ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

12 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 травня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_7,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 23 жовтня 2009 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ст. ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України за незаконне придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту психотропних речовин - «амфетаміну», а також незаконний збут психотропних речовин - «амфетаміну», вчинених за попередньою змовою групою осіб, та за ч. 3 ст. 307 КК України за незаконне придбання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин - «амфетаміну», вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2014 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про його звільнення від відбування вищевказаного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України відмовлено.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, засуджений оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 06 травня 2014 року у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено, а судове рішення місцевого суду - залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень та просить звільнити його від відбування покарання у зв'язку з декриміналізацією. За змістом скарги посилається на помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для застосування ч. 2 ст. 74 КК України та вважає, що у зв'язку з виключенням речовини, що виступала предметом злочину, за який його засуджено з Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, його слід звільнити від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який зазначив про необґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи засудженого ОСОБА_1 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судами при вирішенні питання про його звільнення від відбування покарання у зв'язку з декриміналізацією на увагу не заслуговують з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що засуджений ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду за місцем відбування покарання із клопотанням про його звільнення у порядку ч. 2 ст. 74 КК України від відбування покарання. Своє клопотання мотивував тим, що Постановою Кабінету Міністрів України № 796 від 27.07.2011 року внесено зміни до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Місцевий суд, перевіривши доводи клопотання, дійшов висновку, що воно є необґрунтованим, оскільки кримінального закону, який скасовує відповідальність за дії, пов'язані з незаконним обігом амфетаміну, прийнято не було.

Крім цього, суд зазначив, що Постанова Кабінету Міністрів України № 796 від 27.07.2011 року, відповідно до якої зі списків особливо небезпечних психотропних речовин та наркотичних засобів, обіг яких заборонено, виключено позиції «Кустарно виготовлені препарати з ефедрину, псевдо ефедрину, фенілпропаноламіну (ФПА, норефедрин) або препаратів, які їх містять»; зі списку наркотичних засобів, обіг яких обмежено виключено позиції «Омнопон - суміш опіуму» та слово «(промедол)» у позиції «Тримеперидин (промедол)», не має зворотної дії в часі, оскільки є підзаконним нормативно-правовим актом, а не законом про кримінальну відповідальність. Також судом було взято до уваги, що зі списку психотропних речовин, обіг яких обмежено, не було виключено амфетамін.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, доводи якої за змістом були аналогічними доводам його касаційної скарги, також дійшов висновку, що внесені згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 796 від 27.07.2011 року зміни до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770 не дають підстав для звільнення ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання.

На думку колегії суддів, указані висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають вимогам кримінального закону.

Так, згідно зі ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом'якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як визначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 19 квітня 2000 року (справа про зворотну дію кримінального закону в часі), надаючи офіційне тлумачення положенням ст. 58 Конституції України, зворотну дію мають лише закони, які скасовують або пом'якшують кримінальну відповідальність особи. Згідно з п. 2 указаного рішення суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Але їх реалізація з використанням підзаконних нормативно-правових актів неможлива в окремих галузях права, зокрема в кримінальному праві.

Згідно з частиною другою ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. З цього конституційного припису випливає, що діяння як певне правопорушення може визнаватись тільки законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом. Такий висновок підтверджується положеннями п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України про те, що виключно законами визначаються діяння, які є злочинами, та відповідальність за них.

В свою чергу із вироку суду щодо ОСОБА_1 вбачається, що його засуджено за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропної речовини - «амфетаміну», який відповідно до діючої на час вчинення злочину та до цього часу Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770 (із відповідними змінами) «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» віднесено до категорії психотропних речовин, обіг яких обмежено.

У зв'язку з наведеним, висновки судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання у зв'язку з декриміналізацією є законними та обґрунтованими.

За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Залишити ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 06 травня 2014 року щодо ОСОБА_1 без змін, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5