АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2015 р. м. Чернівці колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та діючої в його інтересах захисника ОСОБА_7 , кримінальне провадження № 0000321 від 27 травня 2013 року за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Міру запобіжного заходу обрану ОСОБА_6 було змінено з

Провадження №11-кп/794/124/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

особистого зобов`язання на тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання відраховано з 10:00 години 26 січня 2015 року.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами по даному кримінальному провадженню.
Так, згідно вироку районного суду, 26 травня 2013 року приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» д. н. з. НОМЕР_1 , в технічному стані якого виявлені невідповідності вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, передбачені п. п. 31.1, 31.4.1 (а) та 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, рухався по автомобільній дорозі сполученням «Давидівці - Кіцмань».
Наближаючись до сільського кладовища с. Давидівці Кіцманського району Чернівецької області, ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п. п. 2.3 (б) та 1.2; 1.5; 1.10 в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «д»); 10.1; 11.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, в результаті чого, допустив зіткнення із мотоциклом марки «VIPER ZS 125J» д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «VIPER125J» отримав тілесні ушкодження, від яких згідно висновку СМЕ № 44 - Е від 06.06.2013 року помер.
На вказаний вирок суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.
Так, у своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а провадження по кримінальному провадженню - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
При цьому остання посилається на те, що вирок районного суду є незаконним, оскільки ситуація, яка склалась на дорозі це збіг обставин, що обвинувачений ОСОБА_6 у цьому не винен, тим паче останній щиро розкаявся у скоєнному, попросив вибачення і будь-яких претензій матеріального чи морального характеру вона до нього немає.

Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , у своїй апеляційній скарзі просить вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст. 286 ч.2 КК України скасувати, а провадження закрити, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати.

При цьому посилається на те, що суд, при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню, поклав в основу лише висновок транспортно-трасологічної експертизи, який був прийнятий без врахування всіх обставин кримінального провадження.

Крім цього, суд, призначаючи по даному кримінальному провадженню експертизу за клопотанням захисту, не зазначив усіх обставин, які були встановлені і при наявності суперечливих доказів, не навів у постанові вихідних даних, винесених у вироку.

Також посилається і на те, що огляд місця події був проведений приблизно через 2 години після дорожньо-транспортної пригоди, уламки від мотоцикла та автомобіля за цей час змив сильний дощ і місцезнаходження уламків змінювалось, місце пригоди не огороджувалось і не охоронялось, ні до приїзду слідчо-оперативної групи, ні після її приїзду, на місце пригоди слідчо-оперативна група виїхала не в повному складі, фотографування місця пригоди проводилось слідчим, фототаблиця була виконана не за правилами судової фотографії і на ній не були зафіксовані сліди переміщення транспортних засобів, що протокол огляду дорожньо-транспортної пригоди був складений слідчим, який не був на місці пригоди, що при допиті понятих, останнім не були роз`ясненні їхні права та обов`язки.

У зв`язку з наведеним вважає, що винуватість його підзахисного є недоведеною, а висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та діючу в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану останньою апеляцію та просили вирок районного суду скасувати, а провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 закрити, у зв`язку із недоведеністю його винуватості, прокурора, який просив вирок районного суду залишити без змін, а апеляції останніх без задоволення, розглянувши матеріали кримінального провадження, в межах поданих апеляцій та перевіривши їх доводи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , повністю доведена зібраними по кримінальному провадженню доказами, які належним чином досліджені судом і їм дана вірна юридична оцінка.

Не дивлячись на невизнання своєї винуватості ОСОБА_6 , вона повністю підтверджується наступним.

Так, із показань обвинуваченого ОСОБА_6 , наданих ним у суді першої інстанції вбачається (т.3, а. с. 103-111 журнал судового засідання), що він 26.05.2013 року приблизно о 17.00 годині на своєму автомобілі марки «ВАЗ» разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , їхали у с. Суховерхів Кіцманського району на футбол, зі швидкістю приблизно 40 км/год., по правій стороні і на підйомі біля сільського цвинтаря, йому назустріч виїхав на великій швидкості мотоцикл, якого він побачив у самий момент зіткнення перед передньою лівою стороною автомобіля.

Вказати свої дії після зіткнення він не міг, так як заплющив очі, оскільки на нього летіли уламки розбитого скла.

Аналогічні показання надали свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 при їх допиті у суді першої інстанції (т.3, а. с. 103-111 - журнал судового засідання). Показання вказаних свідків, суд першої інстанції вірно оцінив критично, так як вони є друзями обвинуваченого ОСОБА_6 та разом їхали на футбол, а зокрема, останні є і зацікавленими особами по даному кримінальному провадженню.

Разом з тим, як вбачається із висновку №891 судової транспортно-трасологічної експертизи від 01.04.2014 року, наданого Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз (т.3, а. с. 37-51), що місце зіткнення мотоцикла «Вайпер» з автомобілем ВАЗ-2105 було на лівому узбіччі, а показання водія ОСОБА_6 вказаного автомобіля щодо руху його машини до зіткнення ближче до правого краю проїзної частини дороги, з технічної точки зору є неспроможними.

Крім того, зі встановлених у вказаному висновку обставин ДТП, вбачається, що з моменту виїзду автомобіля ВАЗ-2105 на сторону дороги по якій рухався мотоцикл «Вайпер» для водія останнього ОСОБА_10 була з технічної точки зору створена не тільки небезпека, а й навіть аварійна дорожня ситуація.

Таким чином, згідно висновку №891, вказаної експертизи, дії водія ОСОБА_6 у даній дорожній ситуації, з технічної точки зору не відповідали п.п.1.2;1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека руху»); 2.3 (підпункту «д»); 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 892 (т.3, а. с. 53-57) у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_6 повинен був з технічної точки зору керуватися вимогами п.п.1.2;1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека руху»); 2.3 (підпункту «д»); 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен був вести свій автомобіль ВАЗ-2105 по своїй правій стороні проїзної частини дороги з метою забезпечення безпечного роз`їзду із зустрічним мотоциклом «Вайпер».

Якщо ж тих чи інших причин (зокрема, пов`язаних зі станом дорожнього покриття) водій ОСОБА_6 вирішив виїхати на зустрічну сторону дороги, то спершу треба було переконатися у безпеці цього маневру, дати дорогу зустрічному мотоциклові «Вайпер» і лише після роз`їзду з останнім можна було б виїжджати на зустрічну сторону дороги.

Як вбачається із показань експерта ОСОБА_15 , наданих ним у суді першої інстанції (т.3,а. с. 178-182 журнал судового засідання), що транспортно-трасологічна експертиза проводилась ним на основі вихідних даних, яких було достатніх для її проведення, а саме, протоколу огляду місця події, схеми до нього та фотознімків. Так як в протоколі огляду місця події фіксувалось кінцеве розташування транспортних засобів, тому і досліджувалась інформація, яка була зафіксована в ньому, схемі до нього та фотознімках. Останній також вказував і на те, що при обставинах ДТП, ділянка розташування уламків була зафіксована тільки в одному місці і про це було вказано у протоколі огляду місця події. Так, довжина осипу складала 24.3 метра, на ширину 3,7 м. Сила інерції осколків залежала від швидкості руху транспортних засобів. Однак уламки при інерції чи при русі транспортних засобів відрізнити неможливо. В даному випадку корпус автомобіля відігравав функцію екрана. Усі ушкодження знаходились по лівій стороні, правіше уламки відлетіти не могли. Оскільки бокова поверхня лівого переднього крила була екраном для переміщення осколків, то осколки перемістилися вперед по напрямку руху автомобіля, потім вперед по напрямку руху мотоцикла, знову вперед, а також вліво, але не вправо. Таким чином, зіткнення мотоцикла з автомобілем відбулося на лівому узбіччі, але не на смузі руху ближче до осьової. Якщо дорожньо-транспортна пригода мала місце, коли йшов дощ, то на проїзній частині дороги слідів ДТП не залишається, але на узбіччі такі сліди повинні були бути. Дрібні уламки міг змити дощ, але більш масивні, наприклад від дзеркал заднього виду, дощем змити їх фактично неможливо. На зміщення уламків не могло вплинути те, що місце дорожньо-транспортної пригоди не було огороджене, оскільки дорога не була рівною, тому весь осип знести не могло.

Таким чином, не можуть бути взяті до уваги посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що, призначаючи по даному кримінальному провадженню транспортно-трасологічну експертизу за клопотанням захисту, суд не зазначив усіх обставин, які були встановленні і при наявності суперечливих доказів, не навів у постанові вихідних даних, винесених у вироку.

Що стосується посилань адвоката ОСОБА_7 на те, що при складанні протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди було допущено ряд порушень кримінально-процесуального законодавства, то вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки при складанні вказаного процесуального документу, будь-яких заяв, зауважень від учасників, які брали участь в огляді та при складанні протоколу огляду та схем до нього не надходило.

Разом з тим, згідно даних почеркознавчої експертизи, суд вірно оцінив критично і свідчення понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 відносно не їх підпису у протоколі огляду місця пригоди.

Інші доводи адвоката ОСОБА_7 , які наведені в апеляції є також безпідставними та повністю спростовуються дослідженими у суді апеляційної інстанції показаннями експерта ОСОБА_15 , даних ним у суді першої інстанції 23.10.2014 року.

Так, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення скоєне ОСОБА_6 відноситься до категорії тяжких правопорушень.

При обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд, у відповідності до правил ст. 65 КК України, вірно враховував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, зокрема, те, що останній до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, вказане кримінальне правопорушення вчинив з необережності, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, є інвалідом 3-ї групи.

Крім того, районним судом при винесенні вироку було враховано і те, що свою вину ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення не визнав. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції вірно було враховано і думку потерпілої, яка до останнього будь-яких претензій матеріального та морального характеру немає, а також обрано мінімальну міру покарання, передбачену санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді трьох років позбавлення волі.

Обставини даного кримінального провадження судом були з`ясовані повно та об`єктивно. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 409 КПК України, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не було встановлено.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційній інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» » від 08 квітня 2014 року на підставі ст. 1 п. «в», « г» та звільнення його від відбування покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема, із свідоцтва про народження дитини (т. 1, а. с. 203) та довідки, виданої виконкомом Давидівської сільської ради Кіцманського району, (т. 3, а. с. 148 довідка), що на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_6 є малолітня дитина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і щодо якої він не позбавлений батьківських прав.

Крім того, згідно довідки, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації від 31.10.2013 року № 3730 (т.3, а. с. 149), обвинувачений ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи.

На підставі наведеного та керуючись ст. 1 п. «в», « г» Закону України «Про амністію у 2014 році», ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 , якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України без змін.

Відповідно до Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року на підставі ст. 1 п. «в», « г» ОСОБА_6 звільнити від покарання у виді позбавлення волі.

Звільнити з-під варти в залі судових засідань негайно.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя