Провадження № 1-кп/534/56/14
Справа № 534/67/14-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_7 Бойченко ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_8 Максименко ОСОБА_10

захисника обвинуваченого ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську кримінальні провадження внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000995 від 01.09.2013р., за №0000250 від 11.04.2014р., за № 0001055 від 19.09.2013р. за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, раніше судимого 14.11.2013р. Комсомольським міським судом за ч.1 ст.186, ч.1ст.187, ст.70 КК України 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

- за ч.2 ст.186, ч.2 ст.189, ч.2ст.190 КК України ,

в с т а н о в и в :

В період часу з 01 год. 00 хв. по 03 год. 00 хв. 01.09.2013 року, гр. ОСОБА_12 , знаходячись поблизу кафе 12 стільців, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_8 , із корисливих спонукань, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилося у завданні одного удару рукою в голову в результаті чого, той впав на землю та завданні декількох ударів по тілу ногами. Після чого він, відкрито, з чоловічої сумки, належній ОСОБА_8 , заволодів грошовими коштами в сумі 19000 гривень та мобільним телефоном Nokia 6303, коричневого кольору, вартістю 400 гривень (всього заволодів майном на суму 19 400 грн.), після цього ОСОБА_12 з місця події втік та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями обвинувачений вчинив злочин , який передбачений ч.2 ст.186 КК України , тобто відкрите викрадення чужого майна (крадіжка ) , вчинене повторно.

В судовому засіданні ОСОБА_12 вину у вчиненні злочину за вказаних в обвинувальному акті обставин не визнав повністю, зазначаючи про свою непричетність до відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 і пославшись на своє право відповідно до вимог ст.63 Конституції України від дачі показань відмовився.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_12 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, його винуватість підтверджується наступними доказами :

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.09.2013 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що 01.09.2013 р. близько 01 год. 30 хв. біля бару 12 стільців його побили невідомі особи та забрали мобільний телефон Nokia, документи на автомобіль Фольксваген, а саме техпаспорт, водійське посвідчення та грошові кошти в сумі 19000 грн. В графі п.6 зазначеного протоколу вказує особу, яку він підозрює в цьому злочині, а саме чоловіка на ім`я ОСОБА_13 , який має прізвисько ОСОБА_14 ;

- висновком експерта № 1103 від 06.09.2013 р., згідно якого у ОСОБА_8 виявлені такі тілесні ушкодження: синці на обличчі ; крововилив під з`єднувальну оболонку правого очного яблука, які утворилися від дії тупих предметів, можливо у вказаний строк та при вказаних обставинах, та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень п.2.3.5.Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України (т.2, а.п. 118);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.12.2013 р. з фото таблицями до нього, в ході якого потерпілий ОСОБА_8 в присутності понятих розказував і показував місця, де він відпочивав в ніч з 31.08.2013 р. на 01.09.2013 р., зокрема кафе Гуд бар та кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вказав місце біля кафе 12 стільців, де було здійснено напад на нього громадянином на прізвисько ОСОБА_15 , після чого він вказав на механізм нанесення йому удару, а саме кулаком правої руки в область обличчя, після чого він вказав місце, де він впав і де йому наносили удари ногами в різні частини тіла, в якій кількості він не пам`ятає (т.2, а.п. 123-128);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.01.2014 р. з фототаблицями до нього, в ході якого потерпілий ОСОБА_8 в присутності судово-медичного експерта розказував і показував на статисті механізм нанесення йому удару ОСОБА_12 , зазначаючи, що під час відпочинку в кафе 12 стільців до нього підсів громадянин на прізвисько ОСОБА_15 та пропонував йому грати в карти. Після того, як він відмовився, останній почав йому погрожувати і після декілька хвилин після розмови запропонував йому вийти з ним на вулицю. Він погодився, коли вони вийшли, то він ішов попереду, а громадянин на прізвисько ОСОБА_15 позаду нього. Коли вони були біля магазину Квіти, то він розвернувся подивитися, де останній, і коли розвертався, то відразу отримав від нього спочатку один потужний удар кулаком правої руки, після якого він впав на асфальт. Потім одразу коли він лежав, то почав отримувати безліч ударів в область голови та корпусу ногами. Коли він лежав та йому перестали наносити тілесні ушкодження, він ледве бачив, як ОСОБА_14 кинув на підлогу біля нього його сумку. Коли прийшов до тями, нікого поруч біля нього не було, його сумка лежала поруч розкрита, він заглянув всередину, то грошей, а також тих речей, які він вказував при попередніх допитах, там уже не було. В ході слідчого експерименту ОСОБА_8 на статисті показав, як особа на ім.я ОСОБА_13 на прізвисько ОСОБА_15 наносить йому перший удар кулаком в обличчя, потім ця ж особа наносить йому удари правою ногою в область голови, а потім удари правою ногою в область ребер грудної клітини справа (т.2, а. п. 119-122);

- власноручною заявою ОСОБА_8 , згідно якої він повідомляє, що 26.12.2013р. за адресою свого проживання АДРЕСА_3 , в своїй поштовій скриньці № 1 він знайшов свій раніше викрадений телефон Nokia коричневого кольору, який він добровільно передає працівникам міліції і дозволяє проведення його огляду (т.2, а. п. 129);

- протоколом огляду від 10.01.2014 р. з фототаблицями до нього, в ході якого було оглянуто мобільний телефон Nokia моделі 6303 виробництва Китай в коричневому металевому корпусі, який добровільно видав потерпілий ОСОБА_8 (т.2, а.п. 130-133);

- протоколом огляду частини тротуару по АДРЕСА_2 з таблицею до нього, в ході якого зафіксовано місце скоєння кримінального правопорушення (т.2, а. п. 135-140);

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні, який показав, що 31.08.2013р. він із своїм сусідом відпочивав в Гуд барі біля автостанції в м. Комсомольську. При ньому в сумці через плече знаходилась сума грошей приблизно 20000 грн, мобільний телефон Nokia коричневого кольору та документи на автомобіль. Він повністю розрахувався в цьому кафе, сусід пішов додому, а він, залишаючись один біля зазначеного кафе, викликав таксі і поїхав до бару 12 стільців, щоб продовжити відпочинок. В барі 12 стільців до нього підійшов обвинувачений і запропонував зіграти в карти. Вони сіли у відкритому залі і почали грати в карти, і він помітив, що обвинувачений не зовсім чесно грає і відмовився продовжувати з ним гру. Потім він перейшов у другий зал, де продовжував вживати спиртні напої. В цей час до нього декілька раз підходив обвинувачений, зазначаючи, що так не закінчують, потім обвинувачений запропонував вийти йому на вулицю. Вони вийшли, він йшов попереду, а обвинувачений йшов за ним. Біля магазину Квіти він зупинився і відразу отримав удар кулаком в обличчя, від якого впав і отримав ще безліч ударів ногами. Коли прийшов до тями, поруч з ним лежала вивернута сумка, він зібрав все, що бачив і не пам`ятає як добрався додому, а вранці в приймальному відділенні дав показання щодо викрадення в нього 20000 гривень, телефону Nokia та документів на автомобіль. Через декілька днів в поштовій скриньці за місцем свого проживання він знайшов всі документи на автомобіль та пластикові картки, що знаходились в сумці, через 3 місяці аналогічним способом йому було повернуто телефон Nokia. В кафе 12 стільців він відпочивав один, ніяких конфліктів у нього з відвідувачами не було. З зазначеного кафе він з обвинуваченим виходили після 01 години 00 хвилин. Біля бару було нормальне вуличне освітлення, він бачив, як після нанесення удару над ним витрушувалася сумка, в міліції коли проводилось впізнання по фотографіям, він відразу впізнав ОСОБА_12 по фотографіям, оскільки візуально його запам`ятав і не міг помилитися;

- частково показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що тривалий час більше 10 років працює у відділі карного розшуку Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області і знає, що в м. Комсомольську є лише одна особа на прізвисько ОСОБА_15 - це обвинувачений ОСОБА_12 ;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який працює адміністратором в кафе 12 стільців і показав, що вночі під ранок він проводив останніх відвідувачів кафе до сходинок кафе і закрив за ними металеву решітку, і потерпілий і ОСОБА_12 знаходились в стані алкогольного сп`яніння. Потерпілий був одягнений в камуфляжний костюм, через плече у нього висіла темна сумка. Обвинувачений і потерпілий вийшли і пішли в напрямку магазину Квіти, інших осіб поблизу не було, які події відбувались потім йому невідомо.

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який показав, що в компанії обвинуваченого ОСОБА_12 та інших осіб відпочивав в кафе 12 стільців на початку осені 2013 року і бачив там потерпілого ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Близько 24 години він пішов додому, а ОСОБА_12 і потерпілий залишились в зазначеному кафе;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який показав, що знаходиться в дружніх стосунках з потерпілим ОСОБА_8 , з яким є сусідами за місцем проживання. 31.08.2013 р. вони відпочивали в барі навпроти автостанції в м. Комсомольську, де випили півлітрову пляшку горілки. При потерпілому була темна сумка через плече, яку він постійно носить з собою, коли потерпілий розраховувався, він бачив, що в цій сумці у потерпілого були документи на автомобіль, мобільний телефон та гроші купюрами по 100, 50, 20 грн. Приблизно в період часу з 23 до 24 години він вирішив піти додому, а потерпілий вирішив переїхати до іншого бару, щоб продовжити відпочинок. Ніяких конфліктів між ними та іншими відвідувачами бару не було, відвідувачів в барі було дуже мало, із ними потерпілий не спілкувався. Коли він пішки пішов додому, потерпілого він залишив на вулиці, останній викликав таксі, щоб переїхати до іншого бару. На другий день від сина потерпілого він дізнався, що його батька побили і він зайшов до потерпілого додому, щоб довідатись, що трапилось. Потерпілий повідомив, що біля бару 12 стільців його побили, забрали телефон, гроші і документи на автомобіль. Він побачив, що лице у потерпілого опухло, в синцях, останній також скаржився, що болять ребра. Скільки грошей викрали у потерпілого, останній не повідомив, оскільки погано почував себе і поспішав до лікарні;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який працює таксистом, показав суду, що знає ОСОБА_8 як свого клієнта. Він рідко користується послугами таксі, оскільки сам керує своїм автомобілем і викликає іноді його як таксиста тільки після вжиття спиртних напоїв. На початку осені 2014 р. ОСОБА_8 приблизно о 24 год. викликав його по мобільному телефону до бару, що знаходиться по вул. Строна біля автостанції, оскільки цей бар закривався, і попросив відвезти його до бару 12 стільців в м. Комсомольську, щоб там продовжити відпочинок. ОСОБА_8 знаходився в нетверезому стані, при ньому знаходилась невелика темна сумка через плече розміром приблизно 30х40 см, з якої він дістав якусь грошову купюру і розрахувався з ним. Він бачив, що в сумці у потерпілого лежала товста пачка грошей крупними купюрами, чи по 100, чи по 500 грн., ця пачка грошей не була перев`язана чи чимсь скріплена. Згодом його викликали до слідчого і він давав показання;

- показаннями свідка ОСОБА_21 (до укладення шлюбу прізвище Грузин), допитаної за клопотанням захисника обвинуваченого, яка показала суду, що знає ОСОБА_12 , з яким познайомилась раніше в барі. Раніше вона працювала продавцем в магазині Квіти, що знаходиться біля бару 12 стільців. В ніч з 31.08.2013 р. на 01.09.2013 р. вона працювала в магазині всю ніч, клієнти були до 23 год. 00 хв., а потім вранці було багато клієнтів з 08 год. 00 хв. до 8 год. 30 хв. і вранці також була поставка нового товару. Протягом ночі вона один раз виходила на 5 хвилин до магазину Оковита, а потім всю ніч сиділа в магазині при зачинених дверях і слухала музику;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , допитаного за клопотанням захисника обвинуваченого, який показав, що приїхав приблизно о 22-23 годині в бар 12 стільців, де відпочивав разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . ОСОБА_12 знаходився в легкій ступені алкогольного сп`яніння. В цьому ж барі він бачив і потерпілого, який був дуже п`яний і ходив через плече із темною сумкою , в якій було 2 чи 3 відділення. Цей потерпілий поводив себе вульгарно, вони декілька разів пригощали потерпілого спиртними напоями, але ніяких конфліктів не було і тілесних ушкоджень у потерпілого на обличчі не було. Після 24 год. він пішов додому, а ОСОБА_12 і потерпілий ще залишалися в барі;

- свідок ОСОБА_25 показав суду, що влітку 2014 р. був присутній в якості понятого з іншим понятим при складанні протоколу огляду затриманого ОСОБА_12 , якому в їх присутності роз`яснювалися права та обов`язки, в ході цієї дії були оглянуті цигарки, запальничка та ключі ОСОБА_12 та останній пояснив, що ніяких зауважень він не має і зазначив, що прийшов сам за викликом. Хто був присутній ще точно не пам`ятає, здається при цьому була і адвокат особа жіночої статі;

- свідок ОСОБА_26 показав суду, що працює таксистом, 01.09.2014 р. під ранок в період з 4 год. 00 хв. до 5.00 год. ранку він підвозив обвинуваченого ОСОБА_12 на АДРЕСА_4 . Він стояв в кармані на зупинці громадського транспорту і бачив, як двоє чоловіків виходили від бару 12 стільців. Один з них сів на лавку, а обвинувачений на ім`я ОСОБА_13 поїхав з ним за вищезазначеною адресою. Другого чоловіка він не пам`ятає, впізнати не може , візуально конфлікту між ними не бачив, перехожих також не бачив;

- частково показаннями свідка ОСОБА_16 , який показав, що тривалий час більше 10 років працює у відділі карного розшуку Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області і знає,що в м. Комсомольську лише у одна особа ОСОБА_12 має прізвисько ОСОБА_15 .

Оцінивши надані сторонами докази , суд вважає вину обвинуваченого у відкритому викрадені майна потерпілого ОСОБА_8 доведеною повністю . Його пояснення щодо непричетності до викрадення майна спростовуються стабільними та послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні , який хоча і помяк шив свою позицію після відшкодування йому шкоди , завданої злочином, але повністю підтвердив обєм викраденого в нього майна та вказував на те , що саме з обвинуваченим він спілкувався в барі 12 стільців , саме останній пред`являв там йому претензії , коли він відмовився грати з ним в карти і саме він запропонував вийти на вулицю , де безпосередньо неподалік зазначеного бару наніс йому спочатку сильний удар кулаком в голову , потім ще декілька ударів по голові та ребрам ,і відразу після цих подій він побачив , як над його головою витрушувався вміст його сумки. Крім того , про цей злочин працівникам міліції стало відомо саме з його заяви , яку було зроблено до затримання обвинуваченого , що підтверджується відповідним протоколом , в якому потерпілий також і зазначає особу , яку він підозрює в скоєнні злочину.

Так, зокрема щодо подій, які мали місце 01.09.2013 р., вина ОСОБА_12 доведена показаннями самого потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні підтвердив, що вночі саме обвинувачений ОСОБА_12 наніс йому сильний удар кулаком правої руки в обличчя, від якого він впав і саме після цих подій він виявив пропажу із його сумки мобільного телефону Nokia, документів на автомобіль та грошей в сумі 19000 грн. Претензій до обвинуваченого не має.

Суд вважає доведеної вину ОСОБА_12 у скоєнні умисних дій , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого (грабіж), вчиненого повторно і кваліфікує їх за ч.2 ст.186 КК України.

Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_8 , показанням свідків, які є послідовними, стабільними, узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються висновками експертиз, суд не вбачає. Крім того, будь-яких суперечок між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які б давали підстави оговорювати обвинуваченого, раніше не виникало. Потерпілий ОСОБА_8 , який раніше не був знайомий з обвинуваченим, ніяких претензій після відшкодування шкоди до обвинуваченого не має , просив не позбавляти його волі.

Відповідно до ч.2 ст.22 КПК України сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Стороною захисту не надано суду будь-яких доказів на підтвердження доводів обвинуваченого, щодо його непричетності до скоєння даного злочину.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

22.10.2014р. потерпілий ОСОБА_8 просив відкласти розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_12 в зв`язку з тим, що між стороною потерпілого та стороною захисту ведуться перемови щодо вирішення конфлікту та відшкодування шкоди, завданої нанесенням йому тілесних ушкоджень (т.3, а.п. 10).

В цей же день 22.10.2014р. після обідньої перерви потерпілий ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою, в якій просить не розглядати його цивільний позов, заявлений до ОСОБА_12 у зв`язку з тим, що збитки, нанесені йому, кримінальним правопорушенням відшкодовані. Не заперечує проти клопотання захисника ОСОБА_11 про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_12 на ч.1 ст.125 КК України. Просить закрити кримінальне провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з тим, що вони примирилися та він відмовляється від обвинувачення. Просив залишити без розгляду його цивільний позов до ОСОБА_12 по справі у зв`язку з відмовою його від обвинувачення. (т.3, а.п.21).

Суд критично ставиться до заяв потерпілого ОСОБА_8 від 22.10.2014 р., оскільки 17.10.2014 р. від цього ж потерпілого надійшла письмова заява, в якій він просив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 саме за ч.2 ст.186 КК України розглянути у його відсутність та у відсутність його представника ОСОБА_27 , цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі. Покарання ОСОБА_12 призначити саме в межах ч.2 ст.186 КК України, оскільки збитки йому не відшкодовані, при цьому просив при призначенні міри покарання обвинуваченому положення ст.75 КК України відносно нього не застосовувати (т.2, а.п.241).

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що продовжуючи свою злочинну діяльність: на початку вересня 2013 року (більш точна дата та час не встановлені), ОСОБА_12 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_5 , діючи повторно, з прямим умислом, з корисливих мотивів та мети, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, попрохав ОСОБА_28 надати йому велосипед типу гірський вартістю 300 гривень сірого кольору, належний ОСОБА_6 під приводом покататися.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння вказаним велосипедом, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_28 , під видом тимчасового використання гірського велосипеду, скориставшись довірливими відносинами з останнім, ОСОБА_12 повідомив йому неправдиві відомості щодо своїх намірів та тим самим ввівши його в оману, заволодів велосипедом обернувши його на власну користь.

На підтвердження вини обвинуваченого по епізоду шахрайського заволодіння майном потерпілої ОСОБА_6 прокурором надані такі докази:

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.09.2013 р., згідно якого потерпіла ОСОБА_6 зазначала, що на початку вересня 2013 р., точної дати не пам`ятає, невідомий їй чоловік на ім`я ОСОБА_13 взяв її велосипед сірого кольору у її співмешканця ОСОБА_28 та до теперішнього часу не повернув;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.10.2013 р., згідно якого потерпіла ОСОБА_6 в Комсомольському МВ УМВС України в Полтавській області впізнала на фото № 3 ОСОБА_29 , який поїхав на її велосипеді та повернувся, якого вона впізнала за формою обличчя, губами, очима, зачіскою (т.2, а.п. 142-143);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.10.2013 р., згідно якого свідок ОСОБА_28 в Комсомольському МВ УМВС України в Полтавській області впізнав на фото № 3 ОСОБА_29 , який в нього взяв велосипед проїхатися та не повернувся, якого він впізнав за рисами обличчя, губами, очима, зачіскою (т.2, а.п. 145-147);

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 11.01.2014 р., згідно якого в Комсомольському МВ УМВС України в Полтавській області потерпілій ОСОБА_6 було пред`явлено фотопрайти спортивних велосипедів, взятих в мережі Інтернет, і вона впізнала річ за будовою рами, керма, сидіння, гальм (т.2, а.п. 148-157);

- відповідь директора магазина Байк ОСОБА_30 на усний запит начальника Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області про те, що вартість спортивного велосипеда Wahoo становить 800 грн., з урахуванням його експлуатації в період часу із весни 2013 р. по теперішній час становить 300 грн. (т.2, а.п. 153);

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що раніше була співмешканкою ОСОБА_28 , з яким проживала по АДРЕСА_6 . В один із днів влітку 2013 р. до ОСОБА_31 прийшли працівники міліції, яким вона поскаржилась, що тиждень тому в них пропав велосипед бувший в користуванні, який вони купували без документів декілька років тому. Як пояснив їй ОСОБА_28 , до нього підійшло двоє осіб, один з яких має прізвисько ОСОБА_15 . Працівники міліції показували їй роздруківки з картинками різних велосипедів, а також фотографії різних людей, але вона відповіла, що цих людей на фотографіях вона не знає. Вона зазначила, що не може підтвердити, що саме ОСОБА_12 незаконно заволодів її спортивним велосипедом, оскільки про обставини незаконного заволодіння її велосипедом їй повідомив свідок ОСОБА_28 , який схильний до вживання наркотичних засобів, засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів. Вона особисто із ОСОБА_12 не знайома і вперше побачила його в суді . З жовтня 2013 р. ОСОБА_28 відбував покарання у виді позбавлення волі і звільнився лише весною 2014 р. Потерпіла також показала суду, що вона теж тривалий час вживала наркотичні засоби, за станом здоров`я пересувається на милицях, а тому фактично не виходить за межі кімнати, в якій проживає. Їй дійсно належав спортивний велосипед, який вона придбала декілька років тому у невідомої особи, велосипед на момент придбання був не новий, бувший у використанні. Вартість і марка зазначеного велосипеда їй невідомі, документів на нього вона ніколи мала , ним іноді користувався ОСОБА_28 . Одного дня ОСОБА_28 повернувся додому без велосипеда і пояснив, що біля гуртожитку дав покататись на цьому велосипеді одному хлопцю, який цей велосипед не повернув. Кому саме ОСОБА_28 дав велосипед вона безпосередньо не бачила. Потім ОСОБА_28 відбував покарання в місцях позбавлення волі, а після його звільнення матір ОСОБА_28 забрала його на постійне місце проживання до Російської Федерації і де він проживає їй невідомо. Надала суду письмову заяву, в якій зазначає, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має. Просила не притягати його до кримінальної відповідальності (т.2, а. п. 240).

Свідок ОСОБА_32 показала суду, що зареєстрована приватним підприємцем в м. Комсомольську і працює в магазині Байк, ліцензії на проведення оціночної діяльності в неї не має, будь-яких письмових відповідей на запити Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області щодо вартості спортивного велосипеда вона ніколи не надавала.

Свідок ОСОБА_33 допитаний за клопотанням захисника обвинуваченого, показав суду, що в кінці літа 2013 р., проходячи із своїм приятелем ОСОБА_34 , біля гуртожитку по АДРЕСА_6 , вони зустріли ОСОБА_35 та молодого хлопця, який котив старий спортивний велосипед сірого кольору металік. При зустрічі вони поговорили приблизно 5-10 хвилин, ОСОБА_36 пішов в під`їзд по АДРЕСА_6 , а молодий хлопець, який знаходився в нетверезому стані, на велосипеді поїхав по стежці, а потім по дорозі. Цього хлопця він знає як співмешканця ОСОБА_6 . Йому також відомо, що цей хлопець, що поїхав на велосипеді та ОСОБА_6 проживають на першому поверсі по АДРЕСА_6 та тривалий час зловживають наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

За таких обставин, ОСОБА_12 слід виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Крім того органами досудового слідства ОСОБА_12 обвинувачується в тому , що продовжуючи свою злочинну діяльність: 10 квітня 2014 року близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_12 , маючи умисел на заволодіння чужими грошовими коштами, повторно, за попередньою змовою з іншими особами ( ОСОБА_37 та ОСОБА_38 ) , перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ 2106 червоного кольору (реєстраційний номер на даний час не встановлений), який знаходився біля будинку № 42 по вулиці Леніна в м. Комсомольську Полтавської області, використовуючи надуманий намір, погрожуючи фізичною розправою, з корисливих мотивів та мети, вимагали у ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1 000 гривень. Коли ОСОБА_7 відповів відмовою, пославшись на відсутність при ньому грошових коштів та можливість їх передачі лише від його родичів, то особа ( ОСОБА_38 ) не дав можливості йому вийти із автомобіля, шляхом закриття лівих задніх пасажирських дверцят, а ОСОБА_12 разом із особою ( ОСОБА_37 ) схопили за руки ОСОБА_7 та з метою прискорення реалізації свого злочинного задуму, умисно завдали декілька ударів по голові та спині потерпілого. Своїми умисними діями вони заподіяли ОСОБА_7 тілесні ушкодження, у вигляді ушибленої рани волосистої частини голови, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього, придушивши волю потерпілого, ОСОБА_12 разом із особами ( ОСОБА_37 та ОСОБА_38 ), під загрозою розправи над потерпілим, отримали від ОСОБА_39 грошові кошти в сумі 1000 гривень., після чого з місця вчинення злочину зникли та розпорядилися грошовими коштами на власний розсуд.

На підтвердження вини обвинуваченого по епізоду вимагання майна потерпілого ОСОБА_7 прокурором надані такі докази:

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.04.2014 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_7 зазначав, що 10.04.2014 р., близько 10 год. 00 хв., біля будинку № 42 по вул. Леніна в м. Комсомольську ОСОБА_36 та двоє чоловіків, ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , вимагали у нього грошові кошти в сумі 1000 грн. (т.2, а. п. 159);

- висновок експерта № 469 від 08.05.2014 р., згідно якого на момент судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рубця на волосяній частині голови тім`яно-потиличної ділянки, який утворився від дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в указаний термін, і по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_7 , не характерне для вільного падіння потерпілого з висоти власного зросту на тверду поверхню. При цьому ОСОБА_7 експерту повідомляв, що 10.04.2014 р. приблизно о 10 год. 00 хв., коли виходив із машини, зачепився за ремінь безпеки, пасажир з заднього сидіння схопив його за рукав, а водій придавлював дверцята машини, щоб він не вийшов, а пасажир з правого переднього сидіння переліз через весь салон і держав руками за голову. Голова була нахилена вниз, відчув удар в потилицю і відчув, як по обличчю тече кров. Свідомість не втрачав. Обставини отриманої травми пам`ятає. За медичною допомогою звернувся самостійно в приймальне відділення Комсомольської міської лікарні (т.2, а.п.160);

- висновок судово-медичного експерта № 519 від 21.05.2014 р., згідно якого покази потерпілого ОСОБА_7 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту, не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманих при судово-медичній експертизі (т.2, а.п. 161);

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.05.2014 р. з фототаблицями до нього, в ході якого ОСОБА_7 розповів, що ОСОБА_36 вимагав у нього 3000 грн., при цьому він подзвонив своєму батькові ОСОБА_42 і під час цієї розмови телефон взяв ОСОБА_43 і почав розмовляти з його батьком. Спочатку представився ОСОБА_13 , а потім сказав батькові, що він заборгував йому 3000 грн. і якщо батько не хоче, щоб його сина пресовали, то батько повинен сплатити ОСОБА_44 за нього 1000 грн. Батько сказав, що в нього таких грошей не має і щоб ОСОБА_36 дав йому телефон. Після того, як йому віддали телефон, батько сказав йому, щоб він домовився зі ОСОБА_45 віддати гроші трошки пізніше. Потім вони зустрілися з його товаришем ОСОБА_46 , в якого він просив 1000 грн., потім він запропонував поїхати на роботу до його дівчини ОСОБА_47 . ОСОБА_48 та ОСОБА_49 відразу вийшли з автомобіля, а ОСОБА_50 підійшла і сіла в автомобіль на заднє сидіння біля нього. В автомобілі вони були втрьох він, ОСОБА_36 та ОСОБА_50 . Він сказав ОСОБА_47 , що ОСОБА_13 в нього вимагає 1000 грн. та йому потрібно їх віддати. ОСОБА_13 підтвердив його слова, потім ОСОБА_12 сказав йому, що він не вийде з автомобіля, поки він не отримає гроші. ОСОБА_50 сказала, що він нікому нічого не винен, вийшла з автомобіля і пішла до магазину Спорт. ОСОБА_12 вдарив його кілька разів ліктем правої руки в бік, а потім він побачив у нього в лівій руці металевий предмет довжиною близько 10 см, схожий на ложку для взуття, якою вдарив його по голові, а саме в потилицю. Вони від`їхали від того місця, а потім він знову подзвонив ОСОБА_47 і повідомив, що йому розбили голову та краще терміново віддати гроші. Через декілька хвилин підійшла ОСОБА_50 , яка відразу протягнула гроші ОСОБА_44 через вікно правої передньої дверки, а він в цей момент вийшов з автомобіля. Ніяких боргів перед ОСОБА_45 у нього не було, ніяких розписок йому він не писав (т.2, а.п.162-173);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2014 р., згідно якого свідок ОСОБА_51 в Комсомольському МВ УМВС України в Полтавській області впізнала на фото № 2 особу, яка розмовляла з ОСОБА_52 в магазині Спорт 10.04.2014 р. (т.2, а. п. 174-177);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2014 р., згідно якого свідок ОСОБА_39 в Комсомольському МВ УМВС України в Полтавській області впізнала на фото № 2 особу, яка вимагала гроші за ОСОБА_7 (т.2, а. п. 178-181);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.05.2014 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_7 в Комсомольському МВ УМВС України в Полтавській області впізнав на фото № 1 особу, яка сиділа за кермом автомобіля 10.04.2014 р., коли ОСОБА_36 та чоловік на ім`я ОСОБА_40 вимагали у нього гроші в сумі 1000 грн. (т.2, а.п. 182-186);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2014 р., згідно якого потерпілий ОСОБА_7 в Комсомольському МВ УМВС України в Полтавській області впізнав на фото № 2 особу на ім`я ОСОБА_40 , який 10.04.2014 р. разом із ОСОБА_45 та ОСОБА_49 вимагали в нього гроші в сумі 1000 грн. (т.2, а.п. 187-191);

З приводу обвинувачення ОСОБА_12 за ч.2 ст.189 КК України судом також досліджені:

- показання потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні, який показав суду,що 10.04.2014р. вони домовились зустрітися з ОСОБА_12 ,якого він знає протягом декількох років через спільних знайомих. Так сталося ,що в лютому 2014р. вони працювали на ремонті однієї з квартирі і їх роботодавець повинен був залишити йому за роботу 1000 грн. Вони в телефонному режимі домовлялись про зазначену суму, однак їх роботодавець ОСОБА_53 , збирався відїздити і не встиг передати ці гроші йому особисто. На цьому ж обєкті працював і ОСОБА_12 , якому теж роботодавець повинен був залишити кошти за роботу та на придбання будівельних матеріалів .Непорозуміння виникло внаслідок того , що роботодавець залишив на цій квартирі кошти для обвинуваченого в сумі 3000 грн , а він у відсутність ОСОБА_12 знайшов їх у ванній кімнаті, де працював обвинувачений в сумі 3000 грн , з яких взяв собі 1000грн , а 2000 грн залишив на тому ж місці, оскільки знав ,що за його роботу пообіцяли заплатити лише 1000 грн. Після цього випадку через деякий час ОСОБА_12 телефонував йому і казав, що він забрав його гроші, посилаючись на те , що то були гроші на будівельні матеріали. ОСОБА_53 виїздив до АТО і з ним не було звязку. Після цього інциденту він виключав свій телефон , оскільки помилково вважав , що ОСОБА_12 просить повернути гроші безпідставно. Потім він сам затефонував ОСОБА_54 , щоб останній йому допоміг по роботі. На зустріч приїхав ОСОБА_55 він був за кермом автомобіля , а в салоні сиділи ОСОБА_56 та обвинувачений . Спочатку вони поговорили , а потім ОСОБА_12 знову почав виясняти коли він поверне гроші, він сказав йому , що грошей не має і відмовився їх віддавати. Потім ОСОБА_12 почав психувати і вони нецензурно лаялись. ОСОБА_12 наполягав , що це його бабки і йому саме зараз потрібні гроші, вимагав повернути їх терміново. Він знову відмовився віддавати кошти. Потім щоб вирішити цю конфліктну ситуацію він позвонив батькові , але батько відповів , що в нього не має грошей. ОСОБА_12 наполягав на поверненні грошей , казав ,щоб він позичив гроші в знайомих. Вони із ОСОБА_12 кричали один на одного. Потім він зателефонував своїй дівчині ОСОБА_47 , але вона також відповіла , що в неї не має грошей. Потім вони підїхали до неї на роботу , вона вийшла і сіла автомобіль , а ОСОБА_55 і Черневський вийшли . В присутності ОСОБА_57 він просив ОСОБА_12 почекати до вечора. Потім ОСОБА_58 пішла на роботу . ОСОБА_12 сказав ,що він нікуди не піде, поки не віддасть йому гроші. Він почав вириватись, але його тримав і штурхав ОСОБА_12 , коли його затягували в машину щось стукнуло в голову , потім він злякався побачивши якийсь металевий предмет в руках чи у ОСОБА_12 чи ОСОБА_59 , можливо це були чи ключі чи металева ложка він відчув ,що з голови капає кров . Він вирішив , що краще віддати гроші , а потім розбиратися , знову зателефонував ОСОБА_60 і попросив знайти 1000 грн. ОСОБА_61 і кинула ОСОБА_12 гроші через вікно автомобіля, а він вийшов з автомобіля . Потім він поїхав до Комсомольської міської лікарні , де йому надали медичну допомогу . В міліції він давав інші покази , так як на той момент думав , що ОСОБА_12 вимагає в нього гроші безпідставно і фактично розібрався в цій ситуації лише в кінці травні 2014р., коли переговорив з ОСОБА_53 . Працівники міліції не здійснювали на нього ніякого тиску, але тоді він дуже хвилювався так як проходив свідком по іншим кримінальним справам і перебував у стресовому стані , протоколи слідчих дій не перечитував , на час коли він давав показання він не знав , що ОСОБА_12 вимагає в нього свої кошти , які йому залишав ОСОБА_53 . Це зясувалось лише в травні 2014р., коли він випадково зустрів ОСОБА_62 і він не бажає оговорювати ОСОБА_12 , оскільки на той час він помилявся вважаючи , що останній безпідставно вимагає в нього гроші. Він має погану память і в даний час він не памятає , хто саме наніс йому тілесні ушкодження, можливо він сам стукнувся об машину, коли його затягували до автомобіля. При цьому підтвердив показання свідка ОСОБА_53 з яким вони раніше навчались в технікумі про те , що тривалий час ним вживались наркотичні засоби .

- показання свідок ОСОБА_39 , яка показала суду, що раніше зустрічалася з ОСОБА_7 , а з 22.08.2014р. є його дружиною. Вона працює продавцем в магазині Спорт в будинку АДРЕСА_7 . В квітні 2014 р. в першій половині дня їй зателефонував ОСОБА_7 і сказав, що потрібні гроші, але при цьому сказав, що він нікому не винен ніяких грошей і щоб вона нікому грошей не віддавала. Він сказав, що під`їде до ломбарду і просив вийти. Вона вийшла і сіла в автомобіль в якому сидів ОСОБА_7 . В автомобілі також сидів молодий чоловік, який представився як ОСОБА_13 і сказав їй, що ОСОБА_63 заборгував йому 1000 грн. Вона сказала, що в неї грошей не має і повернулась на роботу. Через 15-30 хвилин з телефонного номера зателефонували і повідомили, що необхідно повернути 1000 грн., вона сказала, що не буде повертати гроші, на що почула відповідь, що їм не поздоровиться . Потім до магазину зайшов невідомий чоловік, щоб забрати гроші, вона не дала йому грошей і попросила, щоб до магазину зайшов ОСОБА_63 , але їй відповіли, що він не може зайти до магазину, оскільки в крові. Вона взяла з каси 1000 грн. і пішла на вулицю, в тому ж самому автомобілі сидів ОСОБА_7 , на голові якого була кров. ОСОБА_7 вийшов з машини і вона кинула гроші ОСОБА_13 , що знаходився в машині. Інший незнайомий чоловік хотів кинутися на ОСОБА_7 , але вона кричала, вийшли люди, і особи, що були в автомобілі, поїхали. Вона віддала ОСОБА_13 гроші, що належали їй, фактично свій аванс. ОСОБА_7 в той період працював на будівництві, по квартирах він робив ремонти;

- показання свідка ОСОБА_42 показав суду, що ОСОБА_7 є його рідним сином, він також знає обвинуваченого ОСОБА_12 , в нього з ним нормальні стосунки. В квітні 2014 р. вранці, в період часу з 8 до 9 години, йому зателефонував ОСОБА_36 і повідомив, що його син ОСОБА_41 заборгував йому 3000 грн. і пропонував, щоб він віддав за свого сина 2000 грн. Він відповів, що в нього не має коштів і щоб вони розбирались самі, а ввечері побачив, що в сина перебинтована голова. Дівчина сина ОСОБА_64 сказала, що вдень був конфлікт, син сказав, що гроші вже віддали. По телефону обвинувачений представився як друг сина. Син в той час працював на будівництві, виконуючи ремонти в квартирах. Детально про конфлікт з обвинуваченим син в подробицях не розповідав;

- показання свідка ОСОБА_51 , яка працює продавцем в магазині Спорт разом з ОСОБА_39 . На роботі ОСОБА_65 сказала, що в неї вимагають гроші за ОСОБА_7 . Потім до них в магазин зайшов невідомий чоловік, якому ОСОБА_65 сказала, що з ним не піде і грошей не дасть. Через деякий час їй зателефонував ОСОБА_63 і вона зрозуміла, що останній в крові. Потім ОСОБА_65 зібралась і вийшла на вулицю, із вулиці вона чула її крик, згодом ОСОБА_50 з ОСОБА_63 зайшли в магазин, руки і шапка в останнього були в крові. З їх розмови вона зрозуміла, що з них вимагали гроші за те, що у батька ОСОБА_7 на будівництві вкрали будівельні матеріали і ОСОБА_63 просив цих людей знайти злодіїв , що викрали будівельні матеріали в його батька і за це з ними не розрахувався.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_53 показав суду, що являється приватним підприємцем і займається діяльністю, пов`язаною проведенням ремонтів. Він особисто знайомий як з ОСОБА_7 , так і з ОСОБА_12 . Після 8 березня 2014 р. під його керівництвом проводився ремонт в квартирі АДРЕСА_8 , який потрібно було завершити в квітні 2014 р. ОСОБА_12 виконував роботи, пов`язані із штукатуркою та кахельною плиткою, а ОСОБА_7 займався в цій квартирі сантехнікою. В той період він почав часто відлучатися , як волонтер до зони АТО. Гроші на придбання будівельних матеріалів і за проведення робіт він безпосередньо отримував у власниці квартири і перед від`їздом в зону АТО залишив ОСОБА_12 приблизно 3000 грн., з яких приблизно 1500 грн. - на будівельні матеріали, а 1500 грн. за роботу. Пізніше ОСОБА_12 телефонував йому і питав, хто має доступ до вищезазначеної квартири, де проводився ремонт. Він повідомив йому, що доступ до цієї квартири має він, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . В травні 2014 р. він довідався, що ОСОБА_12 арештували за цей випадок, а саме непорозуміння за гроші з потерпілим. ОСОБА_7 телефонував йому в травні 2014 р. і він йому повідомив, що авансу для нього він не залишав, так як не довіряв останньому через його схильність до вживання наркотичних засобів. Другий раз він зв`язувався з ОСОБА_7 і узнав, що в міліції на нього здійснювали тиск і примусили написати заяву на ОСОБА_12 . Він довіряв ОСОБА_12 і залишав йому гроші для того, щоб останній самостійно купував будівельні матеріали, а ОСОБА_7 , враховуючи його репутацію, він не довіряв грошові кошти і розраховувався з ним лише після завершення робіт. ОСОБА_7 скаржився йому на те, що в нього був неприємний конфлікт із ОСОБА_12 , в ході якого останній вдарив його по голові.

Стаття 370 КПК України передбачає, що вирок суду повинен бути законним , обґрунтованим і вмотивованим , а обґрунтованим є рішення на підставі обєктивно зясованих обставин справи, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України. Відповідно до ч. 3ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Згідно з ч.3 ст. 374КПК України, в мотивувальній частині вироку , суд повинен навести докази, на яких ґрунтується висновок суду із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. Однак, за вказаних вище обставин, суд позбавлений такої можливості, оскільки деякі докази здобуті органами досудового слідства, здобуті з порушенням вимог КПК законодавства.

Крім того, представником державного обвинувачення в якості доказів винуватості обвинуваченого приєднано до справи протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками з участю потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_51 , ОСОБА_39 . Однак, суд вважає, що згадані слідчі дії проведено з істотними порушеннями вимог ст.228 КПК України, так як особам, які впізнавали, безпідставно не було пред`явлено особу, яку вони впізнавали, а лише її фотознімки. Заяви вищезазначених осіб щодо забезпечення відносно них заходів безпеки відсутні .Фактично слідчий самоусунувся від проведення впізнання з дотриманням вимог ст.228 КПК України.

Так, із змісту частини другої та четвертої згаданої статті вбачається, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом із іншими особами тієї ж статі. З метою забезпечення безпеки особи, яка впізнає, впізнання може проводитися в умовах, коли особа, яку пред`являють для впізнання, не бачить і не чує особи, яка впізнає, тобто поза її візуальним та аудіоспостереженням.

Також суд звертає увагу на те, що в порушення вимог ч.7 ст.228 КПК України фотознімки з особою, яка підлягає впізнанню, мають різкі відмінності від інших знімків по якості їх виготовлення та фону, на якому сфотографовано осіб.

З огляду на викладене, суд вважає, що вищезазначені докази протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотографіями є недопустимими і тому не враховуються судом при ухваленні вироку.

За таких обставин звинувачення ОСОБА_12 за ч.2 ст.189 КК України, суд вважає таким, що побудоване на припущеннях. З урахуванням встановлених при судовому розгляді фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_12 у вчиненні ним інкримінованого епізоду по незаконному заволодінню майном ОСОБА_6 , тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, стороною обвинувачення не доведена. За таких обставин звинувачення ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 189 КК України, суд вважає таким, що побудоване на припущеннях. Твердження сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_12 в цій частині обвинувачення, суперечать фактичним обставинам та процесуальним нормам, що було встановлено при судовому розгляді , відтак, обвинувачений в інкримінованому злочині, передбаченому ч.2 ст. 189 КК України за вказаним вище епізодом , підлягає виправданню.

В судовому засіданні ОСОБА_12 зазначав, що не причетний до скоєння крадіжки велосипеду потерпілої ОСОБА_6 , про обставини цієї крадіжки йому нічого не відомо. Щодо його обвинувачення за ч.2 ст.186 та ч 2ст.189 КК України відмовився від дачі показань згідно ст.63 Конституції України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 в судовому засіданні , посилаючись відсутність належних та допустимих доказів вини обвинуваченого за ч.2 ст.189 , ч.2 ст.186, ч.2ст.190КК України, зазначаючи про те ,що докази надані стороною обвинувачення є недопустимими , зокрема всі протоколи впізнання по фотографіям , коли ОСОБА_12 не ухилявся від органів досудового слідства ,а впізнання проводилось по фотографіям. просила врахувати показання потерпілої ОСОБА_6 , яка не знайома з обвинуваченим і про передачу велосипеда особі на ім.я ОСОБА_13 їй відомо лише зі слів співмешканця ОСОБА_28 , який зловживав наркотиками і явку якого в судове засідання сторона обвинувачення не забезпечила , показання свідка ОСОБА_53 , який залишив квартирі ,де проводився ремонт 3000 грн. обвинуваченому для придбання будівельних матеріалів та за роботу, а саме проведення бетонної стяжки та укладання кахельної плитки у ванній кімнаті, а ОСОБА_7 , який теж проводив інші ремонтні роботи в цій квартирі, помилково взяв собі в цих грошей 1000 грн., вважаючи, що бере свій аванс від ОСОБА_53 за проведену роботу. Саме ці гроші обвинувачений вимагав у потерпілого повернути, оскільки ОСОБА_7 помилково взяв гроші з квартири, де проводився ремонт і не повертав їх, а свідок ОСОБА_53 був у від`їзді і вони не змогли порозумітися за ці гроші. В зв`язку з цим обвинувачений по телефону спілкувався з батьком потерпілого ОСОБА_7 , повідомляв батькові потерпілого про те, що його син заборгував йому 1000 грн.,однак батько потерпілого відмовився погашати борг свого сина і якщо дійсно ним обвинуваченим до потерпілого ОСОБА_7 було застосовано фізичне насильство у виді нанесення ударів кулаком по голові, але намір його було спрямований не на незаконне вимагання грошових коштів в останнього, а на повернення тієї суми грошей, яка належала йому і випадково опинилася у володінні потерпілого ОСОБА_7 , ніяких погроз ні ОСОБА_7 , ні його батькові він не висловлював, грошей крім боргу в 1000 грн. не вимагав. Потерпілий ОСОБА_8 на час інкримінованого обвинуваченому злочину знаходився в стані спяніння ,переїжджаючи з бара до бару і наявність у нього при собі такої кількості грошей ніякими доказами не доводиться. Просила виправдати обвинуваченого ОСОБА_12 по всім статтям предявленого обвинувачення.

Дослідивши надані прокурором докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні обвинуваченням не доведено вини ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, оскільки вони спростовуються викладеними доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні, частково показаннями свідка ОСОБА_51 , якій була озвучена інша версія вимагання грошей ОСОБА_12 за послуги по розшуку викрадених будівельних матеріалів , частково показаннями самого потерпілого ОСОБА_7 в ході додаткового допиту 24.05.2014р. в яких він сам вказує органу досудового слідства на те ,що приблизно восени 2013р. , обікрали обєкт на якому працює його батько, зазначаючи адресу цього обєкту і тоді ОСОБА_12 допоміг йому знайти матеріал , який вкрали та повернути його. За це у нього із ОСОБА_12 була домовленість, що він повинен буде віддячити йому та заплатити 1000 грн. Він казав йому можливості віддати йому гроші на той час не було через скрутне матеріальне становище та щоб ОСОБА_12 почекав поки у нього зявляться гроші , але пройшло досить багато часу та вони один одного не зрозуміли , через що вийшов конфлікт. (т.2 а. п. 45). Як вбачається із наданих суду доказів ця версія органами досудового слідства не перевірялась і не спростована іншими доказами , як і не спростована версія потерпілого ОСОБА_7 на яку він посилався в судовому засіданні щодо непорозуміння між ним та ОСОБА_12 , яке було ним зсовано лише завдяки свідку ОСОБА_66 .

У суду відсутні підстави не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_8 , показанням свідків, допитаних в судовому засідання , як за клопотанням сторони обвинувачення так і за клопотанням сторони захисту,, висновкам експертів та протоколами слідчих експериментів, що не викликають у суду сумнівів у своїй об`єктивності, які є послідовними, стабільними, узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються висновками експертиз, суд не вбачає. Крім того, будь-яких суперечок між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які б давали підстави оговорювати обвинуваченого, раніше не виникало. Потерпілий ОСОБА_8 , який раніше не був знайомий з обвинуваченим, ніяких претензій після відшкодування шкоди до обвинуваченого не має , просив не позбавляти його волі лише після відшкодування йому шкоди , завданої злочином і в судовому засіданні підтвердив докази надані стороною обвинувачення і свої показання зафіксовані у відповідних заявах та при проведенні слідчих дій.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується ст.ст. 65-67 КК України.

Суд ,вважає ,що обтяжуючи обставина , зазначена в обвинувальному акті , як повторність підлягає виключенню , оскільки передбачена диспозицією статті.

Як обставини , що помякшують покарання обвинуваченого , суд враховує відшкодування ним , шкоди завданої злочином потерпілому ОСОБА_8 .

Враховуючи фактичні обставини провадження, кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання , має на утриманні неповнолітню дитину , суд вважає , що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 та попередження вчинення нових правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі, при цьому суд враховує думку потерпілого ОСОБА_8 , який не наполягав на суворому покаранні.

Крім цього, судом встановлено, що вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.11.2013р. ОСОБА_12 визнаний винним за ч.1ст.186,ч.1ст.187, ч.1 ст.70 КК України і йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст.75КК України з іспитовим строком 1 рік.

Виходячи зі змісту ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено , що засуджений винний ще в іншому злочині , вчиненому ним до постановлення попереднього вироку , у цьому випадку в строк покарання , остаточно призначеного за сукупністю злочинів , зараховується покарання , відбуте повністю або частково за попереднім вироком , за правилами , передбаченими в ст.72 Цього Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_12 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності , що вказує на наявність обґрунтованого ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним до вступу вироку в законну силу залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає , що відсутні підстави для задоволення клопотань захисника ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_12 з ч.2 ст.189 КК України на ч.1 ст.125КК України . Суд вважає , що ОСОБА_12 підлягає виправданню за ч.2 ст.189 КК України .Перекваліфікація дій на ч.1 ст.125 КК України є неможливою у звязку з відсутністю скарги потерпілого ОСОБА_7 наданої в порядку приватного обвинувачення. З такими заявами потерпілий не звертався ні до правоохоронних органів , ні до суду. Злочини , передбачені ч.1 ст.125 КК України відповідно до ч.1 ст.477 КПК України віднесені до кримінальних проваджень приватного обвинувачення , то перекваліфікація дій обвинуваченого в судовому засіданні на вказану статтю кримінального закону можлива лише за наявності (скарги ) потерпілого про притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого поданої в порядку приватного обвинувачення. У разі відмови подати таку скаргу (заяву) в судовому засіданні і за наявності до того відповідних підстав обвинувачений має бути виправданий за , що не позбавляє потерпілого права звернутися до суду з заявою про порушення кримінальної справи у межах строків позовної давності , передбачених ст.49 КК України . А оскільки в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 заявив клопотання про відмову від обвинувачення у кримінальній справі щодо ОСОБА_12 за ч.1 ст.125 КК України, то суд не вправі перекваліфіковувати на вказану статтю КК .

Суд вважає , що не підлягає до задоволення і клопотання потерпілого ОСОБА_8 в якому він не заперечує проти клопотання захисника ОСОБА_11 про перекваліфікацію дій ОСОБА_12 на ч.1 ст.125 КК України і просить закрити кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з тим, що він примирився з обвинуваченим і відмовляється від обвинувачення, оскільки суд відповідно до вимог ч.1ст.337 КПК України проводить судовий розгляд лише стосовно особи , якій висунуто обвинувачення , і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту і за даним вироком суд вважає , що вина ОСОБА_12 за ч.2ст.186 КК України доведена.

Судові витрати відсутні.

Потерпілий ОСОБА_8 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, завданої злочином: майнової в розмірі 19000 грн. та моральної в розмірі 15000 грн. Майнову шкоду пов`язує з тим, що обвинувачений в період часу з 01 години 00 хвилин до 03 години 00 хвилин 01.09.2013 р., знаходячись поблизу кафе 12 стільців по вул. Леніна, 75 в м. Комсомольську, з корисливих спонукань шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у завданні одного удару рукою в голову, в результаті чого той впав на землю та завданні декількох ударів по тілу ногами. Після чого ОСОБА_12 відкрито шляхом вільного доступу з чоловічої сумки, що належала потерпілому, заволодів грошовими коштами в сумі 19000 грн. та мобільним телефоном Nokia коричневого кольору вартістю 400 грн., після чого ОСОБА_12 з місця події втік та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В подальшому мобільний телефон був повернутий невідомими особами. Моральну шкоду пов`язує з тим, що в результаті вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, йому були спричинені тілесні ушкодження, в тому числі на обличчі. В результаті цих дій моральна шкода полягала зокрема у його моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням здоров`я, у порушенні інших цивільних прав на вчинення елементарних покупок продуктів харчування та лікування, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, партнерами по підприємницькій діяльності, друзями та сусідами (т.1, а.п. 44-45).

Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_8 за його заявою підлягає залишенню без розгляду. (т.3 а.п.21).

Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_29 визнати винним за ч. 2ст.186 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України 4роки 1 місяць позбавлення волі;

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Комсомольського міського суду від 14.11.2013р. у виді позбавлення волі на строк 4 роки більш суворим призначеним за даним вироком та остаточно призначити ОСОБА_36 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України вирок Комсомольського міського суду від 14.11.2013р. виконувати окремо.

Визнати невинуватим ОСОБА_29 у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.190 КК України та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Визнати невинуватим ОСОБА_29 у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.189 КК України та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Запобіжний захід ОСОБА_12 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін. Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з 12.04.2014 року.

В строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_12 час утримання під вартою з 06.12.2013р. по 10.12.2013р. включно.

Клопотання потерпілого ОСОБА_7 про перекваліфікацію дій обвинуваченого та закриття провадження по справі у зв`язку з відмовою його від обвинувачення - залишити без задоволення.

Клопотання потерпілого ОСОБА_8 про перекваліфікацію дій обвинуваченого та закриття провадження по справі у зв`язку з відмовою його від обвинувачення - залишити без задоволення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, завданої злочином залишити без розгляду.

Мобільний телефон - залишити потерпілому ОСОБА_8 , як йому належний.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1