Ухвала

іменем україни

4 грудня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка М.М.,суддів
Тельнікової І.Г. та
Франтовської Т.І.,за участю
прокуроравиправданої Міщенко
Т.М.,ОСОБА_5,

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 10 грудня 2012
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Запорізької області
від 16 грудня 2013 року.

Вироком Оріхівського
районного суду Запорізької області від
10 грудня 2012 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, такий, що

судимості не мав,

засуджений за скаргою приватного
обвинувачення потерпілого ОСОБА_7 за
частиною 2 статті 125 КК України до
покарання у виді штрафу в розмірі 850
грн,

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянин України, такий, що

судимості не мав,

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянка України, така, що

судимості не мала,

та

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

громадянка України, така, що

судимості не мала,

виправдані за скаргою приватного
обвинувачення потерпілого ОСОБА_6 за
частиною 2 статті 125 КК України.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний
винуватим і засуджений за те, що він 17
липня 2011 року о 15 годині 30 хвилин,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння на території двору будинку
АДРЕСА_1, на ґрунті сформованих
неприязних відносин, маючи умисел на
спричинення тілесних ушкоджень, через
огорожу наніс цеглиною декілька ударів
у голову та обличчя потерпілого ОСОБА_7,
котрий перебував по іншу сторону
огорожі на території двору будинку №19/1
по вул. Центральній, чим заподіяв
останньому легкі тілесні ушкодження,
що потягли за собою короткочасний
розлад здоров'я.

Крім того, за зустрічним приватним
обвинуваченням ОСОБА_6 обвинувачував
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в тому, що 17
липня 2011 року о 15 годині він (ОСОБА_6),
перебуваючи на території двору свого
будинку АДРЕСА_1, через огорожу
повідомив ОСОБА_7, котрий перебував по
інший бік огорожі на території двору
свого будинку АДРЕСА_2, про виконання
рішення сільради, прибирання гілок з
дерева, що ріс на території двору
останнього та звисали на територію
його двору. ОСОБА_7 відмовив ОСОБА_6, на
що останній зламав дві молоді гілки
дерева та кинув у двір ОСОБА_7 та,
розвернувшись, став іти. Тоді ОСОБА_7
навздогін кинув в ОСОБА_6 цеглину,
потрапивши нею в голову, на що останній
повернувся та у відповідь вдарив
ОСОБА_7 в обличчя, а той завдав ОСОБА_6
удар гарячою кочергою у лівий бік, чим
спричинив йому легкі тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний
розлад здоров'я. В цей час підбігли діти
ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та почали бити
ОСОБА_6 у різні частини тіла, чим також
спричинили йому легкі тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний
розлад здоров'я.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного
суду Запорізької області від 16 грудня
2013 року вирок Оріхівського районного
суду Запорізької області від 10 грудня
2012 року, яким ОСОБА_6 В засуджений за
частиною 2 статті 125 КК України, а
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за частиною 2
статті 125 КК України виправдані -
залишений без зміни.

У касаційній скарзі засуджений просить
вказані судові рішення скасувати, а
матеріали кримінальної справи
направити на новий судовий розгляд.
Посилається на неправильне
застосування кримінального закону та
істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

В обґрунтування зазначених вимог
засуджений вказує на незаконність
виправдання ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за
його зустрічною скаргою приватного
обвинувачення всупереч підтверджуючим
доказам вчинення ними злочину проти
нього, зокрема показаннями свідків,
лікаря та судово-медичного експерта, а
також висновками спеціаліста та
судово-медичного експерта.

Крім того, стверджує про невизнання
пом'якшуючої йому покарання обставини
вчинення злочину під впливом сильного
душевного хвилювання, що зумовило б
застосуванню статті 69 КК України, та
проведення судових засідань 28 вересня
2012 року, 23 листопада 2012 року та 7 грудня
2012 року без участі ОСОБА_5, котрою своє
останнє слово було передано у
письмовій формі.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення прокурора та виправданої,
котрі заперечували проти задоволення
касаційної скарги, вважаю постановлені
у справі судові рішення законними і
обґрунтованими, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши
матеріали кримінальної справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
засудженого задоволенню не підлягає за
наступних підстав.

Як убачається з доводів касаційної
скарги, засудженим не заперечуються та
не оспорюються висновки суду першої
інстанції щодо доведеності його
винуватості у вчинені злочину щодо
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, а також
правової кваліфікації його
протиправних дій за частиною 2 статті 125
КК України щодо останніх.

Що стосується доводів засудженого на
спростування висновку суду першої
інстанції щодо виправдання ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за його зустрічною
скаргою приватного обвинувачення, то
колегія суддів прийшла до наступних
висновків.

Як убачається з матеріалів
кримінальної справи, ОСОБА_6 звернувся
до суду із зустрічною скаргою
приватного обвинувачення у вчиненні
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 щодо нього
злочину, передбаченого частиною 2
статті 125 КК України. Зазначивши, що 17
липня 2011 року отримав тілесні
ушкодження від кинутої ОСОБА_8
навздогін цеглини у голову, у відповідь
на що він завдав йому удар в обличчя, а
той вдарив його розпеченою кочергою у
лівий бік, залишивши слід. В цей час
підбігли діти ОСОБА_9 - ОСОБА_8 та ОСОБА_5
та почали завдавати йому удари
палицями по різним частинам тіла.
Вказував на спричинення йому таких
тілесних ушкоджень, як множинні синці і
садна волосяної частини голови, які
супроводжені струсом головного мозку,
обличчя, грудної клітки і лівої
верхньої кінцівки та опіку, з якими
перебував з 19 по 29 липня 2011 року на
стаціонарному лікуванні, що підтвердив
висновком спеціаліста.

За таким пред'явленим ОСОБА_6
обвинуваченням суд першої інстанції, з
яким погодився і суд апеляційної
інстанції, виправдав ОСОБА_9, ОСОБА_8 та
ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю в їх діях
складу злочину.

Мотиви виправдання останніх суд першої
інстанції обґрунтував сукупністю
досліджених у матеріалах справи
доказів та відхилив, в силу їх
нещирості, показання свідка ОСОБА_10,
котра при написанні заяви про злочин не
вказувала про цеглину та побиття
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 її чоловіка палицями,
а навпаки вказувала про її відпочинок в
будинку, а також показання свідка
ОСОБА_11, котра стверджувала про її
перебування разом з ОСОБА_10 в кухні
будинку, де вона спостерігала
направлення запущеної ОСОБА_8 цеглини в
голову ОСОБА_6, з огляду на неможливість
оглядовості траєкторії руху цеглини за
викладених нею обставин під час огляду
судом місця події у порядку,
передбаченому статтею 315 КПК України 1960
року.

Крім того, відхилено і показання свідка
ОСОБА_12, висновки спеціаліста та
експерта щодо виявлення 21 липня 2011 року
у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень як таких,
що не містять стверджувальних
відомостей, підтверджуючих їх
відношення до подій 17 липня 2011 року, та
спростовуються показаннями слідчого
ОСОБА_20., оперуповноваженого ОСОБА_13,
котрі прибули на місце події, завідуючу
терапевтичним відділенням лікарні
ОСОБА_14, котра встановила про
перебування ОСОБА_6 у стані
алкогольного сп'яніння та не бачила
тілесних ушкоджень на ньому, які не
бачив і невропатолог ОСОБА_15, котрий
госпіталізував 19 липня 2011 року
останнього в терапевтичне відділення
лікарні.

Наведені судом першої інстанції
висновки не можуть піддаватися
колегією суддів сумніву з огляду на їх
відповідність матеріалам кримінальної
справи, за якими первинні повідомлення
ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обставин
події, яка мала місце 17 липня 2011 року, та
її наслідки шляхом подачі відповідних
заяв та надання пояснень за ними
працівникам міліції та під час
проведення експертних досліджень
суперечать наданим ними ж показанням в
суді першої інстанції, проведеному
судом огляду місця події щодо можливої
оглядовості місця події.

Також, невідповідність викладених
ОСОБА_6 обставин простежується і з
інших доказів у справі, про які
зазначив суд та за якими, більше того,
дата події не відповідає вказаній ним
спеціалісту при його обстеженні,
заявлений ним у скарзі опік -
проведеному дослідженню, за яким
такого тілесного ушкодження у нього не
виявлено, а вказана локалізація та
характер тілесних ушкоджень виявлені
лише 21 липня 2011 року, тоді як він був
госпіталізований 19 липня 2011 року.

Водночас, посилання засудженого на
висновки досліджень, показання
судово-медичного експерта та свідка
ОСОБА_16 лише підтверджують виявлення у
нього тілесних ушкоджень 21 липня 2011
року та його прибуття до лікарні 19
липня 2011 року, а свідка ОСОБА_17 -
повернення останнього додому о 18
годині 30 хвилин 17 липня 2011 року з м.
Оріхова, після чого о 20 годині 30 хвилин
він пішов відпочивати, поскаржившись
на головний біль, тоді як сукупність
інших наведених доказів спростовують
їх отримання та наявність у нього 17
липня 2014 року за викладених ним у
скарзі обставин.

При тому, що під час перевірки заяви про
злочин ОСОБА_7 ОСОБА_6 не вказувалося
про отримання ним тілесних ушкоджень
від дій останнього шляхом застосування
цеглини, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_5 -
палиць.

Оскільки обвинувачення не може
ґрунтуватися на припущеннях, а усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь, то суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
прийняли законні та обґрунтовані
рішення про відсутність в діях ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 складу злочину,
передбаченого частиною 2 статті 125 КК
України, у зв'язку з чим колегія суддів
не може визнати перебування ОСОБА_6 у
стані сильного душевного хвилювання
під час вчинення ним злочину щодо
ОСОБА_7, як реакцію на протиправні дії
останнього.

До того ж, не підтвердилися доводи
засудженого і щодо істотного порушення
судом вимог
кримінально-процесуального закону
щодо ОСОБА_5 з огляду на надані йому
вказаним процесуальним законом права
щодо оскарження судових рішень в межах
своїх інтересів, тоді як саме за
обговоренням учасників процесу судом
було вирішено проведення розгляду
справи у її відсутність, про що нею
подано заяву, а учасники процесу не
мали заперечень щодо її волевиявлення.

Відтак, колегія суддів не вбачає
об'єктивних підстав для задоволення
касаційної скарги засудженого.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 394-396 КПК України 1960 року та
пунктом 15 розділу 11 Перехідних
положень Кримінального процесуального
кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Оріхівського районного суду
Запорізької області від 10 грудня 2012
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Запорізької області
від 16 грудня 2013 року щодо виправданих
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за зустрічною
скаргою приватного обвинувачення
ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну
скаргу останнього - без задоволення.

С у д д і:

___________________ ___________________ ___________________

М.М. Лагнюк І.Г. Тельнікова Т.І.
Франтовська