справа № 208/1622/15-к
№ провадження 1-кп/208/239/15
ВИРОК
Іменем України
09 квітня 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
Головуючого, судді ОСОБА_1 ,
При секретарі ОСОБА_2 ,
Прокурора ОСОБА_3 ,
Обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпродзержинську Дніпропетровській області, кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, холостого, має дитину, освіта професійно-технічна, працюючого слюсарем на ПАТ «Євраз Баглійкокс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України,
суд
встановив:
ОСОБА_4 , по закінченню строкової служби, з 12.12.1994 року звільнений зі збройних сил України у запас.
26.01.2015 року ОСОБА_4 отримав повідомлено про необхідність прибути 27.01.2015 року до Дніпродзержинського військкомату у зв`язку з проведенням призову на військову службу за мобілізацією, на виконання Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», на наступний день, тобто 27.01.2015 року, як військовозобов`язаний, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де пройшов медичний огляд за результатами якого визнаний ВЛК придатним до військової служби.
В той же день, тобто 27.01.2015 року ОСОБА_4 представниками Дніпродзержинського ОМВК було повідомлено про необхідність повторного прибуття до Дніпродзержинського ОМВК на 29.01.2015 року з речами та документами для направлення до військової частини.
Але, ОСОБА_4 , в порушення ст. 65 Конституції України, ст. 1, ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», діючи умисно, протиправно, маючи на меті ухилитеся від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією, будучи військовозобов`язаним та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився від отримання повістки про необхідність прибуття на 29.01.2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), та від подальшого призову на військову службу за мобілізацією, про що повідомив 27.01.2015 року військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вчинене ОСОБА_4 , діяння, а саме умисні дії, що виразилися в ухиленні від призову, містять склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину за пред`явленим йому обвинувальним актом у повному обсязі і суду пояснив, що він дійсно він 26.01.2015 року отримав повідомлення про необхідність 27.01.2015 року прибути до Дніпродзержинського ОМВК, на що 27.01.2015 року прибув де йому повідомили про те що йому потрібно пройти обстеження військово-лікарською комісією щодо придатності до військової служби, на що він погодився. Пройшовши обстеження, за висновком військово-лікарської комісії визначено що він є придатним до військової служби, і в той же день, тобто 27.01.2015 року йому було повідомлено про необхідність вже 29.01.2015 року прибути з речами та документами для направлення до військової частини, як особи що підпадає призову на військову службу за мобілізацією. Розуміючи що він є військовозобов`язаним, не має передбачених законодавством України підстав для звільнення його від призову за мобілізацією, але не маючи на це бажання, відмовився від призову за мобілізацією. Причиною відмови від призову за мобілізацією вказав наявність батьків похилого віку, які мешкають разом з ним, але крім нього у батьків ще є дві доньки, які є працездатними та мешкають у м. Дніпродзержинську.
Свою вину визнає у повному обсязі за пред`явленим йому обвинувальним актом, також не оспорює кваліфікацію його дій органом обвинувачення. Прохає суд врахувати визнання ним своєї вини у скоєні кримінального правопорушення, та розглядати справу згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, що є його добровільною позицією.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфіковане за ст. 336 КК України, погоджуючись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, та прокурор не заперечував щодо встановлених обставин, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим його кримінальним правопорушенням.
Таким чином, суд приходить до висновку що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 скоєне ним 27.01.2015 року, мало місце, і містить склад кримінального правопорушення передбачене ст. 336 КК України, в якому він винен.
З врахуванням зазначеного, за скоєне кримінальне правопорушення передбачене ст. 336 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з вимог ст.. 65 КК України, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Згідно до вимог ст. 67 КК України, обставин обтяжуючих покарання за скоєння злочину вчиненого ОСОБА_4 , не встановлено.
Згідно до вимог ст.. 66 КК України, обставинами що пом`якшують покарання за скоєння злочину вчиненого ОСОБА_4 , є визнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі, його щире каяття.
Враховуючи характери і ступінь суспільної небезпеки скоєного, тяжкість скоєного злочину, згідно до вимог ст.. 12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його характеризуючи данні, що за місцем мешкання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні дитину, його відношення до скоєного, суд приходить до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів з його сторони, є покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.
На підставі вище зазначеного та керуючись вимогами ч 3 ст. 349, ст..ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання:
- за ст. 336 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на два роки.
У відповідності до вимог ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, встановив іспитовий строк тривалістю два роки.
Відповідно до п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Речовий доказ: (т.1 а.с. 34 ): оригінал повістки на імя ОСОБА_4 , оригінал картки медичного огляду ОСОБА_4 , які приєднані до матеріалів кримінального провадження - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, через місцевий суд.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1