У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді Міщенка
С.М.,

суддів
Крещенка А.М., Пузиревського Є.Б.

за участю прокурора Голюги В.В.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 23 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, на вирок
Гадяцького районного суду Полтавської
області від 13 березня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Полтавської області
від 5 липня 2013 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК
України, на 3 роки позбавлення волі, без
конфіскації майна.

За ч. 3 ст. 292 КК України ОСОБА_1
виправдано.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина
України, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст.185 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК
України, на 2 роки позбавлення волі, без
конфіскації майна.

За ч. 3 ст. 292 КК України
ОСОБА_2 виправдано.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина
України, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК
України, на 2 роки позбавлення волі, без
конфіскації майна.

За ч. 3 ст. 292 КК України
ОСОБА_3 виправдано.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина
України, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК
України, на 1 рік 6 місяців позбавлення
волі, без конфіскації майна.

За ч. 3 ст. 292 КК України
ОСОБА_4 виправдано.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина
України, раніше не судимого, -

за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік
обмеження волі.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина
України, раніше не судимого, -

за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік
обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовиим строком:
ОСОБА_1 - на 2 роки 6 місяців; ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - на 2 роки кожного; ОСОБА_4 - на 1
рік 6 місяців; ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - на 1 рік
кожного та покладено на них обов'язки,
передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ПАТ «Укрнафта» в особі
НГВУ «Полтаванафтогаз» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
про відшкодування матеріальних
збитків на суму 423784 грн. 81 коп. залишено
без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 5 липня 2013 року вирок щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 залишено без зміни.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
діяли у складі організованої групи, а
також ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діяли за
попередньою змовою з ними, визнано
винними у незакінченому замаху на
крадіжку 7080 л конденсату вагою 5317,08 кг
та вартістю 35258 грн. 40 коп., що належав
НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта»,
вчиненому в ніч з 24 на 25 липня 2012 року,
за обставин, встановлених судом і
викладених у вироку.

У касаційній скарзі прокурором
порушено питання про скасування
судових рішень щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та
направлення справи на новий судовий
розгляд у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону та
невідповідністю призначеного
покарання тяжкості вчиненого злочину
та їх особам внаслідок м'якості,
посилаючись на безпідставне
застосування до засуджених ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК
України як до основного, так і до
додаткового покарання у виді
конфіскації майна, а також звільнення
усіх засуджених від відбування
покарання з випробуванням на підставі
ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора
, який підтримав касаційну скаргу,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що ця скарга
задоволенню не підлягає.

Висновки суду про
винність засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
вчиненні інкримінованого їм злочину та
правильність кваліфікації їхніх дій у
касаційній скарзі прокурором у скарзі
не оспорюються.

Доводи прокурора про
те, що судом першої та апеляційної
інстанції допущено неправильне
застосування кримінального закону, а
саме безпідставне застосовано до
засуджених вимоги статей 69 та 75 КК
України, внаслідок чого призначене їм
покарання не відповідає тяжкості
вчинених злочинів та їх особам
внаслідок м'якості, не можна визнати
обгрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1
ст. 65 КК України, покарання винній особі
має бути призначено у межах санкції
закону, за яким її визнано винною,
відповідно до положень Загальної
частини Кримінального кодексу, із
врахуванням ступеню тяжкості
вчиненого злочину, особи винного та
обставин, що пом'якшують і обтяжують
покарання. У разі призначення більш
м'якого покарання ніж передбачено
законом за вчинений злочин, суд має
керуватися підставами, визначеними ст.
69 КК України. При цьому, призначене
покарання має бути необхідним й
достатнім для виправлення особи, яка
вчинила злочин, та попередження нових
злочинів. Крім того, при звільненні
особи від відбування призначеного
покарання на підставі ст. 75 КК України,
суд має врахувати тяжкість злочину,
особу винного та інші обставини справи,
які в сукупності свідчать про
можливість виправлення цієї особи без
відбування покарання.

Як вбачається із
матеріалів справи, при призначенні
засудженим ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання
судом було враховано тяжкість
вчиненого ними злочину, обставини, що
пом'якшують покарання, зокрема щире
каяття у вчиненому та активне сприяння
розкриттю злочину. Також судом
враховано ставлення засуджених до
вчиненого, роль кожного у співучасті,
вчинення ними незакінченого злочину,
конкретні обставини справи, наявність
на їх утриманні неповнолітніх дітей,
окрім ОСОБА_4, та відсутність обставин,
що обтяжують покарання. Крім того
враховано й те, що Бадун, ОСОБА_2, ОСОБА_3
і ОСОБА_4 хоча і вчинили злочин, який
відноситься до особливо тяжких, але
вони не являються такими
суспільно-небезпечними особами, які б
потребували ізоляції від суспільства.

Визнавши ці обставини
такими, що пом'якшують покарання та
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, суд дійшов
обгрунтованого висновку про
призначення засудженим ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
покарання із застосування ст. 69 КК
України, тобто нижче від найнижчої
межі, встановленої санкцією закону, за
яким їх визнано винними.

Крім того, враховуючи зазначені вище
обставини, які мали значення для
призначення покарання, а також
виходячи із вимог ст. 75 КК України і
засад законності, справедливості та
індивідуалізації покарання, суд також
дійшов правильного висновку про
можливість виправлення усіх
засуджених та попередження вчинення
ними нових злочинів без відбування
покарання, звільнивши їх від
відбування покарання з випробуванням
та встановленням конкретних іспитових
строків та покладенням на засуджених
певних обов'язків, передбачених ст. 76 КК
України.

З таким рішенням суду першої інстанції
погодився й апеляційний, визнавши його
таким, що не суперечить вимогам
кримінального закону.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що за викладених
обставин рішення суду першої інстанції
про призначення засудженим ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 покарання нижче
від найнижчої межі, встановленої
санкцією закону, та звільнення усіх
засуджених від призначеного покарання
з випробуванням є законним та
обгрунтованим, оскільки таке рішення
відповідає вимогам статей 69 і 75 КК
України і не є порушенням
кримінального закону.

Що ж стосується доводів прокурора про
те, що судом неправильно застосовано
кримінальний закон, а саме те, що суд
одночасно застосував вимоги ст. 69 КК
України до додаткового покарання при
звільненні засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від відбування
призначеного покарання на підставі ст.
75 КК України, то колегія суддів вважає
їх також безпідставними, оскільки
застосування вимог ст. 69 КК України до
додаткового покарання у виді
конфіскації майна та застосування ст. 75
КК України не суперечить вимогам ст. 77
КК України і не є неправильним
застосуванням кримінального закону, бо
суд взагалі вважав недоцільним
призначення засудженим такого
додаткового покарання, навівши
відповідні мотиви у вироку, які у
касаційній скарзі прокурором не
спростовані.

Враховуючи, що порушень вимог
кримінального закону, які б тягнули
безумовне скасування судових рішень
щодо засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судами першої
та апеляційної інстанції у справі не
допущено, тому касаційна скарга
прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 394-396 КПК України і пунктів 11, 15
Розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012
року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Гадяцького районного суду
Полтавської області від 13 березня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Полтавської області від 5 липня 2013 року
щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а
касаційну скаргу прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої
інстанції, - без задоволення.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Крещенко А.М.
Пузиревський Є.Б.