Провадження № 11-кп/784/69/15 Категорія ст. 187 ч. 7 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- обвинуваченого ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2014 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янопіль Братського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, шлюб розірвано, має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на ділянці АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 10.03.2004 року Братським районним судом Миколаївської області за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, звільнений 05.11.2012 року за відбуттям строку покарання; -
- засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 05.09.2014 року.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :
- на користь департаменту фінансів Миколаївської міської ради 9 948,56 грн.;
- на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 24 187 грн. 04 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити, пом`якшивши призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання до 5 років позбавлення волі, та звільнити його від відбування цього покарання з іспитовим строком 3 роки.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що призначене судом покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_7 , який активно сприяв суду у встановленні істини у справі, вибачився перед потерпілим, і вважає зазначене свідченням можливості досягнення мети покарання без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства.
Також посилається на не врахування судом першої інстанції віку та сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_7 , його позитивної характеристики за місцем проживання.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 прокурор ОСОБА_10 вважає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано характер і ступінь суспільної небезпечності, тяжкості злочину та конкретні обставини його вчинення, особу засудженого, усі пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини; що вирок суду в частині призначення покарання відповідає нормам ст. 69-1 КК України; що вирок суду є законним та справедливим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
02.09.2014 року приблизно о 05.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поряд з будинком № 6 на вул. Архітектора Старова в м. Миколаєві, заздалегідь знаючи про те, що у потерпілого ОСОБА_11 наявні грошові кошти, та реалізуючи свій умисел на заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, став переслідувати останнього. Під час переслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_7 знайшов дерев`яну палку, яку він взяв з собою з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, щоб в подальшому заволодіти грошовими коштами останнього. Біля під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом застосування фізичного насильства, з корисливих мотивів, підбіг ззаду до ОСОБА_11 та наніс йому декілька ударів дерев`яною палкою в область голови. Потерпілий втримався на ногах та став повертатися обличчям до ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що потерпілий може його впізнати, схопив рукою за підборіддя ОСОБА_11 та із застосуванням фізичного насилля штовхнув його, в результаті чого потерпілий впав на бетоновану поверхню землі. Потерпілому в результаті завданих ударів заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Від заподіяних тілесних ушкоджень потерпілий втратив свідомість.
ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, дістав із кишені потерпілого гаманець, який матеріальної шкоди для нього не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 420 грн., а також: три банківські картки КБ «Приват Банк», банківська картка КБ «Київська Русь», банківська картка КБ «Альфа Банк», які матеріальної цінності собою не представляють; водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_12 , посвідчення на реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_13 , тим самим заволодів майном, яке належить потерпілому ОСОБА_11 , чим завдав йому матеріальну шкоду на загальну суму 420 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги першого, заперечення прокурора ОСОБА_8 проти апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0004930 та надані прокурором ОСОБА_10 заперечення, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Дослідженим доказам суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та вірно кваліфікував його дії як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Фактичні обставини справи та кваліфікацію вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину захисник ОСОБА_6 не оспорює.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який характеризується посередньо; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину; обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, суд врахував ті пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
За такого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
З урахуванням вчинення обвинуваченим особливо тяжкого злочину та врахованих судом першої інстанції обставин, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене покарання занадто суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_7 , який має незняту та непогашену судимість за аналогічний злочин.
Призначене покарання є справедливим і співрозмірним особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину (який є особливо тяжким) та конкретних обставин його вчинення, призначено у наближеному до мінімального розмірі санкції ч. 4 ст. 187 КК України.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.
Що стосується доводів апелянта про вибачення обвинуваченого перед потерпілим, то ця обставина свідчить про розкаяння ОСОБА_7 і є складовою врахованої судом обставини, що пом`якшує його покарання, - щире каяття.
Твердження захисника про не врахування судом першої інстанції віку та сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_7 є в певній мірі слушними, оскільки суд, окрім посередньої характеристики, не конкретизував, які ж саме дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 він врахував при призначенні покарання.
Проте, навіть і враховуючи зазначені захисником дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 не дають підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України, про що, по суті, і просить апелянт.
Безпідставними є і посилання захисника на позитивну характеристику за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки така характеристика, що міститься в матеріалах справи (а. с. 36), не може бути взята до уваги, оскільки не оформлена у встановленому законом порядку, а саме: підписи осіб, що містяться у ній, належним чином не завірені уповноваженою на те особою.
З огляду на зазначене, відсутні підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а тому, з урахуванням розміру призначеного йому покарання, не може бути і мови про застосуванням ст. 75 КК України.
За такого апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Вирішення питання щодо режиму утримання засуджених при відбуванні покарання, про що заявив обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, не входить до компетенції апеляційного суду.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4