Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Британчука В.В.,

суддів: Єленіної
Ж.М., Леона О.І.,

за участю прокурора Кравченко Є.С.,

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 07 жовтня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника
засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на
вирок Ленінського районного суду м.
Донецька від 05 березня 2012 року та
ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 17 січня 2014 року.

Вказаним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,
такого,

що не має судимості,

засуджено за ч. 4 ст. 190 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк
5 років з конфіскацією майна, яке є його
власністю.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_1 на
користь потерпілого ОСОБА_3 390 500
грн у рахунок відшкодування
матеріальної шкоди та 160 000 грн -
моральної.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 17 січня 2014 року вирок
місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винуватим і засуджено за те, що він,
будучи раніше знайомим із потерпілим
ОСОБА_3, 17 квітня 2008 року в
магазині «Міранти +», який розташований
на вул. Куйбишева, 131 у м. Донецьку,
зловживаючи довірою останнього,
попросив скористатись його знижкою в
зазначеному магазині та сплатити 20 000
грн за купівлю міжкімнатних дверей.
Гроші ОСОБА_1 пообіцяв повернути
пізніше.

23 квітня 2008 року засуджений
зателефонував потерпілому і,
зловживаючи довірою останнього,
попросив дати в борг ще 100 000 грн, які
ОСОБА_3 передав через свого помічника
ОСОБА_4

28 квітня 2008 року ОСОБА_1, заздалегідь
знаючи, що ОСОБА_3 має намір придбати
земельну ділянку для будівництва
готелю, запропонував йому приїхати в АР
Крим для огляду ділянок та взяти з
собою 50 000 дол. США, що згідно курсу НБУ
становило 252 500 грн. 30 квітня 2008 року
потерпілий разом зі своїм компаньйоном
ОСОБА_5 приїхав в пансіонат
«Фітоцентр», де відпочивав засуджений.
Потім ОСОБА_1, зловживаючи довірою
потерпілого, вмовив ОСОБА_3 передати
йому раніше обумовлену суму для того,
що би він показав ці гроші продавцю
земельної ділянки та переконав
останнього в серйозності їх наміру.

Крім того, 16 липня 2008 року ОСОБА_1 за
місцем свого проживання (АДРЕСА_1),
зловживаючи довірою потерпілого,
попросив у ОСОБА_3 ще 75 000 грн в борг та
пообіцяв віддати цю суму та раніше
одержані гроші не пізніше, ніж через 10
днів. Розраховуючи на чесність
засудженого, потерпілий передав йому 25
000 грн, які були у нього в наявності.

Після цього на всі неодноразові вимоги
ОСОБА_3 повернути вищезазначені гроші
ОСОБА_1 відповідав відмовою. Своїми
діями засуджений завдав потерпілому
матеріальної шкоди в розмірі 390 643 грн,
тобто в особливо великому розмірі.

У касаційній скарзі захисник,
посилаючись на істотні порушення
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального закону, просить судові
рішення скасувати і закрити справу на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 6 КПК 1960 року.
Зокрема оспорює доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, та
стверджує, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. При цьому вказує, що суд
апеляційної інстанції в порушення
ст. 377 КПК 1960 року не зазначив
підстави, через які визнав його
апеляцію необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечив проти
задоволення касаційної скарги
захисника, перевіривши матеріали
справи та обговоривши наведені у
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 377 КПК 1960 року в ухвалі
апеляційного суду, зокрема, слід
проаналізувати і співставити з
наявними у справі та додатково
поданими матеріалами всі доводи,
наведені в апеляції, і дати на кожен із
них вичерпну відповідь, пославшись на
відповідний кримінальний чи
кримінально-процесуальний закон.

Ці вимоги закону в даній справі
апеляційним судом виконано не в повній
мірі.

Як убачається зі справи, захисник в
апеляційній скарзі вказував на те, що
винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 4 ст.
190 КК, місцевим судом не доведена.
Зокрема у справі відсутні докази того,
що ОСОБА_1 зайняв у ОСОБА_3 390 643 грн та
ухиляється від їх повернення. Звертав
увагу суду на те, що потерпілим не
надано жодних письмових документів,
які би підтверджували наявність саме
такого боргу. Крім того, захисник
зазначав, що рішення суду не може
ґрунтуватись лише на показаннях
свідків, оскільки такі являються
знайомими та підлеглими потерпілого.
Також, ОСОБА_2 стверджував, що
потерпілий на початку серпня 2008 року
звертався в міліцію зі скаргою щодо
вжиття заходів до свідка ОСОБА_6, який
відмовляється повертати йому завдаток
в розмірі 80 000 дол. США. Тому вказаний
збіг обставин захисник ставив під
сумнів. Крім того, ОСОБА_2 указував на
рішення Апеляційного суду Донецької
області від 13 січня 2011 року, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в
розмірі 390 643 грн відмовлено на підставі
недостатності відповідних доказів.

Проте апеляційний суд не навів
переконливих аргументів на
спростування доводів, наведених в
апеляції захисника, та докладних
мотивів прийнятого у зв'язку з цим
рішення.

У своїй ухвалі суд ретельно не
проаналізував наведених тверджень
захисника і не перевірив відповідність
висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи, що могло
вплинути на вирішення питання про
винуватість засудженого та на
правильність застосування
кримінального закону.

Тобто суд апеляційної інстанції,
формально розглянувши справу щодо
ОСОБА_1, не дав обґрунтованих
відповідей на доводи апеляції
захисника, чим порушив право
засудженого на об'єктивний та
неупереджений розгляд справи в
апеляційному порядку та вимоги ст. 377
КПК 1960 року, що є підставою для
скасування судового рішення.

За таких підстав ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий апеляційний
розгляд. Під час нового розгляду справи
апеляційному суду необхідно врахувати
викладене, перевірити доводи, наведені
в апеляційній скарзі, і, дотримуючись
вимог КПК, прийняти законне,
обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 394 - 396 КПК 1960 року,
пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 17 січня 2014 року щодо ОСОБА_1
скасувати і направити справу на новий
апеляційний розгляд.

Судді:

В.В. Британчук Ж.М. Єленіна О.І. Леон