Ухвала

іменем україни

12 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
за участю прокурора ОСОБА_11,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами заступника прокурора Херсонської області та потерпілого ОСОБА_5 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 6 травня 2014 року,

Вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2012 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, такий, що судимості

не мав,

засуджений за частиною 1 статті 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 19 червня 2011 року о 12 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI LANCER», д.н.з. НОМЕР_3, та рухаючись по вул. Червонопрапорній в напрямку вул. Філатова в м. Херсоні зі швидкістю 100 км/г, в порушення вимог пунктів 1.5, 1.12, 1.13, 2.3 (б), 2.3 (д), 8.7.3 (е), 12.4,16.3 Правил дорожнього руху України, при виконанні обгону виїхав на зустрічну смугу, проїхав на заборонений червоний сигнал світлофору, чим допустив зіткнення із автомобілем «Форд Скорпіо», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, котрий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 6 травня 2014 року вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2012 року щодо засудженого ОСОБА_6 в частині вирішення цивільних позовів потерпілого ОСОБА_5 скасовано, а справа в цій частині повернута на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить вказану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий апеляційний розгляд, окрім в частині вирішення цивільного позову. Посилається на істотні порушення кримінально-процесуального закону.

Свої вимоги прокурор обгрунитовує тим, що всупереч вимогам статті 377 КПК України 1960 року суд апеляційної інстанції доводи апеляційних скарг потерпілого та захисника засудженого належним чином не перевірив, не дав на них вичерпні і переконливі відповіді та не зазначив конкретних підстав, через які визнав їх апеляції необґрунтованими, обмежившись формальною вказівкою на відповідність призначеного покарання вимогам статті 65 КК України.

Крім того, стверджує, що судом апеляційної інстанції при новому розгляді справи в порушення вимог статті 399 КПК України 1960 року недоліки, на які зазначено в ухвалі суду касаційної інстанції, не виправлено, зміст ухвали зведено до дублювання попереднього рішення суду апеляційної інстанції, яке було скасовано.

У касаційній скарзі потерпілий просить вказані судові рішення скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий судовий розгляд. Посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

Зокрема, потерпілий вважає, що суд хоча і послався на ступінь суспільної небезпеки і тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, котрий характеризується посередньо, однак фактично їх не врахував, а також не враховано того, що останній не працює, не здійснює будь-яких дій по відшкодуванню завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, не надав жодної допомоги, цивільний позов не визнав, що свідчить про відсутність у нього щирого каяття.

Крім того, стверджує, що апеляційний суд всупереч вказівкам суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для виконання відповідно до вимог статей 399 та 377 КПК України 1960 року не дав повну та розгорнуту відповідь на доводи його апеляційної скарги щодо м`якості призначеного покарання, а лише обмежився загальними формулюваннями щодо цього.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та не заперечував проти часткового задоволення скаги потерпілого, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягать з наступних підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 1 статті 286 КК України злочинних дій ОСОБА_6, а також призначення та розмір додаткового покарання у касаційній скарзі потерпілим та прокурором не заперечуються та не оскаржуються.

Тодія як, доводи касаційних скарг прокурора та потерпілого щодо істотних поуршень вимог кримінально-процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до статті 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, визнавши ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, який законом віднесений до категорії невеликої тяжкості, суд першої інстанції, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання за частиною 1 статті 286 КК України, суд першої інстанції враховував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про його особу щодо посередньої характеристики та відсутності попередніх судимостей, щире каяття, як пом'якшуючу покарання обставину, та відсутність обтяжуючих йому покарання обставин, а також вказівок суду апеляційної інстанції.

З обраним судом першої інстанції видом та розміром основного покарання, що був предметом апеляційного розгляду за скаргами потерпілого та захисника засудженого, погодився і суд апеляційної інстанції, додатково зваживши на наявність обставин, що враховуються відповідно до вимог статті 65 КК України, та їх достатності.

Висновки та мотиви судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає прийнятними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, оскільки невідшкодування завданої злочином шкоди або не здійснення дій по усуненню шкоди не може розцінюватися як відсутність надання засудженим критичної оцінки своїм діям, що привели до злочинного наслідку, а отже бути визначальною підставою при визначенні особі виду покарання.

Водночас, визнання вини засудженим та повідомлення обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди і слугувало ствердженню про наявність пом'якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Крім того, відповідно до санкції частини статті кримінального закону, за який засуджений ОСОБА_7, має альтернативні види покарань, при обранні та ствердженні правильності призначення якого судами першої та апеляційної інстанції проаналізували обставини, передбачені вимогами статті 65 КК України, та, відповідно, навели мотиви цього, а відтак не можуть сприйматися як формальне їх перерахування.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами касаційних скарг потерпілого та прокурора щодо невиконання судом апеляційнох інстанції вказівок суду касаційної інстанції, адже визначальною підставою для проведення нового розгляду в суді апеляційної інстанції слугувало неповідомлення потерпілого про слухання справи.

Тоді як, скупість мотивів в ухвалі суду апеляційної інстанції не виключає врахованих судом першої інстанції обставин при призначенні покарання, що стверджені судом апеляційної існатнції правильними та достатніми, та не впливає на його виваженість, достатність та справедливість.

Отже, колегія суддів стверджує, що вид призначеного засудженому ОСОБА_6 основного покарання, відповідає вимогам статті 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відтак, касаційні скарги потерпілого та прокурора задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та розділом 11 пунктом 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 6 травня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги заступника прокурора Херсонської області та потерпілого ОСОБА_5 - без задоволення.

С у д д і:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10