Справа № 314/1992/15-к
Провадження № 1-в/314/516/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

представника адміністрації: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у дистанційному судовому засіданні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізька область Василівський район село Балки. До арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Громадянин України. Раніше не судимий в силу статті 89 КК України. По даній справі засуджений: 15.03.2011 року Василівським районним судом Запорізької області за статтею 186ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Постановою Василівського районного суду від 10.08.2012 року відмінено відбування покарання з іспитовим строком та направлено в місця позбавлення волі на 4 роки.

Початок строку: 10.08.2012 року. Кінець строку: 10.08.2016 року
2/3-10.04.2015року

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) надійшло подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

В поданні поставлено питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , який на день розгляду справи судом відбув 2/3 частини строку покарання, має 3 заохоченн сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не має.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії дане подання підтримав і суду пояснив, що засуджений ОСОБА_5 своєю повідною та ставленням до праці заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

І Засуджений ОСОБА_6 суду пояснив, що у скоєному злочині щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки і просить суд задовольнити подання адміністрації установи про умовно-дострокове звільнення

Прокурор заперечував проти задоволення подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого ОСОБА_6 висновок прокурора, суд вважає, що в поданні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно рекомендацій, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.З матеріалів подання встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.08.2012 року. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі Запорізької обл., де знаходився з 14.08.2012 року по 24.09.2012 року; вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 24.09.2012 року по 05.12.2012 року відбував покарання у Вільнянській виправній колонії Запорізької області (№20). За час відбування покарання характеризувався наступним чином: заохочень та стягнень не мав. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі, де знаходився з 05.12.2012 року по 25.12.2012 року, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі Запорізької обл. де знаходився з 25.12.2012 року но 25.02.2013 року, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 25.02.2013 року відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії Запорізької області (№20). За час відбування покарання характеризується наступним чином: стягнень не має. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 4 рази заохочувався правами начальника установи.

Згідно дослідженої у судовому засіданні довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 встановлено, що останній у період з 2012 року по 2014 рік не працював, був працевлаштований лише у березні та травні 2015 року.

Згідно з довідкою по стягнення та заохочення виданої на засудженого ОСОБА_5 , встановлено, що останній мав у період з 2013 року по 2015 рік мав 4 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, останнє з яких отримав у квітні 2015 року, безпосередньо перед настанням пільги.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обовязковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обовязком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження подання про те, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

23.06.2015