Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/3561/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2015 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 22.06.2015 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання,
В С Т А Н О В И Л А:
не погоджуючись з рішенням місцевого суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22.06.2015 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього ст.81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом при розгляді його клопотання були допущенні порушення вимог закону. Зокрема, суд прийняв до уваги характеристику, в якій зазначені факти, які не відповідають дійсності. Крім того, суд по незрозумілим причинам не врахував його покази, надані в судовому засіданні щодо фактичних обставин справи. Враховуючи наведене, вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 22.06.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції вказав, що велика кількість стягнень та злісне порушення режиму відбування покарання засудженим свідчать про те, що він не довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений та відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину. За час відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_7 характеризується негативно, за що був переведений в Житомирську установу виконання покарань № 4 на максимальний рівень безпеки, має 1 заохочення. Перебуваючи в ряді виправних установ України допускав порушення режиму тримання, за що 13 разів був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 5 разів поміщався в ДІЗО та 2 рази переводився в КПТ. Заохочень після притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_7 не мав. Крім того, відповідно до характеристики адміністрації ВК № 4 засуджений ОСОБА_7 являється злісним порушником режиму тримання.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Також, згідно роз`яснень, викладених у підпункті «а» п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання … можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що доведеність виправлення засудженого є головною умовою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Проте, як вбачається з матеріалів судового провадження, засуджений в період відбування покарання характеризується посередньо та своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 свою вину у скоєному злочині не визнає.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду, а не обов`язком.
Доводи в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 щодо необхідності скасування ухвали суду першої інстанції апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони базуються на припущеннях апелянта, не відповідають фактичним обставинам та не узгоджуються з матеріалами судового провадження.
Таким чином, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, які узгоджуються з матеріалами провадження та кореспондуються з нормами кримінального та кримінально-процесуального закону, оскільки вони зроблені на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, яким суд надав належну правову оцінку у їх сукупності.
Порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 22.06.2015 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого, без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: