АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/144/15 Справа № 184/2179/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, який приймав участь в судовому засіданні у суді першої інстанції на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року по кримінальному провадженню № 0000502 щодо

ОСОБА_6 , року народження 1980, місяць липень, день 24, уродженця м. Марганець Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
якого визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та один місяць.

Вирішено питання з речовим доказом.

за участю прокурора - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції обвинувачений просить вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року скасувати та постановити виправдувальний вирок звільнивши його з під варти так, як він не причетний до даного злочину. Вважає, що вирок суду винесений з порушеннями норм КПК України, вказує на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та вважає, що йому призначено суворе покарання.
В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений вважає, що даний вирок ґрунтується на припущеннях та протиріччях. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання про проведення ряду експертиз та виклику свідків, які б вказали на його непричетність до скоєного злочину. Безпідставно йому було відмовлено у виклику свідків працівників ППС м. Орджонікідзе, які його затримували. Також судом безпідставно не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні дав визнавальні покази, зазначивши, що саме він скоїв вказаний злочин. Не взяті до уваги покази свідка ОСОБА_9 , який показував, що ОСОБА_8 йому зізнався у скоєнні вказаного злочину. Обвинувачений зазначає, що вказані покази свідка ОСОБА_8 підтверджуються і тим фактом, що золоті вироби були вилучені саме під ковриком автомобіля з тієї сторони, де сидів ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_6 стверджує, що працівники міліції скоїли злочин щодо нього, вилучивши золоті вироби, мобільні телефони, велику суму грошей, пакет документів, реєстратор з таксі, та в подальшому йому не повернули. Прокурорська перевірка по цьому факту була проведена не об`єктивно. Просить суд прийняти це до уваги.
Крім того обвинувачений в апеляційній скарзі наголошує на тому, що суд не мав права приймати до уваги покази свідка ОСОБА_10 , оскільки вона в судовому засіданні не попереджалася про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_6 стверджує, що кримінальне провадження щодо нього сфальсифіковане, в його діях відсутній мотив та склад інкримінованого кримінального правопорушення. Просить в апеляційній скарзі скасувати вирок суду та виправдати його.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України змінити, у вступній частині вказавши номер кримінального провадження, та виключити з відомостей про особу, дані про наявність судимостей, які вже погашені, а саме про його судимість за 1997 та 2000 роки. В іншій частині просив вирок суду залишити без змін.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним за те, що у нього, 14 травня 2014 року о 18 годині 00 хвилин знаходячись на алеї дендропарку в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, помітивши на шиї раніше ОСОБА_11 , яка йшла йому на зустріч, золоті прикраси, з корисливих спонукань виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 : золотого ланцюжка із золотою іконкою.
В цей же день о 18 годині 10 хвилин, знаходячись там же і реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 підійшов до потерпілої ОСОБА_11 після чого, діючи умисно, повторно, протиправно, шляхом ривка, тобто із застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої відкрито викрав з шиї останньої ланцюжок із золота 583 проби вагою 10 грам, а також іконку із золота 583 проби вагою 2 грами. Після цього з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник в напрямку вул. Шатохіна м. Орджонікідзе, де був затриманий співробітниками Орджонікідзевського МВ. Відкритим викраденням майна ОСОБА_11 , поєднаним із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя чи здоров`я останньої, вчиненого повторно, потерпілий ОСОБА_11 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 3193 грн. 08 коп.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи поданих апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що досудове та судове слідство у справі проведено неповно, не об`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами справи з`ясовано, що досудове та судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.
Висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , а також в протоколах: огляду місця події; огляду автомобіля; пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; пред`явлення речей для впізнання.
Обвинувачений ОСОБА_6 провину свою у скоєнні кримінальних правопорушень щодо потерпілої ОСОБА_11 в суді не визнавав, стверджував, що дійсно 14.05.2014 року він зі свідком ОСОБА_8 на таксі прибули в м. Орджонікідзе. Там, гуляли по парку. Йдучи парком з ОСОБА_8 , він розмовляв по телефону. Коли вони порівнялися з потерпілою та її знайомою, сталася якась потасовка між жінками та ОСОБА_8 . Жінка стала кричати, він запитав у ОСОБА_8 , що сталося. Однак той став тікати та сказав, що пояснить потім. Він також побіг за ним. Потім їх затримали, як з`ясувалось працівники міліції. В ході проведення обшуку в автомобілі, були знайдені золоті вироби, які потерпіла впізнала як свої. Він стояв разом з ОСОБА_8 біля авто. Коли до них підійшла потерпіла, то накинулася саме на нього, стала вимагати повернути їй золоті вироби та зірвала з нього цепочку з ладанкою. Куди потім ділися його речі йому не відомо.
Обвинувачений стверджував, що вказаного злочину він не скоював, працівники міліції чинили на нього тиск, тому він визнав себе винним. Злочин скоїв ОСОБА_8 , але відкупився від працівників міліції, тому «повісили» злочин на нього. Золоті вироби потерпілої були вилучені саме в тому місці, де сидів в авто ОСОБА_8 .. Він же в автомобілі сидів на передньому сидінні та не міг їх туди сховати. Вважав, що ОСОБА_13 помиляється, вказуючи саме на нього як на злочинця, котрий зірвав з неї золоті вироби.
Свідок ОСОБА_8 , який був допитаний в суді за клопотанням обвинуваченого, дійсно в судовому засіданні підтвердив, що 14.05.2014 року вони з ОСОБА_6 в м. Орджонікідзе гуляли по парку. В цей момент ОСОБА_14 хтось зателефонував на мобільний і він йшов попереду нього на декілька кроків та розмовляв. Він же побачив, що йому на зустріч йшло дві жінки, на шиї у однієї був ланцюжок. Він вирішив її пограбувати. Тому коли він з жінками порівнявся, то зірвав з потерпілої ланцюжок з іконкою і зразу ж став тікати. Жінка стала кричати, ОСОБА_15 запитав, чого він тікає, він йому сказав, щоб біг за ним, обіцяв потім пояснити. Подоматько біг за ним. Але через деякий час їх затримали працівники міліції. Вирвавшись, вони намагалися втекти на таксі, але їх зупинили працівники міліції. Речі потерпілої він сховав під коврик заднього сидіння авто, які в подальшому були вилучені в присутності понятих.
Свідок наполягав, що саме він скоїв злочин щодо потерпілої, але йому вдалося відкупитися від працівників міліції і його відпустили. Коли в день скоєння злочину потерпіла після їх затримання, підійшла до авто, вона дійсно зразу накинулася на ОСОБА_6 , звинувачуючи саме його у скоєнні злочину. Чому саме свідок пояснити не зміг.

Однак, суд, при винесенні вироку, обґрунтовано поставився до свідчень обвинуваченого ОСОБА_6 про невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення та свідка ОСОБА_8 критично, оскільки вони були спростовані доказами, отриманими в ході судового слідства.
Так потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що 14.05.2014 року о 16.10 години коли вона переходила дорогу з вул. Шатохіна на вул. Калініна в м. Орджонікідзе, помітила автомобіль, який не реагуючи на її зупинку на пішохідному переході, проїжджав мимо. Вона звернула увагу на чоловіка, який сидів на передньому сидінні в автомобілі, оскільки в нього було подряпане обличчя. Автомобіль проїхав, вона ж перейшла дорогу та зустріла сусідку, з якою розмовляючи пішли по парку. Їм на зустріч йшло двоє чоловіків. Коли вони наблизилися до них, один чоловік пробіг між нею та ОСОБА_10 , а ОСОБА_6 , якого вона раніше бачила в авто з подряпаним обличчям, крикнув їй в лице слова «Ха», чимось дряпонув її руку та штовхнув її в бік. ОСОБА_10 почала кричати, що її смикнули за вухо та шию. Вона ж з`ясувала, що в неї немає ланцюжка, почала кричати, а нападаючі тікати. На її крики вибігли як з`ясувалось пізніше працівники міліції. Вона їм повідомила прикмети, зазначивши, що у нападаючого на неї чоловіка було подряпане обличчя та те, що вони були на автомобілі. Її сусудка ОСОБА_10 сказала, що в неї нічого не зникло, тому вона не буде писати заяву, пішла додому. А вона пішла в ту сторону де зникли нападаючі та працівники міліції. Біля молочної кухні працівники ППС затримали крадіїв, серед них вона впізнала ОСОБА_6 , вона просила його, щоб він віддав вкрадене, але він цього не зробив. ОСОБА_6 вона дуже добре запам`ятала, оскільки в момент нападу вони були лицем до лиця, яке було у обвинуваченого подряпане. Працівники міліції знайшли її ланцюжок з ладанкою під заднім сидінням в автомобілі.
Потерпіла з впевненістю стверджувала, що напав на неї саме ОСОБА_6 , а не свідок ОСОБА_8 . Останній намагався пограбувати ОСОБА_10 , але йому не вдалося. ОСОБА_6 вона запам`ятала, ще коли він їхав в автомобілі. Вважала, що обвинувачений намагається уникнути відповідальності. Зазначила, що коли ОСОБА_6 здійснював крадіжку він був у чорній футболці, а біля автомобіля він був вже в чорному піджаку.
Покази потерпілої ОСОБА_11 узгоджуються і з рядом письмових доказів по справі, які були досліджені в суді та на які послався суд у вироку, а саме протоколом огляду місця події (а.с.9-11 т.2), в якому зафіксовано місце скоєння правопорушення відносно потерпілої; протоколом огляду автомобіля (а.с.13-19 т.2) відповідно до якого було зафіксовано факт вилучення золотих виробів, а саме ланцюжка та ладанки; протоколом пред`явлення речей для впізнання (а.с.34 т.2) в якому зафіксований факт впізнання потерпілою своїх золотих виробів, які були у неї викрадені під час пограбування.
Крім того під час пред`явлення особи для впізнання, потерпіла ОСОБА_13 з впевненістю вказала на особу під номером 4, як на особу, яка здійснила відносно неї пограбування, що було зафіксовано в протоколі (а.с.32-33 т.2). Впізнала його за рисами обличчя.
Свідкок ОСОБА_10 дала суду аналогічні покази, наголосивши, що в день скоєння злочину відносно потерпілої на неї накинувся ОСОБА_8 , а на ОСОБА_13 накинувся ОСОБА_6 .. ОСОБА_11 почала кричати, сказала, що в неї зникла цепочка з ладанкою. Потерпіла хлопців, які почали тікати, просила віддати хоча б ладанку, але вони не реагували. На їх крик вибігли з кафе працівники міліції та почали доганяти злочинців.
Хлопець, який на неї нападав, як вона пізніше взнала, був ОСОБА_8 , схватив її за сережку, однак не зміг її зірвати, у неї тільки боліло вухо. Так як у неї нічого не вкрали, вона не захотіла писати заяву в міліцію та пішла додому.
Суду свідок з впевненістю вказала, що саме ОСОБА_6 напав на потерпілу ОСОБА_11 . Вона його добре запам`ятала, оскільки в нього було тоді подряпане обличчя, красного кольору, зачесане волосся назад та білий годинник на білому браслеті.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив, що в день скоєння злочину він дійсно возив ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на своєму автомобілі в м. Орджонікідзе. Там вони його попросили почекати, самі кудись пішли. Через деякий час першим повернувся ОСОБА_8 і сів у машину на заднє сидіння з права. ОСОБА_6 також йшов назустріч, і з ним ще чоловік 5 незнайомих. ОСОБА_6 сівши в машину наказав швидко їхати. Незнайомі чоловіки, які були з ним поряд, заперечували проти цього. Їм все ж таки вдалося від`їхати на авто, але через невеликий проміжок часу їх зупинила патрульна машина. Працівники міліції попросили оглянути його машину, він не заперечував. ОСОБА_6 та його друг вийшли та стояли біля авто. В ході автомобіля, з правої сторони під сидінням під килимком в маленькому відділенні знайшли ланцюжок з кулоном. Свідок зазначив, що ОСОБА_6 , який сидів на передньому сидінні біля нього, не мав можливості знаходячись в авто, сховати золоті вироби в те місце де їх було знайдено.
Свідок ОСОБА_12 с судовому засіданні підтвердив, що в травні 2014 року був понятим в ході огляду автомобіля темного кольору. В його присутності та ще одного понятого, працівниками міліції дійсно були вилучені золоті вироби в автомобілі зі сторони заднього сидіння справа, під килимком. Це був ланцюжок з іконкою чи кулоном, вже не пам`ятає. В протоколі все було зафіксовано і ними підписано. ОСОБА_6 стояв у стороні, а водій авто сидів на передньому сидінні в цей час. Насилля ні до кого не застосовувалося.
Отже суд першої інстанції ретельно перевіривши всі докази по справі прийшов до правильного висновку про доведеність провини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що судом була допущена неповнота судового слідства, оскільки судом йому було відмовлено в призначенні експертиз та працівників міліції є необґрунтованими. Оскільки заявляючи вказані клопотання обвинувачений їх не конкретизував, які саме експертизи необхідно провести та не мотивував для чого йому потрібен допит працівників міліції. Останні очевидцями скоєння злочину не були, а отже їм не відомо хто вчинив вказаний злочин.
Неповноти судового слідства по справі судом не допущено, оскільки суд дослідив, достатньо доказів на підставі яких можливо було зробити висновок по справі. Свідок ОСОБА_8 , на допиті якого наполягав обвинувачений був доставлений в суд з місць позбавлення волі та допитаний. Більше конкретних свідків, які могли підтвердити непричетність ОСОБА_6 до скоєного злочину, останній не називав та не просив їх викликати.
Твердження обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 про те, що обвинувачений не скоював даного правопорушення, колегія суддів вважає надуманими.
І потерпіла ОСОБА_11 і свідок ОСОБА_10 , які раніше не знали обвинуваченого і не мають сенсу для його оговора, в залі судового засідання в суді першої інстанції з впевненістю вказали, що саме обвинувачений ОСОБА_6 накинувся на потерпілу і зірвав з неї золотий ланцюжок з кулоном, а не свідок ОСОБА_8 .. При цьому кожна з них описали характерні прикмети потерпілого, про які не заперечував сам обвинувачений. Вчинене правопорушення було о 18.00 годині, в будень день, коли було видно, тому і потерпіла і свідок мали змогу розгледіти нападаючих.
Обвинувачений та свідок ОСОБА_8 також не заперечували, що потерпіла коли їх затримали працівники міліції зверталася саме до ОСОБА_6 та просила повернути золоті вироби.
Суд обґрунтовано визнав хибними та не прийняв до уваги свідчення як обвинуваченого так і свідка ОСОБА_8 , бо вони спростовані доказами добутими в суді.
Покази свідка ОСОБА_8 та обвинуваченого не узгоджуються між собою, оскільки деталі скоєння вказаного злочину вони пояснюють по різному, в частині послідовності їх дій в день скоєння злочину.
Суд прийшов до правильного висновку, що покази свідка ОСОБА_8 не слід приймати до уваги при винесенні вироку, оскільки вони суперечать іншим доказам по справі.
Колегія суддів вважає, що вказаний свідок дав суду брехливі покази. Як пояснив в судовому засіданні сам ОСОБА_8 , раніше він на досудовому слідстві не зазначав про те, що саме він скоїв злочин відносно ОСОБА_11 , оскільки відкупився від працівників міліції. Цей факт нічим не зміг підтвердити, в прокуратуру заяву не писав. За його показами лише тоді як він потрапив за грати по іншій справі, він вирішив суду розповісти всю правду. Вказані свідчення свідка ОСОБА_8 є нелогічними і такими що позбавлені сенсу. Натомість пояснити чому він працівникам міліції вказував, що саме ОСОБА_6 скоїв злочин та сховав золоті вироби в автомобілі, суду пояснити не зміг.
Суд правильно зазначив у вироку, що знаходячись разом з обвинуваченим під вартою, в ході конвоювання останніх в судове засідання вони мали змогу домовитись між собою про зміст показів ОСОБА_8 в суді.
Свідок ОСОБА_8 , даючи такі покази мав за мету допомогти обвинуваченому ОСОБА_6 з яким раніше були у дружніх стосунках, уникнути відповідальності за скоєне.
Доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 зізнався йому у скоєнні злочину щодо потерпілої, є надуманими. Технічним записом судового процесу вказані доводи спростовуються, оскільки вказаних показів свідок ОСОБА_9 не давав.
Суд також прийшов до правильного висновку про те, що сам факт знаходження золотих виробів під ковриком заднього сидіння не виключає можливість їх покладення як самим обвинуваченим так і свідком ОСОБА_8 за його клопотанням.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не мав права приймати до уваги покази свідка ОСОБА_10 , оскільки не попередив її про кримінальну відповідальність, є також хибними, оскільки технічний запис процесу ці твердження спростовує. Свідок ОСОБА_10 була попереджена судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, в матеріалах провадження наявна розписка свідка про вручення їй пам`ятки про права та обов`язки.

Доводи обвинуваченого про скоєння щодо нього кримінального правопорушення працівниками міліції, а саме по факту зникнення його золотих прикрас, документів та грошей, можуть бути предметом перевірки по іншому кримінальному провадженні і не є перешкодою для винесення кінцевого рішення по вказаному провадженню.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 щодо суворості призначеного покарання їх також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу. Покарання ОСОБА_6 судом призначено з урахуванням тяжкості скоєного та його особи. Рішення суду в цій частині мотивоване належним чином. Призначене покарання є максимально низьким, передбаченим санкцією ч.2 ст.186 КК України і таким що відповідає вимогам ст.65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органом досудового слідства або судом, які б були підставою для скасування постановленого щодо ОСОБА_6 судового рішення, не встановлено.

Отже колегія суддів, вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, встановлених вироком суду, відповідає доказам, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Крім того, на думку колегії суду, заслуговує частково на увагу апеляція прокурора.

Відповідно до ч.2 ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначається, в тому числі найменування (номер) кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції у вступній частині вироку не вказав номер кримінального провадження, а саме №0000502.

Що стосується погашених судимостей обвинуваченого ОСОБА_6 то колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з думкою прокурора.

Відповідно до ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 був засуджений в 2000 році, а потім в 2006 році, однак судимість за 2000 рік не може бути погашена тому, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин до спливу цього строку за, що був засуджений в 2006 році.

Тому колегія суддів, вважає за необхідне частково задовольнити апеляцію прокурора виключивши з вступної частини вироку з відомостей про особу обвинуваченого наявність судимості стосовно ОСОБА_6 за 12.11.1997 рік Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст.206 ч.2 КК України, яка погашена та зазначити номер кримінального провадження № 0000502.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О ВИ Л А:

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року по кримінальному провадженню № 0000502 стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України змінити.

Виключити з вступної частини вироку, з відомостей про особу обвинуваченого наявність судимості ОСОБА_6 за 12.11.1997 рік Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст.206 ч.2 КК України, та зазначити номер кримінального провадження № 0000502.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в судовому засіданні у суді першої інстанції задовольнити частково.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим , що тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4