У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Редьки А.І.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Заголдного В.В.,

з участю прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 листопада
2008 року кримінальну справу за касаційним поданням першого заступника
прокурора Харківської області на постанову Золочівського районного суду
Харківської області від 21 січня 2008 року, якою до

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючої судимості,

за вчинення
суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України
застосовано примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторного лікування
та примусове лікування від алкоголізму.

У апеляційному порядку постанова суду не переглядалась.

Як встановив суд, 9 серпня 2007 року
близько 9 години після спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_2 у
ОСОБА_1 виникли галюцинації, в результаті яких вона завдала йому удар ножем в
живіт, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційному поданні прокурор просить
змінити постанову суду та виключити з неї застосування до ОСОБА_1 примусового
лікування від алкоголізму, передбаченого ст. 96 КК України. Твердить, що
алкоголізм не є тією хворобою, яка
становить небезпеку для здоров'я інших людей.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційного подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що воно підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні
суспільно-небезпечного діяння, ґрунтуються на сукупності зібраних у справі та
досліджених судом доказів і в касаційному поданні не оспорюються.

Однак, суд неправильно застосував до ОСОБА_1 примусове лікування від
алкоголізму.

Зі змісту ч. 1 ст. 96 КК України випливає, що примусове лікування
застосовується судом до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що
становить небезпеку для здоров'я інших осіб.

Отже, підставами для застосування примусового лікування є: наявність у
діянні винного ознак складу злочину та хвороби, що становить небезпеку для
здоров'я інших осіб. До умов такого застосування належить необхідність
медичного висновку про наявність у суб'єкта злочину зазначеної хвороби та
засудження такої особи до певного виду покарання.

Відсутність будь-якого з критеріїв, що належать до підстав чи умов
застосування примусового лікування, виключає його застосування.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 завдала ОСОБА_2. тяжкі тілесні ушкодження у
стані неосудності, а тому вона не є суб'єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст.
121 КК України та не може бути піддана
покаранню.

Що стосується наявності у обвинуваченої хвороби, яка становить небезпеку
для здоров'я інших осіб, то згідно зі ст. 53 Закону України

№ 2801-ХІІ від 19.11.2002 року “Основи законодавства України про охорону
здоров'я” алкоголізм до таких хвороб не належить і є соціально небезпечним
захворюванням.

Тому рішення суду про застосування до ОСОБА_1 примусового лікування від
алкоголізму є незаконним і підлягає виключенню з постанови.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора
задовольнити.

Постанову Золочівського районного суду
Харківської області від

21 січня 2008
року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з постанови рішення суду про застосування до

ОСОБА_1 примусового лікування від алкоголізму.

У решті
постанову залишити без зміни.

судді:

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Заголдний В.В.