АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 1кп/613/149/14 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/121/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

· головуючого ОСОБА_2

· суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

· при секретарі ОСОБА_5 ,

· за участю прокурора ОСОБА_6 ,

· представника потерпілого ОСОБА_7 ,

· обвинуваченого ОСОБА_8 ,

· захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/121/14 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,-

засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами;

- за ч.1 ст.135 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки та покладенням на нього низки обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Як встановив суд, 13 квітня 2014 року близько 20 год. 20хв. ОСОБА_8 , у порушення вимог п.2.9 ПДР України, керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «ВАЗ-2101», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Шевченко в м. Богодухові Харківської області зі сторони залізничного вокзалу в напрямку центра зі швидкістю 50 км/год.

На шляху прямування, у порушення вимог п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_8 не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не впорався з керуванням та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

В результаті ДТП потерпілий ОСОБА_12 отримав закриту тупу травму черевної порожнини у вигляді розриву печінки, гематоми в області кишечнику і великого сальника, з внутрішньочеревною кровотечею; відкритий осколковий перелом обох кісток правої гомілки в середній третині, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою загрози для життя.

Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , у порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України, розуміючи, що своїми діями поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, нехтуючи своїми правовими обов`язками та маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу і доставити його в медичну установу, заходів по наданню необхідної допомоги не прийняв, місце дорожньо-транспортної пригоди покинув, залишивши ОСОБА_12 без допомоги у небезпечному для життя стані.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_11 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_11 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого внаслідок м`якості і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України. Указав, що при призначенні покарання судом не взято до уваги характер і ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення за обтяжуючої покарання обставини у стані алкогольного сп`яніння і всупереч вимогам ст.75 КК України у вироку не наведено підстав звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням та відсутня належна мотивація про непризначення за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Просить ухвалити вирок апеляційним судом, призначивши ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; за ч.1 ст.135 КК України 1 рік позбавлення волі. Згідно з ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, про залишення скарги без задоволення, а вироку без змін, представника потерпілого, яка вважала можливим задовольнити скаргу частково, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій ОСОБА_11 , а також вид та розмір призначеного йому за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України основного покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин та виду і розміру покарання в апеляційному порядку не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд, всупереч вимогам ст.75 КК України, у вироку не навів підстав для звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.

За змістом ст.75 КК України прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.

Як слідує зі змісту вироку, урахувавши тяжкість вчинених ОСОБА_11 злочинів та прийнявши до уваги такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття, добровільне часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, думку потерпілого та його законного представника, які прохали ОСОБА_11 суворо не карати та не позбавляти волі, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 без відбування призначеного за сукупністю злочинів остаточного основного покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою і виконанням покладених на нього обов`язків, що повністю узгоджується з положеннями ст.75 КК України.

Разом з тим, приймаючи рішення про незастосування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, яке передбачене в санкції ч.2 ст.286 КК України, судом залишено без уваги, що зазначені злочини ОСОБА_11 вчинив у стані алкогольного сп`яніння, тобто за обтяжуючої покарання обставини, а також наслідки, які настали в результаті протиправних дій обвинуваченого у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
З огляду на наведене доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині непризначення ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання, є обґрунтованими.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне, на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України, вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_11 покарання і відповідно до вимог, передбачених п.4 ч.1 ст.420 КПК України, ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання згідно з положеннями ст.65 КК України в межах, установлених у санкціях ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

Що ж стосується посилання захисника на долучену ним в апеляційному суді довідку з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №2786-01 про здійснення 13 квітня 2014 року ОСОБА_11 одразу після ДТП телефонного дзвінка до лікарняного закладу про травмування потерпілого, як на доказ, що містить підстави для закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, то воно є необґрунтованим, входячи з наступного.

Згідно приписів ч.12 ст.290 КПК України, якщо при завершенні досудового розслідування сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не вправі допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, при проведенні та завершенні досудового розслідування, а також у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 про вище зазначені відомості щодо здійснення ним телефонного дзвінка до лікарняного закладу про травмування ним потерпілого органам слідства та суду не повідомив, на підтвердження достовірності цих відомостей відповідних доказів не надав.

При цьому, на досудовому слідстві і в суді першої інстанції ОСОБА_11 визнавав, що вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, він покинув місце злочину, не надавши потерпілому ніякої допомоги.

За таких обставин, виходячи із вимог ч.12 ст.290 та ч.3 ст.404 КПК України, яка забороняє суду апеляційної інстанції досліджувати докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, колегія суддів визнає представлену стороною захисту в апеляційному суді вищезазначену довідку, як доказ недопустимим.

З огляду на наведене підстави для закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні обвинуваченого ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 рокущодо ОСОБА_8 , в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

- за ч.1 ст.135 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: