У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31.10.2013 р.
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської
області у складі суддів: Дацківа В.В.
(головуючого), суддів - Дворніченка В.І.,
Марчука О.П., за участю прокурора -
Міцовди К.Д., засудженого ОСОБА_1 та його
захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянув
у відкритому судовому засіданні
кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Ужгородського міськрайонного суду від
06 червня 2013 року.

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець та мешканець АДРЕСА_1,
громадянин України, з
середньо-технічною освітою, має на
утриманні двох неповнолітніх дітей, не
працюючий, не судимий,засуджений за ч. 2
ст. 332 КК України на 5 (п'ять) років
позбавлення волі, з конфіскацією
засобів вчинення злочину.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України
ОСОБА_1 звільнений від відбування
покарання з випробуванням з
встановленням іспитового строку 1
(один) рік, з покладенням обов'язку не
виїжджати за межі України на постійне
місце проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 залишено
попередній - підписку про невиїзд.

Питання речових доказів вирішено у
відповідності до ст. 81 КПК України.

Згідно вироку ОСОБА_1 за попередньою
змовою з невстановленою слідством
особою 13.04.2012 року в 23.00 год. керуючи
автомобілем марки «ВАЗ 21013» синього
кольору р.н. НОМЕР_4 під'їхав до
обумовленого місця в Ужгородському
районі, де зустрів на узбіччі дороги
групу з 5 нелегальних мігрантів, а саме 4
громадян Сомалі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та одного громадянина Еритреї
ОСОБА_9, доставлених з м. Вінниці іншими
співучасниками злочину та яких
розмістив в салоні керованого ним
автомобіля. Після того він вирушив у
напрямку до місцевості, прилеглої до
лінії державного кордону України, з
метою їх передачі іншим невстановленим
досудовим слідством особам для
подальшого незаконного переправлення
через державний кордон України.

13.04.2012 р. о 23.30. год. не дивлячись на вжиті
ОСОБА_1 заходи маскування, поблизу
торгівельного комплексу «Епіцентр»
був виявлений співробітниками ППС
Ужгородського МУ УМВС України в
Закарпатській області, які намагались
його зупинити. В той же час ОСОБА_1,
маючи на меті уникнути затримання, на
вимогу співробітниками правоохоронних
органів не зупинився та разом з групою
нелегальних мігрантів прослідував у
напрямку ВПС «Паладь-Комарівці», де на
відстані 400 метрів від лінії державного
кордону України з Словацькою
Республікою покинув транспортний
засіб з групою нелегальних мігрантів, а
сам зник у невідомому напрямку.

О 01.45 год. 14.04.2012 р. після повідомлення
працівників Ужгородського МУ УМВС
України в Закарпатській області,
прикордонним нарядом від відділу
прикордонної служби
«Паладь-Комарівці» Чопського
прикордонного загону на напрямку 331
прикордонного знаку на відстані 400
метрів до лінії державного кордону
України було виявлено автомобіль марки
«ВАЗ 21013» синього кольору р.н. НОМЕР_4, в
салоні якого знаходилися нелегальні
мігранти.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить
вирок скасувати, а провадження по
справі закрити у зв'язку з відсутністю
в його діях складу злочину. В
обґрунтування доводів апеляції
зазначає, що досудовим та судовим
слідством допущена неповнота, а вирок
суду не ґрунтується на фактичних
обставинах справи, у справі відсутні
об'єктивні дані про подію злочину, свою
вину не визнає, жодного відношення до
подій, які були предметом досудового
розслідування немає, зміст показань
громадян Сомалі та Еритреї немає
можливості з'ясувати, оскільки такі в
судове засідання не викликалися. Крім
цього, у матеріалах справи відсутні
докази кваліфікації перекладача, який
був залучений для перекладу на стадії
досудового слідства.

В доповненні до апеляції засуджений та
його захисник - адвокат ОСОБА_2 вказують
на суперечність у первинних та
змінених показаннях свідків, що має
істотне значення для правильного
вирішення справи. Судом громадяни
Сомалі та Еритреї не викликалися і не
допитувалися, суперечність досудового
слідства у суді не усунута. Крім цього
вказують, що ОСОБА_1 не є власником
конфіскованого автомобіля марки ВАЗ
21013 р.н. НОМЕР_4, власником такого
являється ОСОБА_10, який не є засудженим
по даній справі, тому конфіскація
автомобіля здійснена всупереч порядку,
встановленому Конституцією України та
Кримінальним законом України.
Зазначають, що судом дії засуджено
кваліфіковано за ч. 2 ст. 332 КК України за
кваліфікуючою ознакою «за попередньою
змовою групою осіб», хоча в матеріалах
справи відсутні вказівки на особу або
осіб, які заздалегідь домовлялися про
спільне сприяння в організації
незаконного переправлення 4 громадян
Сомалі та 1 громадянина Еритреї через
кордон України.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
підсудного та захисника на підтримання
апеляції, виступ прокурора, яка вважає
апеляцію та доводи ОСОБА_1 з приводу
невизнання ним вини безпідставними та
просила вирок в частині конфіскації
автомобіля змінити, виключивши з
резолютивної частини рішення про його
конфіскацію, провівши судові дебати та
заслухав останнє слово підсудного,
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до
переконання, що апеляція підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Як видно із вироку та протоколу
судового засідання, місцевий суд
повно, всебічно та об'єктивно дослідив
зібрані по справі докази, вірно
кваліфікував дії ОСОБА_1 у скоєнні
інкримінованого йому злочині та
правильно визначив покарання
відповідно до вимог ст.ст. 65, 75 КК
України.

Висновки суду щодо доведеності
винності ОСОБА_1 у вчиненні даного
злочину при зазначених у вироку
обставинах є обґрунтованими,
відповідають фактичним обставинам
справи та доведена дослідженими в
судовому засіданні доказами.

Так, з показань свідків ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 - інспекторів роти патрульної
служби Ужгородського МВ УМВСУ в
Закарпатській області вбачається, що
13.04. 2012 року вони в районі торгівельного
центру «Епіцентр» в м. Ужгороді
помітили автомобіль марки «ВАЗ 21013»
синього кольору р.н. НОМЕР_4 з
несправною лівою фарою та явним
перевантаженням автомобіля, який
намагалися зупинити, Однак, вказаний
автомобіль не зупинився, а навпаки,
прискорив швидкість. Приблизно через 15
хв. переслідування, автомобіль
прослідував в напрямку пункту пропуску
«Павлово» Чопської митниці, перетнув
поле, де зупинився. Під'їхавши до
автомобіля, в ньому ними було виявлено 5
нелегальних мігрантів, при цьому водій
автомобіля «ВАЗ 21013» до їхнього
під'їзду зник у невідомому напрямку (т. 2
а.с. 85-87, 88-90).

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 показали, що
будучи в якості понятих при проведенні
окремих слідчих дій за участю громадян:
Сомалі - ОСОБА_7 та Еритреї - ОСОБА_9, а
саме, під час пред'явлення осіб для
впізнання по фотознімках, вони
підтвердили правильність записів в
протоколах та опізнали ОСОБА_1 як особу,
яка перевозила їх на автомобілі
увечері 13.04.2012 року до лінії державного
кордону, звідки, покинувши автомобіль,
втік.

Із досліджених в суді показань свідків
- громадян Сомалі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Еритреї - ОСОБА_9
вбачається, що перед обідом 13.04.2012 року
вони на мікроавтобусі були доставлені
в м. Ужгород. Через 10-15 хв. на одній з
вулиць до них під'їхав легковий
автомобіль марки «ВАЗ 21013» синього
кольору, де водій (якого вони пізніше
впізнали - ОСОБА_1), жестом руки показав
сісти їм в машину. Під час слідування їх
почали переслідувати працівники ППС, у
зв'язку з чим підсудний на великій
швидкості почав втікати від
працівників міліції. Прослідувавви
поле, ОСОБА_1 покинув автомобіль та
втік, а їх було затримано.

Крім цього вина підсудного у вчиненні
інкримінованого йому злочині
стверджується наступними дослідженими
в суді першої інстанції доказами.

Протоколом огляду місця події від
14.04.2012 року, відповідно до якого
зазначено факт затримання в автомобілі
марки «ВАЗ 21013» р.н. НОМЕР_4 п'яти
нелегальних мігрантів в районі лінії
державного кордону України ( т. 1 а.с.
28-34);

Протоколами пред'явлення свідкам
ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 осіб для
впізнання, в тому числі по фотознімках,
в ході проведення яких вони впізнали
ОСОБА_1 як особу, причетну до
організації їх незаконного
переправлення через державний кордон
України, яке мало місце 14.04.2012 року (т. 1
а.с. 61-63, 64-66, т. 2 а.с. 61-64, 65-68, 73-75);

В ході очної ставки між ОСОБА_1 та
ОСОБА_9, останній вказав на підсудного
як на особу, яка перебувала за кермом
автомобіля марки «ВАЗ 21013» р.н. НОМЕР_4
та здійснював його спільно з 4
громадянами Сомалі доставку до лінії
державного кордону України з метою
подальшого незаконного переправлення
в Словацьку Республіку ( т. 2 а.с. 73-75).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку, що показання
ОСОБА_1 про його непричетність до
незаконного переправлення 5
нелегальних мігрантів через державний
кордон України та твердження про те, що
автомобіль «ВАЗ 21013» р.н. НОМЕР_4 він
напередодні передав незнайомому
чоловіку на ім'я «ОСОБА_17», не
ґрунтуються на досліджених в судовому
засіданні доказах і дані ним з метою
ухилення від кримінальної
відповідальності.

Такі показання підсудного суд
правомірно визнав такими, що не
відповідають обставинам справи,
мотивувавши тим, що в ході провадження
досудового слідства перевірялася
вказана версія ОСОБА_1. Встановити, за
сприянням ОСОБА_1, особу «ОСОБА_17» не
виявилося можливим. Суд першої
інстанції своє рішення про критичну
оцінку вказаній версії підсудного
вмотивув. Показання ОСОБА_1 про
передачу автомобіля незнайомій особі,
не знаючи його прізвища, місця
проживання та не передавши останньому
документи на автомобіль, є не логічні
та такі, що суперечать встановленим
обставинам справи.

Таким чином, дії підсудного суд першої
інстанції вірно кваліфікував за ч. 2 ст.
332 КК України, як сприяння в організації
незаконного переправлення 4 громадян
Сомалі та 1 громадянина Еритреї через
державний кордон України шляхом
надання засобів, порадами, вказівками
та усуненням перешкод, вчиненні щодо
кількох осіб, за попередньою змовою
групою осіб.

Разом з цим при ухваленні судом першої
інстанції рішення з приводу
конфіскації автомобіля марки «ВАЗ 21013»
р.н. НОМЕР_4, як засобу вчинення злочину,
колегія суддів погодитися не може,
оскільки такий на праві власності
підсудному не належав, а належить
громадянину ОСОБА_10, що
підтверджується наявними у матеріалах
кримінальної справи: технічним
паспортом серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 146) та
довідкою з Ужгородського ВРЕР УДАІ №
8/Р-384 від 25.05 2012 р. про те, що згідно
облікових даних АІС «Автомобіль»,
станом на 24.05. 2012 року власником
вказаного транспортного засобу
являється громадянин ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 17).
Підсудний даним автомобілем керував на
підставі доручення серії НОМЕР_6.

Згідно ст.81 КПК України конфіскації
підлягають знаряддя злочину, які
належать обвинуваченим. Крім того,
відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№10 "Про судову практику у справах про
злочини проти власності" рішення про
конфіскацію речових доказів суд може
прийняти лише за умови, що вони визнані
знаряддями злочину та належать винній
особі.

При таких обставинах, в цій частині
апеляція підсудного та вимоги,
викладені в доповненні до апеляції
захисника, підлягають задоволенню та
апеляційний суд вважає, що вирок в
частині вирішення питання щодо речових
доказів підлягає зміні та автомобіль
марки «ВАЗ 21013» р.н. НОМЕР_4 - поверненню
його власнику ОСОБА_10

Щодо інших доводів, викладених в
апеляції та в доповненні до неї, то вони
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Твердження апелянта та його захисника
про те, що зміст показань громадян
Сомалі та Еритреї не було можливості
з'ясувати в суді, оскільки такі в судове
засідання не викликалися, апеляційним
судом до уваги не приймаються, оскільки
відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 306 КПК
України суд з власної ініціативи може
оголосити показання свідка, дані під
час дізнання, досудового слідства або
на суді у випадку неявки в судове
засідання свідка, явка якого з тих або
інших причин неможлива.

Як вбачається з матеріалів справи,
подія мала місце в квітні 2012 року, а
розгляд даної справи проводився в суді
першої інстанції з листопада 2012 року по
06.06.2013 року, при цьому показання
вказаних свідків оголошувались 05.06.2013
року (т. 2 а.с. 196-200), тобто з часу вчинення
злочину пройшло більше 1 року і за цей
час свідки на території України не
перебували. Тому суд правомірно з
власної ініціативи оголосив їх
показання, дані ними на досудовому
слідстві.

При цьому колегія суддів відмічає, що
при оголошенні про закінчення судового
слідства, ніхто з учасників судового
процесу доповнень та клопотань не мав,
в тому числі про виклик в суд вказаних
свідків (т. 2 а.с. 200).

Щодо доводів підсудного про те, що у
матеріалах справи відсутні докази
кваліфікації перекладача, який був
залучений для перекладу на стадії
досудового слідства, і що, можливо,
затримані нелегальні мігранти
неправильно розуміли переклад, колегія
суддів вважає, що такі задоволенню не
підлягають, оскільки в матеріалах
кримінальної справи маються постанова
начальника відділу дізнання Чопського
прикордонного загону та протокол
роз'яснення перекладачу його прав і
обов'язків від 17.04.2012 року (т. а.с. 50, 51), де
перекладача ОСОБА_16 попереджено про
кримінальну відповідальність за ст.ст.
384, 385 КК України, він володіє
сомалійською, арабською та російською
мовами, тобто першими двома, якими
розмовляли затримані громадяни Сомалі
та Еритреї.

При цьому, при проведенні слідчих дій
по справі вказані громадяни будь-яких
клопотань та заяв щодо неточностей чи
незрозумілості перекладу, не заявляли.

Посилання захисника в доповненні до
апеляційної скарги на те, що суд першої
інстанції, засудивши ОСОБА_1 за
вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.
332 КК України, вказав, що дії
засудженого слід кваліфікувати за
вказаною частино статті у зв'язку з
такою кваліфікуючою ознакою, як
вчинення злочину щодо «кількох осіб»,
хоча така кваліфікуюча ознака не
передбачена ч. 2 ст. 332 КК України, та
тому, що злочин вчинено за «попередньою
змовою групою осіб», однак слідством і
судом не здобуто інформації, що це
могли бути за особи, доказів наявності
попередніх домовленостей не здобуто, а
тому вирок в цій частині не ґрунтується
на доказах, апеляційним судом також
відхиляється.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 332 КК
України - відповідальність за вказаною
частиною статті настає за незаконне
переправлення осіб через державний
кордон України, організація
незаконного переправлення осіб через
державний кордон України, керівництво
такими діями або сприяння їх вчиненню
порадами, вказівками, наданням засобів
або усунення перешкод, вчинені щодо
кількох осіб, за попередньою змовою
кількох осіб (в редакції Закону № 3186-VI
(3186-17) від 05.04.2011).

Як викладено вище, в спростування
доводів захисника, в диспозиції ч. 2 ст.
332 КК України наявна кваліфікуюча
ознака вчинення злочину щодо кількох
осіб.

Щодо відсутності попередніх
домовленостей про вчинення злочину
групою осіб, то колегія суддів
приходить до переконання, що судом
першої інстанції вірно кваліфіковано
дії ОСОБА_1 за такою ознакою як
«попередня змова групою осіб», так як з
матеріалів справи вбачається, що
нелегальних мігрантів було перевезено
з м. Вінниця до м. Ужгорода, на одній із
вулиць їх висадила з автомобіля і за
невеликий проміжок часу (10-15 хв.) їх
підібрав на автомобілі ОСОБА_1, що явно
свідчить про домовленість підсудного з
невстановленою слідством особою про
вчинення підсудним інкримінованого
йому злочину.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
365, 366 КПК України (в редакції 1960 року),
апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

апеляцію засудженого ОСОБА_1
задовольнити частково.

Вирок Ужгородського
міськрайонного суду від 06 червня 2013
року в частині вирішення питання щодо
речових доказів - змінити.

Автомобіль марки «ВАЗ 21013» р.н.
НОМЕР_4 повернути громадянину ОСОБА_10
за належністю.

В решті вирок залишити без змін.

Судді: