Справа № 669/949/14-к
Провадження № 1-кп/669/1/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 і його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 ,

та перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Білогір`я Хмельницької області кримінальне провадження № 0000425 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Самшвільдо Тетрицкаройського району, республіка Грузія, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , вірменина, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, раніше не судимого.

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2013 року, близько 01 години ночі ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Миру смт. Білогір`я Хмельницької області рухаючись в напрямку с. Гулівці Білогірського району Хмельницької області, порушив п.п. 1.5, 2.3, 10.1, 11.3, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив неуважність, перед перестроюванням на зустрічну смугу руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись по дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки та відповідних дорожніх знаків виїхав на смугу зустрічного руху не для обгону чи та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини, рухаючись в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості їхав зі швидкістю руху, яка не дозволила йому зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду потерпілого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який рухався у попутному для автомобіля напрямку по краю зустрічної смуги руху.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння та тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вказана дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок порушення ОСОБА_4 .

Пункту 1.5 Правил дорожнього руху, яким встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

П.п. 2.3 Правил, яким для забезпечення безпеки дорожнього руху на водія покладається обов`язок бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пункту 10.1. Правил дорожнього руху, яким передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

П.п. 11.3 згідно якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

П.п. 12.2., яким передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

П.п. 12.3 яким встановлено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

В судовому засіданні обвинувачений вини у вчиненому злочині не визнав.

При цьому визнав, що ДТП, що мала місце 30 листопада 2013 року по вул. Миру смт. Білогір`я Хмельницької області відбулася за його участю. Того дня він, на прохання свого знайомого ОСОБА_9 , який приїхав із м. Києва маршруткою, забирав його з Семенівського перехрестя десь біля 1 години 30.11.2013 року. Разом з ним ( ОСОБА_4 ) була його знайома ОСОБА_10 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_9 - на задньому. Він керував автомобілем ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, який є його власністю. Їхали із центру смт. Білогір`я в сторону села Гулівці. Навпроти приміщення ТОВ «Перлина Поділля» за 30-40 м. попереду себе помітив, що по лівій смузі руху в попутному з ним напрямку, ближче до лівого краю проїзної частини дороги рухається чоловік, із виду якого можна було зрозуміти, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння і який змінив напрямок руху та почав переходити дорогу. Враховуючи швидкість його ходи він передбачив, що на момент зіткнення з ним той мав бути на його смузі руху. Він змінив напрямок руху свого автомобіля, виїхав на зустрічну смугу руху, маючи намір об`їхати пішохода, проте той передумав переходити вулицю. Він почав екстрене гальмування, проте уникнути зіткнення не вдалося.

Після вчинення ДТП до його автомобіля підійшли охоронці ТОВ «Перлина Поділля», хтось із його пасажирів почали викликати автомобіль швидкої допомоги, оскільки потерпілий був в без свідомості лежав перед автомобілем десь за 1.5 м., біля потерпілого лежали навушники, грала музика, від нього було чути запах алкоголю. Він зателефонував своєму батькові, повідомивши про вчинення ним ДТП, та працівникам міліції, які порадили йому прибрати автомобіль з дороги, щоб не перешкоджати руху транспортним засобам.

Після того як автомобіль швидкої допомоги забрав потерпілого в лікарню він з іншими присутніми прибрали автомобіль з дороги і він пішов в лікарню для того, щоб вияснити про стан здоров`я потерпілого. Алкогольних напоїв в той день не вживав, хоча напередодні ввечері був в «Рестобарі» де пригощав дівчат вином, проте сам не пив. Зазначив, що його сім`я матеріально допомагала потерпілому під час лікування, в цілому відшкодували 21500 грн.

Просив його виправдати. Винним у вчиненні ДТП з його участю вважає ОСОБА_6 , який був одягнутий в темного кольору одяг, без будь-яких елементів, які б дозволили іншим учасникам дорожнього руху виявити його. При наявності по вулиці Миру в смт. Білогір`я тротуару потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння рухався по проїзній частині дороги. На досудовому слідстві та в судовому засіданні давав суперечливі покази. Покази потерпілого, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , протокол огляду місця події просив визнати неналежними та недопустимими доказами, які здобуті з порушенням порядку встановленому законом. Враховуючи, що на досудовому слідстві він був допитаний без захисника та без перекладача, усі докази добуті при проведенні з ним слідчо-процесуальних дій також слід рахувати недопустимими. Вважає, що висновок експерта № 87 Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи від 18.02.2014 року в частині, що стосується заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень проведений з порушенням ч.6 ст. 69 КПК України, яким встановлено, що експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи, при цьому експерт ОСОБА_12 для проведення експертизи витребовувала КТ дослідження голови потерпілого на підставі яких була проведена експертиза. Саме КТ дослідження були проведені з порушенням Наказу МОЗ України від 28.11.1997 року №340 «Про удосконалення організації служби променевої діагностики та променевої терапії», такий доказ також повинен бути визнаний недопустимим.

Вказав, що викликає сумнів і висновок автотехнічної експертизи, оскільки вона проведена виключно на його показах. Слідчий надав експерту вихідні дані, які не відповідають дійсності та отримані з грубим порушенням вимог КПК України. Досудовим слідством та судом не встановлено місце де відбувся наїзд на пішохода.

Цивільний позов не визнав. Вказав, що при вирішенні питання розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяних кримінальним правопорушенням, слідчий не звернувся до експерта про проведення експертизи, подані документи на відшкодування матеріальної шкоди не підтверджують реально понесених витрат саме у зв`язку з лікуванням травми, отриманої внаслідок ДТП.

Крім того, у тому разі коли суд визнає його винним, просив задовольнити його клопотання та застосувати щодо нього Закон України «Про амністію в 2014 році», враховуючи наявність у нього на вихованні двох неповнолітніх дітей.

Незважаючи на невизнання своєї вини суд вважає, що вина ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження доведена в судовому засіданні показами самого обвинуваченого, який визнає факт вчинення ДТП з його участю, потерпілого, свідків та матеріалами кримінального провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 29 листопада 2013 року він, близько 20 години приїхав до дому із м. Хмельницького. Допоміг по господарству та, домовившись з друзями про зустріч, пішов у кафе-бар «Рестобар». У барі пив пиво, проте п`яний не був. Біля першої години ночі 30 листопада пішов додому. Ішов по лівій смузі руху назустріч руху транспортних засобів. Був одягнутий у темну куртку з світлим капюшоном. Будь-яких сигналів позаду себе не чув. На вулиці Миру біля будівлі «Перлини Поділля» відчув удар ззаду, дальше нічого не пам`ятає. Прийшов до свідомості у лікарні. Відчував сильний біль. Переніс операції. Для зменшення болю змушений був приймати заспокійливі та сильні обезболюючі, які відносяться до наркотичних засобів. Після ДТП він став інвалідом, не може тривалий час стояти, ходьба викликає біль. В минулому році був на практиці від університету у Фінляндії, проте внаслідок ДТП він втратив можливість знову поїхати за кордон на стажування, перервав навчання, на даний час змушений лікуватися, його постійно болить голова, втратив слух на ліве вухо. Цивільний позов підтримав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав показання, яким підтвердив, що в ніч з 29 на 30 листопада 2013 року він, повертаючись із м. Києва додому автобусом, викликав таксі на Семенівське перехрестя. За ним виїхав водій ОСОБА_4 . Він сів до автомобіля на заднє сидіння, на передньому сидінні сиділа ОСОБА_10 . Водій їхав приблизно з швидкістю 80 км/год. За дорогою не слідкував, звук гальм не чув, лише рухаючись по вул. Миру побачив як від автомобіля «відлетіла» людина. Вони зупинилися, вийшли з машини. Перед автомобілем десь за 4 м. ближче до узбіччя лежав хлопець, який хропів, біля нього грав мобільний телефон. Водій автомобіля дзвонив до батька, казав, що треба загнати автомобіль в м. Хмельницький на ремонт, а він почав викликати автомобіль швидкої допомоги. Згодом до місця пригоди прийшов і охоронник ТОВ «Перлина Поділля».

Свідок ОСОБА_11 дав показання, яким підтвердив, що в ніч з 29 на 30 листопада 2013 року він перебував на роботі в ТОВ «Перлина Поділля», де працює охоронником. Перебуваючи на робочому місці він стежив за камерами відео спостереження та на одній із них помітив, що по дорозі поблизу підприємства проходив якийсь хлопець, який ішов з лівої сторони, а згодом через декілька секунд проїхав автомобіль. Стеживши за камерами він помітив, що вказаний автомобіль, який їхав зі швидкістю 80-90 км/год,. з`їхав на ліву смугу руху. Прослідковувавши відстань від камери до камери побачив, що сталася ДТП. Він вийшов на вулицю і підійшов подивитися, що сталося. Після того як під`їхали працівники міліції, його запросили бути понятим. На прохання слідчого, в якості понятого, засвідчив протокол огляду місця події зі схемою, гальмівний шлях автомобіля, який вчинив ДТП становив 24 м.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що 30 листопада 2013 року він, як охоронник ТОВ «Перлина Поділля», рухаючись із одного об`єкта на інший, доїжджаючи автомобілем до території ТОВ «Перлина Поділля» по дорозі обігнав хлопця, який ішов з надітим на голові капюшоном. Вказаний хлопець ішов з лівої сторони дороги ближче до її середньої полоси і, обминувши його на перехресті, що веде до ТОВ «Білогір`ямолокопродукт», він поїхав ще на один об`єкт. Через 20 хвилин, повертаючись до території ТОВ «Перлина Поділля» побачив на дорозі автомобіль з увімкненими фарами, який стояв на зустрічнїй смузі руху, ближче до центу дороги. Біля автомобіля було троє людей. Перед автомобілем лежав хлопець, який дихав, проте хропів. Його повідомили, що автомобіль швидкої допомоги викликали. Чув, що біля потерпілого грала музика . На місці пригоди було видно кров, уламки деталей автомобіля. Через деякий час на місце пригоди приїхав автомобіль швидкої допомога, а пізніше і працівники міліції. Працівниками міліції його було залучено до проведення огляду місця події як понятого. Схему ДТП підписував. При огляді місця ДТП він помітив, що потерпілий був перед автомобілем і біля нього було видно сліди крові.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що, перебуваючи в складі слідчо-оперативної групи, виїжджав місце вчинення ДТП 30 листопада 2013 року по вул. Миру в смт Білогір`я Хмельницької області. На місці ДТП ОСОБА_11 та ОСОБА_13 залучив, як понятих, до огляду місця події, складав схему ДТП, яка була підписана понятими особисто, після ознайомлення з нею. При оформленні всіх матеріалів на місці ДТП в учасників будь-яких претензій не було. Зіткнення відбулося на смузі зустрічного руху. СаркісянЕ.К. особисто повідомив його, що рухався зі швидкістю 70 км/год.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив,що він є батьком обвинуваченого. 30 листопада 2013 року близько другої години ночі до нього зателефонував син та повідомив, що вчинив ДТП. Приїхавши одразу до Білогірської ЦРЛ він, разом із батьками потерпілого, чергував біля нього. Вказав, що одразу після вчиненого пропонував батькам потерпілого матеріальну допомогу та обіцяв відшкодувати витрати на лікування ОСОБА_6 . В якості відшкодування шкоди він передав останнім двадцять одну тисячу п`ятсот гривень.

Свідок ОСОБА_16 показав, що 30.11.2013 року його повідомили по телефону, що його син попав в ДТП. Коли він прийшов до лікарні син був у важкому стані, без свідомості, в лікарні не було реанімаційної машини, щоб відправити сина в м. Хмельницький. ОСОБА_4 який вчинив наїзд на сина, здати кров на аналіз на стан алкогольного сп`яніння відмовився. В Білогірській ЦРЛ немає реанімаційного відділення, тому він багато ліків купляв в смт. Теофіполь. Крім того, старший син передавав ліки з м. Хмельницький. Витати на лікування були дуже великі. Треба було донорів. Батько підозрюваного, щоб його син не був притягнутий до кримінальної відповідальності, обіцяв дати коштів стільки, скільки потрібно, проте дав лише 21 тис.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що 30 листопада 2013 року вона, як черговий лікар Білогірської ЦРЛ, проводила огляд на виявлення ознак сп`янніння у ОСОБА_4 . Вказала, що огляд було проведено в хірургічному відділенні, де були присутні, як родичі потерпілого, так і родичі обвинуваченого. Огляд проводився апаратом «Алконт», шляхом продування трубки. В результаті вказаного огляду ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_4 виявлено не було.

Свідок ОСОБА_18 чергова медсестра Білогірської ЦРЛ підтвердила вказані обставини.

Вина ОСОБА_4 доведена і матеріалами справи:

- даними протоколів огляду місця події від 30.11.2013 року, з додатком та фототаблицями, та від 11.02.2014 року, згідно яких при огляді ділянки дороги по вул. Миру в смт Білогір`я Хмельницької області виявлено, що напроти електроопори ВЦ -10 кв Л -19 17/08 беруть початок сліди гальмування автомобіля на відстані від електроопори 4.7 м. до лівої, та 6 м. до правої сторін та 4 м. до початку проїзної частини дороги. Слід гальмування становлять 24 метри. Передній лівий слід гальмування закінчується на відстані 5 м. від електроопори ВЦ -10 КВ Л -19 16/08. Слід гальмування лівої передньої сторони автомобіля заходиться на відстані 5 м. по лінії електроопори, правої - 6,7м., та 4 м. до початку проїзної частини дороги, що є доказом того, що слід від гальмування автомобіля повністю знаходиться на лівій смузі руху автомобіля. Дальше по ходу руху автомобіля на відстані 1.5 м. після закінчення слідів гальмування наявні уламки пластику вишневого кольору, за 12 м. кругла пляма червоного кольору, зразки якої було відібрано на експертизу. На лівому узбіччі виявлено автомобіль ВАЗ 211540 р. н. НОМЕР_1 який має зовнішні пошкодження переднього бампера з лівої сторони, відсутня ліва фара, деформований капот з лівої сторони та ліве переднє крило.(а.с.33-44,85 т.1);

- висновком експерта Хмельницького обласного бюро судмедекспертизи №51 від 22 січня 2014 року, згідно якого при проведенні дослідження марлевого тампону встановлено, що на марлевому тампоні доставленому на дослідження знайдена кров людини (а.с.76 Т.1);

- висновком експерта №87 від 18 лютого 2014 року, відповідно до якого згідно даних представленої медичної документації, рентгенівських знімків, консультативних висновків лікаря-рентгенолога, лікаря КТ-діагностики, у ОСОБА_6 станом на 30.11.- 08.01.2014 р. виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому піраміди лівої скроневої кістки з переходом на луску без зміщення, забою головного мозку, рани лівої тім`яної ділянки голови з розвитком травматичного шоку легкого ступеня, які, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому обох сідничних кісток, лівої лонної кістки, розриву лонного зчленування, вивих лівого стегна, компресійного перелому тіла 5-го поперекового хребця, перелому заднього краю кульшової западини зліва, крововиливів у ділянці тазу, лівої поперекової ділянки (а.с. 92-94Т.1);

- протоколом огляду від 11.02.2014 року, згідно якого встановлено видимість елементів дороги по вул. Миру в смт.Білогір`я Хмельницької області, із ілюстрованою таблицею до нього, яка становить 101,4 м (а.с.а.с. 115-117 Т.1).

- висновком експерта № 58 А від 19.02.2014 року, відповідно до якого в заданій дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 11.1, 11.3, 12.2, 12.3, 12.4 Правид дорожнього руху України. Можливість застосування маневру, як заходу по уникненню ДТП , в такому випадку не передбачено. З технічної точки зору застосований вказаним водієм маневр зміни напрямку руху керованого ним транспортного засобу на зустрічну смугу руху являється технічно необґрунтованим, та може перебувати в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП ( а.с.а.с. 95-100 Т.1).

Що стосується позиції обвинуваченого та його захисника по визнанню вище наведених доказів недопустими, то суд вважає, що вони не можуть бути визнані недопустими з таких підстав.

Ч.2 ст. 87 КПК України передбачено діяння, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод і які повинні визнаватися недопустими під час будь - якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Частиною першої цієї статті також передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Таких діянь при проведенні процесуальних дій не встановлено, не наводить їх і обвинувачений (за виключенням порушень його права на захист при вчиненні слідчих дій з його участю, зокрема при призначенні автотехнічної експертизи). При цьому при призначенні експертизи до уваги бралися дані протоколів огляду місця події, схеми ДТП. Посилання обвинуваченого, що на те, що вихідні дані взяті виключно зі слів водія, спростовані висновком цієї ж експертизи, згідно якої швидкість руху автомобіля ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 відповідає 47,7-59,5 км/год., а не 70 км/год., як про це він повідомив слідчому.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У своєму рішенні суд не посилається на докази добуті досудовим слідством при його допиті на досудовому розслідуванні.

В судовому засіданні ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , будучи допитаними як свідки, з прийняттям присяги стверджували, що були присутніми на місці вчинення ДТП в якості понятих, засвідчували протокол огляду місця події зі схемою, якою встановлено, що місцем вчинення ДТП є зустрічна смуга руху для водія ОСОБА_4 , тому у суду немає жодних підстав визнавати їхні показання недопустими доказами.

При оцінці визнання недопустимим доказом висновок експерта №87 від 18.02.2014 року щодо встановлення тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних внаслідок ДТП потерпілому, то суд оцінює кожен доказ з точки зору належності, достовірності та допустимості, а всі докази в їх сукупності - достатності для вирішення кримінального провадження. Доказ визнається недопустимим, якщо отриманий з порушенням порядку, встановленому КПК. Посилаючись на недопустимість вказаного доказу захист посилається на те, що експерт за власною ініціативою збирала матеріали для проведення експертизи, що заборонено ч.4 ст. 69 КПК України.

Разом з тим п.2 ч.3 цієї ж статті передбачено, що експерт має право заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи. Крім того ч. 5 цієї ж статті на експерта покладено обов`язок особисто провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, а в разі необхідності - роз`яснити його.

При дослідженні медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 №4015 Білогірської ЦРЛ та його амбулаторної картки, епікризу лікуючого лікаря ОСОБА_19 та зав хірургічним відділенням Білогірської ЦРЛ ОСОБА_20 із показань свідка ОСОБА_21 вбачається діагноз ОСОБА_6 внаслідок ДТП : відкрита ЧМТ, забій головного мозку, 11 ступеню, Перелом основи черепа зліва, ото генна лікворея зліва, закритий лівобічний вертикально нестабільний перелом тазу із зміщенням уламків. Задній вивих стегна. Забійно ссадині рани тіла. Закритий компресійний перелом Lv 1 -11 ступеню. Травматичний шок 1-11 ступеню.

Відповідно до Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з віддаленими наслідками черепно-мозкової травми, затвердженим Наказом МОЗ №487 від 17.08.2007 року клініко-діагностичною програмою передбачено проведення рентгенографія черепу, КТ або МРТ головного мозку, яка проводиться відповідно до вимог Наказу МОЗ № 349 від 28.11.1997 року "Про удосконалення організації служби променевої діагностики та променевої терапії».

Без висновку за результатами КТ обстеження експерт не могла дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання, тому в межах своїх повноважень запропонувала слідчому забезпечити потерпілого на КТ обстеження.

Обстеження ОСОБА_6 було проведено з порушенням вказаного Наказу ( не надано доказів направлення на обстеження, не оформленно та не надано висновків за результатами обстеження не пізніше наступного дня після дослідження, тощо.)

При цьому потерпілий, свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_15 та обвинувачений визнають, що КТ обстеження голови потерпілого проводилося, його вартість оплатив ОСОБА_15 . Порушення порядку проведення обстеження не спростовують сам факт підтвердження діагнозу у потерпілого щодо перелому основи черепа, про що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , надавши для огляду у судовому засіданні із архіву кабінету КТ ХОЛ диск з записом обстеження потерпілого ОСОБА_6 . Він та свідок ОСОБА_21 пояснили, що перелом піраміди лівої скроневої кістки з переходом на луску без зміщення після застосування знеболюючої, протизапальної, протишокової, дегідратаційної, а/б терапії не вимагав якогось особливого лікування. Молодий організм та час повинні були зробити свою дію. На даний час висновок, на підставі якого експерт визначила ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, не визнаний недійсним, не скасований. При цьому захист не заявляв клопотання про проведення повторної, додаткової або комплексної експертизи потерпілого, тому оцінюючи докази в їх сукупності суд не вважає, що вказаний доказ є недопустимим.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України характеризується трьома ознаками: 1) діянням, 2) наслідками, 3) причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 у порушенні п.п. 1.5, 2.3, 10.1, 11.3, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, доведена. Внаслідок порушення вказаних ПДР наступили негативні наслідки, потерпілий ОСОБА_6 отримав тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження. Між діянням та наслідками є прямий причинний зв`язок. Таким чином вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена і його дії досудовим слідством кваліфіковано вірно.

Поряд з цим органами досудового слідства ОСОБА_4 ставиться у вину порушення і п.п. 11.1, 11.2 та 12.4 Правил.

Дорога по якій рухався ОСОБА_4 не мала по дві смуги руху в кожному напрямку, тому п.п.11.1 та п.п.11.2 Правил стосується інших правовідносин у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху.

Згідно висновку експерта № 58 А від 19.02.2014 року при заданих обставинах пригоди, заданій довжині сліду гальмування коліс швидкість руху автомобіля ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідає 47,759,5 км/год., що відповідає положенням п.п. 12.4 Правил ДР, тому вина ОСОБА_4 у порушенні вказаного пункту Правил не доведена, а тому вказані порушення підлягають виключенню із об`єму обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_6 не був притягнути до адміністративної відповідальності за порушення обов`язків пішохода, встановлених Правилами дорожнього руху України, не перешкоджав іншим учасника дорожнього руху. Крім того, відсутній причинний зв`язок між його діями на наслідками ДТП., тому посилання обвинуваченого на те , що причиною ДТП стало порушення потерпілим ПДР суд вважає небгрунтованим, таким, що спростовані в судовому засіданні.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість скоєного злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Підсудний скоїв необережний злочин, що кваліфікується, як тяжкий.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання підсудному судом не встановлено .

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд враховує перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього амністії, просив звільнити його від відбування покарання, оскільки він має двох неповнолітніх дітей.

Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Ст.3 Закону України "Про застосування амністії в Україні» передбачено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

П. «в» статті 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Статтею 9 Закону України Про амністію у 2014 році встановлено, що виконання цього Закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений, згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 виданого відділом РАЦС Тетрицкаройського району, республіки Грузія 16 липня 2003 року та серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білогірського районного управління юстиції Хмельницької області, 11 травня 2005 року є батьком неповнолітніх ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , батьківських прав відносно них не позбавлений, скоїв необережний тяжкий злочин, проти застосування амністії не заперечує, а тому підлягає звільненню від призначеного покарання.

При таких обставинах суд вважає за можливе визначити підсудному покарання в межах санкції статті, за якою він обвинувачується та без реального його відбування.

До вступу вироку в законну силу залишити ОСОБА_4 обраний на досудовому слідстві запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Звертаючись з цивільним позовом потерпілий просив стягнути з обвинуваченого 95250 грн. заподіяної матеріальної та 200 тис. моральної шкоди.

При вирішенні цивільного позову суд діє відповідно до вимог ч.1 ст. 128 КПК України, згідно якої особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Кримінальним правопорушенням потерпілому завдано як матеріальну, так і моральну шкоду. Потерпілий надав докази про матеріальні витрати на лікування, транспортні витрати та витрати на обстеження, послуги адвоката на суму 23022, 52 грн. в т. ч. витрати на лікування становлять 15214,90 грн.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що обвинуваченим та його сім`єю потерпілому на лікування 7.12.2013 року відшкодувано 15000 грн. , що підтверджується розпискою матері потерпілого, ОСОБА_26 та 30.12.2013 року в сумі 6000 грн., що підтверджується розпискою батька потерпілого, ОСОБА_16 ( а.с. 91). Крім того сторони визнали, що оплата КТ обстеження в сумі 500 грн. оплачувалася обвинуваченим. Всього обвинуваченим потерпілому відшкодовано 21500 грн. матеріальної шкоди. Цивільний позивач в своєму позові просить стягнути матеріальну шкоду, яка розрахована, в т. ч. і на майбутнє, що не передбачено ні гл. 9 КПК України, ні гл. 82 ЦК України. Враховуючи, що потерпілою стороною не надано належних доказів того, що транспортні витрати пов`язані саме із подією злочину суд вважає за необхідне цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Потерпілий внаслідок кримінального правопорушення тривалий час лікувався від наслідків ДТП. Виписаний на подальше лікування за місцем проживання, продовжує курс реабілітаційної терапії, на даний час визнаний інвалідом 3 групи. Навчаючись Кам`янець-Подільському аграрному університеті внаслідок злочину змушений був перервати навчання. Злочином потерпілому було завдано фізичного болю та страждань. Переніс травматичний шок. Він є молодою особою, тому погіршення його здібностей та перспектив до можливого кар`єрного росту, до можливості фізично працювати та навчатися впливає і на глибину його фізичних та душевних страждань. При цьому суд також враховує, що стан здоров`я потерпілого поступово відновлюється, обвинувачений вживав заходів до часткового відшкодування заподіяної шкоди, на даний час на його вихованні перебуває двоє неповнолітніх дітей тому при вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди враховує вимоги розумності та справедливості та вважає за можливе позов про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ч.2 ст.286, ст.ст. КК України, ст. ст. 368, 374 КПК України, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 /трьох/ років 6 /шести / місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік.

Відповідно до ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України попросить публічно вибачення у потерпілого.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засудженого ОСОБА_4 від призначнногог покарання звільнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заподіяну моральну шкоду у розмірі 80000 грн. (вісімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь обласного бюджету витрати на проведення експертизи № 58 А від 19.02.2014 року в сумі 821,51 грн.

Речові докази, автомобіль ВАЗ 211540 реєстраційний номер НОМЕР_1 після набрання вироком законної сили повернути власнику, поліетиленовий пакет з марлевим тампоном, на якому знаходиться речовина бурого кольору- знищити.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 залишити попередній - особисте зобов`язання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Хмельницької області через Білогірський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя Білогірського районного суду

Хмельницької області ОСОБА_1