, у тому числі є неповнота і
однобічність судового слідства, істотне порушення кримінально-процесуального
закону, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним
обставинам справи, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості
вчиненого злочину та особі засудженого.

Усі ці порушення
мали місце при постановленні вироку апеляційним судом.

Як убачається із
матеріалів справи, органи досудового слідства вважали доведеним, і це викладено
в обвинувальному висновку, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, перебуваючи
у стані алкогольного сп'яніння, 22 червня 2002 року знаходились на Пагорбі
Слави, розташованому в м. Чернігові, де святкували шкільний випускний вечір.

Приблизно о 4
годині ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_1, що у нього виник конфлікт з особами, які
перебували неподалік.

ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
прибігли до місця конфлікту, де з хуліганських спонукань розпочали бійку з
незнайомими ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Після того, як
ОСОБА_1 ударом кулака в щелепу збив ОСОБА_10 з ніг, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2
та ОСОБА_4, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до
суспільства, безпричинно, з особливою зухвалістю та жорстокістю, діючи
узгоджено, з мовчазної згоди один одного, з метою позбавлення життя, почали
завдавати лежачому на землі ОСОБА_10 численні
удари руками, взутими ногами та палкою по різних частинах тіла, завдавши
потерпілому понад 30 ударів, спричинивши тілесні ушкодження у виді закритої
черепно-мозкової травми з наявністю крововиливів у м'які тканини голови, м'яку
мозкову оболонку та речовину головного мозку в області полюсів лобних та
скроневих часток, під м'яку мозкову оболонку потиличної частки, закритої травми
шиї з наявністю крововиливів у м'язи шиї по задній поверхні, що спричинили потерпілому
особливих мук і страждань, і у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких
тілесних ушкоджень, внаслідок яких ОСОБА_10 помер на місці.

Перевіряючи
матеріали справи, суд лише частково погодився з висновком органів досудового
слідства та визнав ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 винними у вчиненні хуліганства групою осіб, а
останнього - й в умисному спричиненні
ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що
спричинили його смерть.

Проте з таким
висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Роблячи такий,
на думку колегії суддів, невірний висновок, судом не враховано, положення п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року “Про судову
практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи”, відповідно до
якого відповідальність за вчинення умисного вбивства за попередньою змовою
групою осіб несуть і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими
безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об'єднаними з
іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення
потерпілого життя, виконали хоча б
частину того обсягу дій, який група осіб вважала необхідним для реалізації
цього умислу. Зокрема, застосування на початку нападу насильства щодо
потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан із тим, щоб інший
співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання
опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником;
усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі
заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка
згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час
учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї та ін.), тощо.

Як убачається з
висновку судово-медичної експертизи, на трупі ОСОБА_10 виявлено тілесні
ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з наявністю крововиливів у
м'які покрови голови в області потиличного бугра та лівої області, під м'яку
оболонку та речовину головного мозку в
області полюсів скроневих часток, під м'яку мозкову оболонку потиличної частки,
закритої травми шиї з наявністю крововиливів у м'язи шиї по задній поверхні,
крововиливу під тверду мозкову оболонку спинного мозку шийного відділу з
переходом на стовбур головного мозку, рани тім'яно-потиличної області та інші
тілесні ушкодження. Смерть потерпілого настала внаслідок закритої
черепно-мозкової травми з крововиливами у речовину головного мозку та закритої
травми шиї з крововиливами у спинний мозок з переходом на стовбур головного
мозку.

Досліджуючи
питання, пов'язане з тим хто саме завдавав удари потерпілому, органи досудового
слідства встановили, що ОСОБА_1 в ході бійки умисно завдав потерпілому не менше
2 ударів, у тому числі палицею, ОСОБА_2 - 4-5 ударів по голові, тулубу,
кінцівках потерпілого, ОСОБА_3 - 2 удари по тулубу, ОСОБА_4 - 3 удари, у тому числі й по руках
потерпілого, якими той закривав голову.

Взагалі органами
досудового слідства встановлено, що умисними діями вказаних осіб ОСОБА_10 було
спричинено численні удари (близько 30), внаслідок яких він отримав тілесні
ушкодження, у тому числі небезпечні у момент заподіяння, в результаті яких
настала його смерть.

Крім того,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у ході досудового слідства не
заперечували, що саме від їх спільних дій потерпілому спричинені тілесні
ушкодження.

У ході
досудового слідства ОСОБА_1 стверджував, що він завдав удар рукою у щелепу
ОСОБА_10, від якого той впав на землю, після цього почергово із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжили завдавати
удари по голові лежачому на землі
потерпілому.

ОСОБА_2, у ході
судового розгляду справи, визнав, що
крім нього ОСОБА_10 завдавали удари ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_14 та ОСОБА_3.
Також визнав, що всі били потерпілого по голові та тулубу.

ОСОБА_3 визнав,
що він особисто завдав декілька ударів ногою по тілу потерпілого. Бачив, що
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 також били ОСОБА_10 ногами по голові та грудях.
Крім того, йому було завдано два удари палицею по животу та грудній клітці.

ОСОБА_4 визнав,
що він завдав декілька ударів по тулубу та кінцівках потерпілого. ОСОБА_10
також завдавали удари ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак він не знає хто
скільки завдав ударів.

Не дивлячись на
показання вказаних осіб, у тому числі й ОСОБА_1, який визнав, що він особисто
завдав декілька ударів по голові та тулубу потерпілого, суд у вироку вказує, що
він завдав тільки один удар, від якого настала смерть ОСОБА_10

Такий висновок
суду, на думку колегії суддів, є явно неправильним.

Із показань ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на
досудовому слідстві вбачається, що кожен із них завдав потерпілому по декілька
ударів у життєво важливий орган - голову з великою силою, у тому числі й
ногами, взутими у взуття. Крім того, удари по голові лежачому ОСОБА_10 було
також завдано палкою.

Із матеріалів
справи убачається, що потерпілий помер на місці і тільки після цього було
припинено нанесення йому ударів.

Також
встановлено, що до цього вечора ніхто з осіб не був раніше знайомим, що
свідчить саме про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень без якихось
вагомих причин, тобто з хуліганських мотивів.

Тому висновки
суду про відсутність у ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 умислу на позбавлення життя потерпілого не
відповідають фактичним обставинам справи.

За таких
обставин, коли судом не було враховано характер та механізм спричинення
потерпілому тілесних ушкоджень, кількість ударів, у тому числі завданих у
життєво важливий орган - голову, частина з яких була нанесена зі значною силою,
а також не враховані інші обставини, які мають важливе значення для вірного
вирішення справи, зазначений вирок підлягає скасуванню, а справа - направленню
на новий судовий розгляд.

Під час нового
судового розгляду суду необхідно врахувати вищенаведене, всебічно, повно та
об'єктивно дослідити усі докази, зібрані у матеріалах справи, правильно кваліфікувати дії вказаних осіб і
прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Керуючись
статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційне
подання прокурора задовольнити частково.

Касаційні скарги
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, потерпілої ОСОБА_5,
захисників-адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 12 квітня 2007 року щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати, а кримінальну справу направити
на новий судовий розгляд.

СУДДІ :

Присяжнюк Т.І.
Федченко О.С. Кліменко М.Р.