Справа № 1-133
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
червня 2007 року Тульчинський
районний суд

Вінницької
області

В складі
головуючого судді Люлько
В.В.

при
секретарі Скавронській
Т.О.

з участю
прокурора Григоришена
О.В.

та
адвоката ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому засіданні в залі суду місті Тульчині справу про обвинувачення

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, гр. Росії, уродженець м. Біла Церква, Київської
області, освіта середня, не працює, одружений, має малолітню дитину, житель
АДРЕСА_1, судимий:
18.03.1997 р. Білоцерківським р/с по ст. 140 ч.1, 140 ч.2, 42, 45 КК України до
3 років позбавлення волі, умовно з іспитовим терміном 2 роки;

14.11.1997
р. Білоцерківським р/с по ст. 140 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців
позбавлення волі;

2.02.2006
року Білоцерківським р/с по ст. ст. 309 ч.1, 185 ч.2 КК України до 2 років
позбавлення волі, у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України

ВСТАНОВИВ:

В середині липня
2005 року біля 23 год.,
в с Клебань Тульчинського району, ОСОБА_2 перебуваючи біля кафе „Поділля",
з метою відкритого

заволодіння
чужим майном, а саме грошима, які він побачив в нагрудній кишені сорочки свого
знайомого ОСОБА_3, застосувавши
насильство, що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, наніс
останньому удар рукою в обличчя. Після того, як ОСОБА_3 впав на землю, ОСОБА_2 відкрито викрав у потерпілого 45
грн., витягнувши їх із нагрудної кишені сорочки, чим спричинив потерпілому
матеріальну шкоду на вказану суму.

Підсудний
ОСОБА_2 свою вину в скоєні злочину передбаченого ст. 186 ч.2 КК України визнав
повністю, давати покази відмовився.

Так,
потерпілий ОСОБА_3
претензій до підсудного не має, так як він повністю розрахувався.

У відповідності
до вимог ст. 299 КПК України, докази, зібрані по справі в судовому засіданні не
досліджувались.

Дослідивши
зібрані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_2 у
відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке
виразилось в нанесенні удару і не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого доведена в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст.
186 ч.2 КК України. Суд виключає кваліфікуючу ознаку повторність, так як злочин
передбачений ст. 186 ч.2 КК України було вчинено в середині липня 2005 року, а
судимість, за вироком Білоцерківського міського суду від 14.1,1.1997 року, яким
засуджено ОСОБА_2 до 3 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до вимог
ст. 89 КК України - погашено. Злочин передбачений ст.ст. 309 ч.2, 185 ч.2 КК
України, яким ОСОБА_2 засуджено Білоцерківським міськрайсудом 2.02.2006 року до
2 років позбавлення волі, вчинено 15.10.2005 року.

Обираючи
покарання підсудному ОСОБА_2 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної
небезпеки вчиненого ним злочину, особу підсудного, який по місцю тимчасового
проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної
відповідальності.

Пом'якшуючими
обставинами суд суд вважає щире каяття у вучиненому злочину, сприяння в
розкритті злочину, відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Обтяжуючими
відповідальність обставинами суд вважає наявність у підсуднього попередніх
судимостей.

Призначаючи
підсудному ОСОБА_2 покарання суд враховує перелічені вище помякчуючі обставини
а також те, що підсудній має на утриманні малолітню дитину, що дає суду
підстави для застосування ст. 69 КК України

Враховоючи,
що останній вчинив злочин передбачений ст. 186 ч.2 КК України до постановления вироку
Білоцерківським міськрайонним судом від 2.02.2006 року, суд вважає за правильне
застосувати ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового зарахування покарання
відбутого за попереднім вироком.

Строк відбуття
покарання підсудному ОСОБА_2 рахувати з моменту затримання, тобто з 19.10.2005
року. Строк перебування під вартою та строк відбуття покарання за попереднім
вироком зарахувати в строк відбуття остаточного покарання.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 321-324, 337, 338 КПК
України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2
визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України з
застосуванням ст 69 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення
волі строком на 2 (два) роки.

У
відповідності до ст. 70 ч.4 КК України з врахуванням вироку Білоцерківського
міськрайонного суду від 2.02.2006 року, остаточне покарання призначати шляхом
часткового зарахування покарання відбутого за попереднім вироком у вигляді
позбавлення волі строком на два роки три місяця.

Строк
відбуття покарання підсудному ОСОБА_2 рахувати з моменту затримання, тобто з
19.10.2005 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк перебування під
вартою та строк відбуття покарання за попереднім вироком.

Запобіжний
захід засудженому ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити попередній -
тримання під вартою.

На вирок може
бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через
Тульчинський районний суд протягом п'ятнадцяти діб з дня отримання копії вироку
засудженим.