У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у
кримінальних справах у складі:

Головуючого

Федченка О.С.

суддів

Вус С.М., Нікітіна Ю.І.

за участю прокурора

Глибченко Т.Г.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 20 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженої ОСОБА_1. на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області
від 23 вересня 2004 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженку м. Карасуск Новосибірської області,

мешканку м. Ізмаїл,

раніше не судиму

за
ст. 190 ч. 2 КК України на 1 рік обмеження волі.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування призначеного
покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2005 року вирок щодо ОСОБА_1.
змінено, її дії перекваліфіковано на ст.ст.15, 190 ч. 2 КК України. У решті
вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1.
засуджено за те, що вона на початку червня 2003 року, дізнавшись, що в квартирі
АДРЕСА_1 м. Ізмаїл протягом декількох років ніхто не мешкав, а також те, що
основний квартиронаймач ОСОБА_2., не отримавши свідоцтво на право власності на
квартиру, помер у 1999 році, вирішила заволодіти цією квартирою шляхом
шахрайства. З цією метою, ОСОБА_1. познайомилася з сином ОСОБА_2. - ОСОБА_3. та
користуючись його юридичною неосвіченістю, запропонувала останньому свою
допомогу в оформленні цієї квартири на його ім'я.

Через
декілька днів, після отримання довіреності від ОСОБА_3, ОСОБА_1. повідомила
останнього про те, що не зможе допомогти йому у вирішенні даного питання, а
сама, по раніше розробленому плану, звернулася у МБТІ, оформивши замовлення на
приватизацію квартири від імені ОСОБА_2., де поставила свій підпис,
використовуючи довіреність від ОСОБА_3

Згодом
ОСОБА_1., вводячи в оману працівників Ізмаїльського міськвиконкому та МБТІ та
користуючись їх халатністю, представляючись донькою ОСОБА_2., його довіреною
особою, отримала на руки свідоцтво про право власності ОСОБА_2. на вказану
квартиру.

Після
цього, ОСОБА_1. проникла до цієї квартири, поміняла замки в дверях та провела
ремонт, а 4 вересня 2003 року звернулася з заявою від ОСОБА_2. до
“Ізмаїлтеплокомуненерго” з проханням переоформити особовий рахунок на ім'я
ОСОБА_2. і зписати заборгованість по оплаті за теплоенергію як ветерану ВВ
війни, однак свій злочинний намір на заволодінням квартирою не змогла довести
до кінця з причин, що не залежали від її волі.

У
касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1. зазначає, що суд неправильно встановив
фактичні обставини справи, оскільки умислу на заволодіння квартирою у неї не
було. На її думку, вона лише допомагала ОСОБА_3. в оформленні цієї квартири на
його ім'я. Нікого в оману вона не вводила і донькою ОСОБА_2. не представлялася.
Просить вирок щодо неї скасувати, а справу закрити.

Заслухавши доповідь судді,
міркування прокурора про часткове задоволення касаційної скарги засудженої,
скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний
розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду щодо
законності та обґрунтованості судового
рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати
тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та
обґрунтованою. Окрім додержання інших передбачених ст. 377 КПК України вимог в
ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково
поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них
вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний
закон. У разі залишення вироку без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти
мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені
в останній доводи.

Ухвала ж апеляційного суду щодо ОСОБА_1. не відповідає вимогам закону.

Зокрема, захисник ОСОБА_4. у апеляції наводив
доводи про те, що досудове та судове слідство у справі проведено неповно
і необ'єктивно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Наведені доводи захисник детально аргументував з посиланням на конкретні
матеріали справи.

Засуджена ОСОБА_1. по суті наводила аналогічні доводи, посилаючись на те,
що не мала на меті заволодіти квартирою ОСОБА_2., а лише допомагала ОСОБА_3. у її приватизації. При цьому вказувала на те, що
працівники Ізмаїльського міськвиконкому та МБТІ знали про смерть
ОСОБА_2.

Як убачається з ухвали, апеляційний суд при розгляді
справи в апеляційному порядку суті всіх зазначених в апеляціях захисника та
засудженої доводів не навів, їх ретельно не перевірив і не проаналізував,
переконливої відповіді на них не дав.

Суд апеляційної інстанції обмежився лише посиланнями на
те, що доводи, викладені в апеляціях є аналогічними запереченням проти
пред'явленого обвинувачення даними засудженою ОСОБА_1 у суді, що ретельно перевірялись у судовому засіданні
судом першої інстанції, який обґрунтовано засудив ОСОБА_1.

Апеляційний суд лише
переписав наведені у вироку показання свідків, зазначивши що вони в основному
узгоджуються з іншими доказами.

З урахуванням зазначеного,
ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий
апеляційний розгляд, у процесі якого вказані недоліки необхідно усунути.

Керуючись ст.ст. 395-396
КПК України, колегія суддів Верховного Суду України -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
засудженої ОСОБА_1. задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 12 квітня 2005 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний
розгляд.

Судді :