В И Р О К
28 січня 2015 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо спеціальну освіту, тимчасово не працює, одружений, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимому в силу ст. 86 КК України,
- у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -
27.07.2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №55 по вул. Перемоги в м. Запоріжжя, в ході раптово виниклих неприязних відносин зі своє дружиною ОСОБА_6 наніс останній декілька ударів рукою в область голови від яких остання впала на землю. Після чого продовжив наносити останній удари ногами в область голови та тулубу, чим завдав ОСОБА_6 згідно висновку експерта №3857 закритий перелом правої променевої кістки з незначним зміщенням кісткових фрагментів, що кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня, а також крововилив (синець) з набряком м`яких тканин в області правої вушної раковини, правою тім`яної - потиличної області, в області лівої лопатки, в області голови кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєні злочину визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно 27.07.2014 року в ході сварки з ОСОБА_6 , наніс їй декілька ударів рукою в область голови. Після того, як потерпіла впала на землю, він декілька раз вдарив її ногами в область голови та тулубу. Конфлікт з потерпілою виник в зв`язку з тим що остання тривалий час не відповідала на його телефонні дзвінки і він хвилювався. У скоєному щиро кається.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.
Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження що не є небезпечним для життя, але спричинило за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.
При визначенні ОСОБА_7 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, яке віднесено законом до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини справи, особу обвинуваченого, який повністю визнав провину і розкаявся в скоєному, активно сприяв органу досудового слідства в розкритті злочину, працює, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою провину, активне сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину, частково відшкодував потерпілій майнову та моральну шкоду.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 згідно ст.67 КК України судом не виявлено.
На підставі викладеного, та з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства.
Крім того, до початку судового розгляду, потерпілою ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 .
Відповідно до заявлених позовних вимог ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_7 на її користь: 2 849 грн. вартість належного їй телефону, якій було втрачено під час заподіяння їй тілесних ушкоджень; 399 грн. 40 коп. витрати понесені нею на лікування; 7 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн..
Під час судового розгляду обвинуваченим було виплачено потерпілій 400 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В зв`язку з цим, потерпіла уточнила позовні вимоги і просила стягнути з обвинуваченого 2 849 грн. вартість належного їй телефону, якій було втрачено під час заподіяння їй тілесних ушкоджень, 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн..
Обвинувачений ОСОБА_7 уточнені позовні вимоги не визнав. Вважає їх необґрунтованими та недоведеними. Просить в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши надані в обґрунтування позову докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд, з урахуванням роз`яснень ПВСУ даним ним у постанові №4 від 31 березня 1995 року „Про судові практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (з наступними змінами і доповненнями) вважає, що в результаті протиправних дій обвинуваченого, ОСОБА_6 заподіяна моральна шкода.
Визначаючи суму моральної шкоди, суд бере до уваги фізичний біль, фізичні і душевні страждання, що зазнала ОСОБА_6 у результаті заподіяння їй тілесних ушкоджень, а також майновий стан обвинуваченого і визначає суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн., яка у відповідності до ст.23, 1168 ЦК України, підлягає стягненню з обвинуваченого.
Позовні вимоги в частині стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. також підлягають задоволенню у відповідності до ст.ст.120, 124 КПК України.
Позовні вимоги в частині стягнення з обвинуваченого вартості телефону в розмірі 2 849 грн., задоволенню не підлягають, так як жодного доказу, який би свідчив, що телефон було втрачено з вини обвинуваченого, суду не надано.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не скоїть нового злочину, і виконає покладені на нього судом такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;
- періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3 000 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Речові докази відсутні.
Судові витрати відсутні.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироку законної сили залишити без змін.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1