УХВАЛА Іменем України
м. Балаклія 06 травня 2015 року Справа №1/2506/90/12 5/610/139/2015

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника БВЦ № 106 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Балаклійського виправного центру №106 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_7 , який народився в м. Чернігів ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, до засудження не працював, проживав по АДРЕСА_1 , одружений, освіта вища, раніше не судимий,

засуджений: 30.07.2012 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч.2 ст.121, ст.69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Зараховано у строк покарання час перебування під вартою з 08.11.2011 року по 16.11.2011 року,

ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20.08.2014 року, замінено невідбуту частину покарання 02 роки 04 місяці 08 днів на обмеження волі, на підставі ст.58 КВК України за правилами ст.72 КК України, зараховано у строк покарання час слідування під вартою до виправного центру, а саме: 26 днів, -

установив:

До суду надійшло вказане подання, що було узгоджене зі спостережною комісією, у якому ставиться питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що він відбув необхідну частину покарання, а також сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник Балаклійського ВЦ № 106 просив подання задовольнити, оскільки засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор вважав, що подання задоволенню не підлягає з огляду на положення ч.8 ст.154 КВК та п.11 ППВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Засуджений і його захисник просили подання задовольнити.

Фіксування процесу технічними засобами не здійснювалось у відповідності до положень ст.ст. 3, 27, 107, 412, 537 КПК України, згідно з якими фіксування процесуальних дій щодо розгляду питань, які вирішуються судом під час виконання вироків не є обов`язковим. Клопотання про фіксування до суду не надходили.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши думку прокурора, пояснення представника Балаклійського ВЦ № 106, захисника, вивчивши матеріали особової справи засудженого, судом установлено таке.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та коли він фактично відбув необхідну частину строку покарання, яка зазначена у ч.3 ст.81 КК України.

Судом установлено, що ОСОБА_5 раніше не був судимий, у Балаклійському ВЦ №106 відбуває покарання, яке призначене 30.07.2012 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч.2 ст.121 (тяжкий злочин) ст.69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Ухвалою Дергачівського районного суду Х/о від 20.08.2014 року, замінено невідбуту частину покарання 02 роки 04 місяці 08 днів на обмеження волі.

Станом на час розгляду справи засуджений фактично відбув більше 2/3 строку покарання, який відраховується з 05.01.2012 року та має закінчитися 02.12.2016 року.

Невідбута частина покарання станом на день розгляду справи становить 01 (один) рік 06 (шість) місяців 26 (двадцять шість) днів.

За даними Балаклійського ВЦ №106, за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці належним чином довів своє виправлення. Зокрема засуджений має 4 заохочення (подяки) за сумлінну поведінку і ставлення до праці. Працевлаштований. Характеризується з позитивного боку. Протягом відбування покарання порушень режиму не допускав. Стягнень протягом усього часу відбування покарання не мав.

Посилання прокурора на положення ч.8 ст.154 КВК та п.11 ППВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», як на перешкоду застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення є помилковими виходячи із такого.

У відповідності до ч.8 ст.154 КВК України, особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Тобто жодних додаткових обмежень законом для застосування умовно-дострокового звільнення щодо особи, якій покарання було замінене більш м`яким не встановлено.

Правила ч.8 ст.154 КВК стосуються осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням або яким була замінена невідбута частина покарання більш м`яким, якщо після цього вони були направлені за судовими рішеннями у місця обмеження волі або позбавлення волі зокрема за порушення режиму відбування більш м`яких покарань.

Судом встановлено, що засуджений після заміни йому покарання більш м`яким (з позбавлення волі на обмеження волі) нових злочинів не вчинив, у місця позбавлення (або обмеження) волі не направлявся, відповідні ухвали суду щодо нього не постановлювались, а відтак і застосовувати щодо нього положення ч.8 ст.154 КВК відсутні жодні правові підстави.

Згідно з п.11 ППВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Таким чином у даному пункті мова йдеться про випадки, коли покарання засудженому згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду було пом`якшено шляхом скорочення строку покарання, а на випадки коли засудженому покарання було замінено більш м`яким в порядку ст.82 КК України дія цього пункту ППВСУ не розповсюджується.

Судом встановлено, що покарання, яке було призначене засудженому пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду шляхом скорочення строку покарання не було.

При цьому суд враховує положення інших пунктів указаної ППВСУ.

Так, у п.1 Постанови Пленум ВСУ звертає увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

У п.2 Постанови Пленум ВСУ вказує, що головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність: а) при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Згідно з п.5 Постанови, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК України.

У відповідності до п.6 Постанови, особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Таким чином Пленум ВСУ вказує на те, що лише виконання засудженим правил передбачених ст. 81 КК України є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні шляхом відібрання пояснень у представника ВЦ №106, допиту засудженого та дослідження особової справи засудженого, перевірялися відомості щодо поведінки засудженого під час відбування покарання.

Судом встановлено правдивість зазначених у поданні відомостей про те, що засуджений фактично відбув більше 2/3 строку покарання, а також що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, так як він протягом усього часу відбування покарання стягнень не мав, порушень режиму не допускав, був працевлаштований, має 4 заохочення (подяки) за сумлінну поведінку і ставлення до праці, характеризується з позитивного боку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість подання задовольнити.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд
ухвалив:

Подання задовольнити.

ОСОБА_7 звільнити умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.07.2012 року з урахуванням ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 20.08.2014 року на невідбуту частину покарання 01 (один) рік 06 (шість) місяців 26 (двадцять шість) днів.

Копію ухвали направити прокурору, адміністрації Балаклійського ВЦ №106, засудженому, суду, який постановив вирок.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1