Категорія:ч. 1ст. 140 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000350 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2015 року, якою, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину та батьків-пенсіонерів, працюючого лікарем з медицини невідкладних станів Луцького відділення №2 ЕМД КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», раніше не судимого на підставі ст.47 КК України його звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу КЗ "Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" за умови, якщо він протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру трудового колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, зокрема:
- посилення контролю за професійною діяльністю лікаря ОСОБА_9 ;
-здійснення постійного контролю за дотримання вимог лікарем відомчих наказів та інструкцій МОЗ України;
-здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_9 в побуті та поза робочий час;
-впродовж року вживати інші заходи, спрямовані на недопущення вчинення нових злочинів або правопорушень, а також своєчасно повідомляти суд про обставини, які перешкоджають виконанню виховної функції .
Провадження у справ щодо ОСОБА_9 закрито.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
В ухвалі вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И В :
Відповідно до ухвали суду, органом досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 02.05.2012 року близько 14.30 год., виконуючи свої професійні обов`язки, як лікар приватної швидкої медичної допомоги ТзОВ «Тарас-Волинь», перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , під час огляду хворого ОСОБА_11 , в порушення функціональних обов`язків та вимог «Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена», затвердженого МОЗ України від 21.09.2009 року №681, де зазначено, що «медичний огляд осіб різних вікових груп на стан сп`яніння з метою попередньої діагностики проводиться в медичних закладах», вимог наказу МОЗ України від 01.06.2009 року №370 «Про єдину систему надання екстреної медичної допомоги», де передбачено, що «всі хворі із черепно-мозковою травмою, або підозрою на неї, підлягають госпіталізації, вимог «Протоколу надання медичної допомоги хворим з травматичними епідуральними гематомами», затвердженого Наказом МОЗ України від 25.04.2006 року № 245, згідно з яким «хворих з травмою голови та підозрою на наявність травматичної епідуральної гематоми слід негайно госпіталізувати для обстеження та лікування в нейрохірургічне відділення», неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, не прийняв рішення про госпіталізацію хворого в медичну установу для проведення медичного огляду з метою діагностики та повного медичного обстеження за участю необхідних спеціалістів, надавши останньому медичну допомогу у вигляді дезінтоксикаційної терапії, внаслідок поставленого діагнозу «Алкогольна інтоксикація».
Після погіршення стану здоров`я хворого ОСОБА_11 , того ж дня, о 22.48 год., ОСОБА_9 прибув на повторний виклик, де проводили реанімаційні заходи, однак 02.05.2012 року о 23.35 год. констатовано біологічну смерть ОСОБА_11 .
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №23 від 27.06.2013 року смерть ОСОБА_11 наступила від гострої закритої черепно мозкової травми, яка супроводжувалась лінійними зламами кісток склепіння та своду черепа, крововиливами над- та під- мозкові оболонки, та у надіб`я головного мозку, забоєм - набряком та стисканням мозку, що і стало безпосередньою його причиною смерті.
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, а саме в тому, що він, як медичний працівник, неналежно виконував свої професійні обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення. Вказує, що судом безпідставно закрито кримінальне провадження, а ОСОБА_9 передано на поруки трудовому колективу, оскільки вважає, що останній не виконав належним чином своїх професійних обов`язків, не відшкодував їй моральної шкоди та, що обвинувачений не має права працювати в органах охорони здоров`я, а також займатись медичною практикою. Наполягає на призначенні обвинуваченому покарання, визначеного санкцією частиною 1 статті 140 КК України. З цих підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд.
Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції у поданому запереченні вказує, що апеляційна скарга потерпілої безпідставна, а ухвала суду законна.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення потерпілої ОСОБА_7 та її представника, які свою апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, обвинуваченого, його захисника та прокурора, які апеляційну скаргу потерпілої заперечили, вважають ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задовольнянню з таких підстав.
Відповідно до частини п`ятої пункту другого Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння яке постановлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна ухвалити у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України, у мотивувальній частині ухвали, що викладається окремим документом має бути зазначено суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається, встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону яким він керувався.
Як видно з ухвали Луцького міськрайонного суду від 23 січня 2015 року, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності і передачу його, на підставі ст.47 КК України, на поруки трудовому колективу КЗ "Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", суд вищевказаних вимог закону не дотримався.
Всупереч вищевказаному законодавству, суд в мотивувальній частині ухвали лише зазначив в чому досудовим слідством обвинувачується ОСОБА_9 , хоча кримінальне провадження до суду надійшло з обвинувальним актом і проведено судовий розгляд з дослідженням доказів у справі.
Суд в ухвалі не навів мотивів чи має місце діяння, яке досудовим слідством вмінено ОСОБА_9 , чи містить воно склад злочину і чи винний ОСОБА_9 в правопорушенні в якому він обвинувачується. Не наведено в ухвалі доказів винуватості останнього і не дано їм оцінки.
Відповідно до ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Однак, як видно з матеріалів кримінального провадження і судового рішення, суд належним чином не перевірив і наявність підстав передбачених, ст.47 КК України для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, а саме чи щиро покаявся останній у правопорушенні, яке йому вмінено. Суд цю підставу взагалі не врахував, передаючи ОСОБА_9 на поруки трудовому колективу і в ухвалі не навів доводів, які б підтверджували про щире каяття останнього.
Крім того, всупереч ч.2ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення і роз`яснення його суті ОСОБА_9 судом не було з`ясовано чи визнає останній позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, що підтверджується протоколом судового засідання від 07.08.2014 року зафіксованого технічними засобами.
Отже, судом першої інстанції були допущені такі істотні порушення вимог кримінального і кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду повно і всесторонньо розглянути дане кримінальне провадження і винести законне та обґрунтоване рішення.
Тому, відповідно до вимого пункту першого і третього частини першої ст.409, ч.1ст.415КПК України, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого суду необхідно врахувати вищенаведене та винести законне і обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, апеляційний суд Волинської області
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2015 року про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4