УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30
серпня 2007 року колегія
суддів судової палати у кримінальних
справах

Апеляційного
суду м .Києва у складі:

Головуючого Дембовського С.Г.,

суддів Глиняного
В.П., ДмитренкоГ. М.„

за участю
прокурора РабінчукТ.І.

розглянула в
судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який
брав участь у розгляді справи, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва
від 11 червня 2007 року.,

Цим вироком ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с ' Веселець,
Городоцького району Хмельницької обл.,
тр.. України, не працює, не одружений, не судимий, проживає в АДРЕСА_1, засуджений за
ст.185 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі, від відбування якого на
підставі ст.75 КК України звільнений; з випробуванням строком на 2 роки. На
підставі ст.76 КК України ОСОБА_1 зобов"язаний не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-вйконавчої
системи, повідомляти ці органи про зміну місця роботи та проживання, періодично
з"являтися в ці органи на реєстрацію.

Згідно вироку, ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 1 квітня 2004 року
перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 та скориставшись тим, що за його діями ніхто не
спостерігає, таємно викрав мобільний телефон „Нокіа 3110", вартість якого
разом з сім-картою та чохлом становить 715 гривень, що знаходився на столі в
кімнаті, чим спричинив ОСОБА_2. матеріальну шкоду.

В апеляції прокурор просить вирок скасувати та постановити новий, яким
засудити ОСОБА_1. на 2 роки позбавлення волі без застосування ст.ст.75, 76 КК
України. Своє прохання прокурор мотивує тим, що призначене покарання не
відповідає вимогам ст.65 КК України, не є необхідним і достатнім для
виправлення та перевиховання засудженого. Крім цього, прокурор вважає, що суд
безпідставно визнав обставиною, що пом"якшує покарання ОСОБА_1. - щире
каяття, посилаючись на те, що останній не відшкодував потерпілій завдані
збитки.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який не підтримав вимог
апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи
апеляції, провівши

Справа №
11-1671 Категорія ст. 185 с
1

Головуючий
у першій інстанції Дурицька О.М.

Доповідач Глиняний В.П.

судові
дебати, колегія суддів вважає, що апеляція задоволена не може бути за наступних
підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
указаного у вироку злочину при обставинах, встановлених судом, відповідають
дійсним обставинам справи так

як підтверджуються
зібраними по справ доказами, ніким із учасників процесу не

оспорюються і сумнівів у колегії суддів не викликають, як
і кваліфікація дій засудженого за

ст.185 4.1 КК України

При обранні покарання засудженому суд врахував характер та ступінь
суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані які характеризують особу
засудженого, те що він раніше не був судимий, обставину, яка пом"якшує
покарання - щире каяття у вчиненому злочині. Також врахував суди і те, що
обставин, які б обтяжували покарання, по справі не має. За наведеного суд
дійшов правильного висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_1 можливі
без ізоляції його від суспільства і тому обґрунтовано звільнив його від
відбування призначеного покарання з випробуванням.

Враховуючи ту обставину, що з моменту вчинення ОСОБА_1 злочину пройшов
досить тривалий час, злочин вчинено у квітні 2004 року, засуджений вперше
Притягується до кримінальної відповідальності, призначене ОСОБА_1покарання в
повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, яка передбачає, що покарання
призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного
та обставин, що пом"якшують та обтяжують покарання. Підстав вважати
призначене покарання таким, що не є необхідним і достатнім для виправлення
ОСОБА_1, як то стверджує в апеляції прокурор, колегія суддів не вбачає., як не
може погодитись з твердженням прокурора, що по справі не існує
пом"якшуючої покарання обставини-щирого каяття з огляду на те, що
засуджений не відшкодував завдану потерпілій матеріальну шкодував, оскільки
чинний кримінальний закон, ст.66 КК України, передбачає, що щире каяття та
добровільне відшкодування заподіяних збитків як дві самостійні обставини, що
пом"якшують покарання.

Доводи прокурора
про те, що суд не дав правової оцінки тому факту, що засуджений

тривалий час
ухилявся від слідства і перебував у розшуку не можуть бути підставою для

скасування вироку та призначення ОСОБА_1більш суворого
покарання оскільки, як

вбачається з постанови Дніпровського районного суду м.
Києва від 6 квітня 2005 року,

кримінальна справа щодо ОСОБА_1 надійшла на розгляд суд,
в той час як місце

дійсного проживання обвинуваченого встановлено не було,
що й обумовило повернення

справи на додаткове розслідування (а.с.60).

За приведеного,
підстав для задоволення апеляції прокурора колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає за необхідне суду першої інстанції в порядку ст.409 КПК
України внести уточнення в частині прізвища засудженого, оскільки за
матеріалами досудового слідства, зокрема витягу з тимчасового посвідчення
військового квитка, власноручних пояснень засудженого вбачається, що його
прізвище пишеться як ОСОБА_1, тоді як суд зазначив йог як ОСОБА_1.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 365. 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок
Дніпровського районного сулу м. Києва від 11 червня 2007 року щодо ОСОБА_1.
залишити без змін.

Дніпровському
районному суду м. Києва в порядку ст.409 КПК України внести уточнення щодо
правильності зазначення прізвища засудженого.