АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 010679, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 8 грудня 2011 року вироком Шевченківського районного суду м. Львова за ч. 1 ст. 185; ч. 1 ст. 309; ст. 70 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 27 вересня 2013 року вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 309; ч. 2 ст. 307 із застосуванням ст. 69, ст. ст. 70, 71 КК України на 6 років 3 місяці позбавлення волі, звільненого від відбування покарання ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком визнано винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 393 грн. 12 коп.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб.

За встановлених вироком обставин 16 серпня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 приблизно о 16 год. 30 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Челябінська, 17, з метою таємного викрадення чужого майна підійшли до припаркованого на узбіччі дороги автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 . Діючи за попередньою змовою, ОСОБА_11 став спостерігати за навколишньою обстановкою з метою попередження ОСОБА_10 у разі викриття їх злочинних дій з боку сторонніх осіб чи працівників міліції, а ОСОБА_10 розбив скло автомобіля. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з вказаного автомобіля таємно викрали відеореєстратор з кріпленням, що належить ОСОБА_12 , завдавши потерпілій матеріальної шкоди в розмірі 500 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості злочину й особі обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

За доводами прокурора висновок суду про щире каяття ОСОБА_6 є необґрунтованим, і наведені у вироку дані про особу обвинуваченого не дають підстав вважати про можливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, в тому числі і щодо ОСОБА_10 , не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 , доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку, в апеляційній скарзі не заперечується та судом апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України не перевіряється, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 цього Кодексу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і у такому випадку учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу.

Зокрема, судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся в скоєному, що всупереч доводам прокурора в апеляційній скарзі судом обґрунтовано визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 повністю визнавав свою вину, розкаювався, висловив жаль з приводу вчиненого.
Судом враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також те, що викрадені речі повернуто потерпілій, і матеріальних претензій до обвинуваченого вона не має.

З огляду на це, а також враховуючи роль та ступінь участі обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_6 заслуговує покарання у виді позбавлення волі у розмірі, яке є ближчим до мінімальних меж санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, як про це порушується питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Що ж стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок неправильного застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, він не містить належного мотивування прийнятого рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом враховано одні й ті ж самі обставини як при призначенні покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.

При цьому судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке віднесено до злочинів середньої тяжкості, а також особі обвинуваченого, який має дві непогашені судимості, посередньо характеризується, у 2013 році був засуджений за умисні злочини, у тому числі за тяжкі та проти власності, і будучи 16.07.2014 звільненим на підставі закону про амністію від подальшого відбування призначеного йому реального покарання у виді 6 років 3 місяців позбавлення волі, протягом місяця вчинив новий злочин проти власності, що вказує на його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Викладені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування скасуванню з ухваленням відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 покарання без застосування ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в частині призначеного йому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3