Ухвала

іменем україни

26 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

при секретарі ОСОБА_7.,

за участю прокурора ОСОБА_8.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000254 відносно ОСОБА_1 за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 листопада 2013 року відносно ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1, раніше не судима, -

засуджена за ч. 3 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки без позбавлення права обіймати посади чи займатись певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 06 листопада 2013 року зазначений вирок суду залишений без зміни.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді голови дільничної виборчої комісії №610334 с. Малі Вікнини Збаразького району Тернопільської області, одномандатного виборчого округу №164 з виборів депутатів України, під час проведення виборів депутатів до Верховної Ради України у 2012 році, будучи наділеною відповідними повноваженнями, пов'язаними із здійсненням організаційно-розпорядчих функцій, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом службового підроблення, вчинила привласнення та розтрату грошових коштів за наступних обставин.

Так, у жовтні 2012 року, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді голови дільничної виборчої комісії №610334 с. Малі Вікнини Збаразького району, будучи матеріально відповідальною особою та наділеною відповідними повноваженнями, пов'язаними із здійсненням організаційно-розпорядчих функцій, в час проведення виборів депутатів до Верховної Ради України у 2012 році, під час видачі заробітної плати членам дільничної виборчої комісії, у відповідності до платіжної відомості №10 за жовтень 2012 року заробітну плату ОСОБА_2 в сумі 1134,32 грн. не виплатила, а виплатила лише кошти в сумі 256,5 грн. Таким чином, ОСОБА_1 у жовтні 2012 року незаконно привласнила грошові кошти виділені на заробітну плату члену ДВК ОСОБА_2 в сумі 877,82 грн., які використала на власний розсуд, віддавши ОСОБА_3

Крім того, в листопаді 2012 року, ОСОБА_1, повторно, під час видачі заробітної плати членам дільничної виборчої комісії №610334 с. Малі Вікнини Збаразького району, у відповідності до платіжної відомості №316 за листопад 2012 року заробітну плату ОСОБА_2 в сумі 505,78 грн. не виплатила, а незаконно привласнила і в подальшому використала на власний розсуд, віддавши ОСОБА_3

Всього, протягом жовтня-листопада 2012 року, ОСОБА_1 незаконно привласнено та розтрачено грошові кошти призначені для виплати заробітної плати члену дільничної виборчої комісії №610334 ОСОБА_2 на загальну суму 1383,6 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому посилається на те, що судом не враховано, що засуджена вчинила злочин, який є тяжким. Зазначене правопорушення є корупційним і вчинене ОСОБА_1 умисно у зв'язку з використанням нею наданих їй службових повноважень, а тому застосування положень ст. 69 КК України та не призначення додаткового покарання є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, і призначив їй, із застосуванням ст. 69 КК України, відповідне покарання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу та зміни до неї, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції і постановлення апеляційним судом свого вироку, яким просив ОСОБА_1 визнати винуватою за ч. 3 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виборчим процесом, строком на три роки з подальшим звільненням засудженої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. При цьому прокурор в апеляційній скарзі наводив доводи, у тому числі аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі.

Апеляційний суд, розглянувши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, визнав ці доводи, з наведенням в ухвалі відповідних мотивів, безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За положеннями ч. 2 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов'язкове.

Переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд погодився з судом першої інстанції щодо необхідності призначення засудженій покарання у виді обмеження волі. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, дані про особу засудженої, обставини, що пом'якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про застосування положень ч. 2 ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_1 основного покарання без додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 191 КК України.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За таких обставин, доводи касаційної скарги прокурора щодо незаконності ухвали апеляційного суду є безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом касаційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 листопада 2013 року відносно ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5. ОСОБА_6.