Справа № 1-39/2007
у суді 1-ї інстанції Борзов В.І.
УХВАЛА

іменем України

27
листопада 2007 року м. Севастополь

Колегія
суддів військового апеляційного суду Військово-Морських Сил у складі:

головуючого: Купельського А.В.,

суддів : Моцного М. В.,

Саліхова В.В.,

за участю прокурора відділу військової прокуратури Південного
регіону України Вороніна Е.К., засудженого ОСОБА_1

розглянувши у
судовому засіданні в апеляційному порядку кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок військового місцевого суду Дніпропетровського
гарнізону від 18 вересня 2007 року, яким
начальник відділу комплектування Амур-Нижньодніпропетровського районного
військового комісаріату м.
Дніпропетровська майор
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець м. Артемовська Донецької обл.,
українець, з вищою
освітою, одружений, не судимий,
на військовій службі з серпня 1990 року,
проживає за адресою: АДРЕСА_1

засуджений за
ст. 190 ч.
1 КК України
до штрафу у
розмірі 50 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (850 грн.)

встановила:

ОСОБА_1
визнано винним в тому, що він шляхом
шахрайства, зловживаючи довірою
потерпілого ОСОБА_2 заволодів
200 доларами США.

Як установив
суд, злочин вчинено за таких обставин.

14
травня 2007 року громадянин ОСОБА_2
звернувся до ОСОБА_1 з проханням отримати військовий квиток або
документ, який його замінює для
пред'явлення в кадровий орган по місцю роботи.

Достовірно
знаючи, що ОСОБА_2 не підлягає призову
на військову службу, оскільки досяг
25-річного віку, ОСОБА_1 ввівши
останнього в оману, повідомив
потерпілому про те, що видати військовий
квиток він не може, оскільки той є
особою, яка ухилялась від призову на
військову службу, а тому підлягає
притягненню до кримінальної відповідальності. В підтвердження своєї заяви
ОСОБА_1 пред'явив вимогу ОСОБА_2 підписати повістку про виклик в військкомат та
прокуратуру. Отримавши відмову від підпису повісток, ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 за позитивне
вирішення питання щодо видачі останньому військового квитка, передати йому 300 доларів США.

4 червня
2007 року біля 15 годин в своєму службовому кабінеті ОСОБА_1 отримав від
ОСОБА_2 200 доларів США.
Після чого був затриманий працівниками СБУ.

В
апеляції засуджений, не оспорюючи
кваліфікацію скоєного ним злочину,
просить вирок суду скасувати, а
справу повернути на новий судовий розгляд,
оскільки вважає, що під час
судового слідства суд допустив однобічність і необ'єктивність, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають, фактичним обставинам справи.

В обгрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що відеокасета, на якій начебто записано факт передачі
грошей, не може бути доказом по справі, оскільки вона належним чином не
легалізована, а ідентичність записаних
на ній голосів його голосу та голосу
ОСОБА_2 не підтверджена висновками експертизи. Також на думку
ОСОБА_1 суд безпідставно відмовив йому у задоволені клопотання про допит
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які в якості понятих безпосередньо приймали участь в
огляді цієї касети. Крім того, апелянт
вважає, що суд при винесенні вироку по
справі не міг визнати у якості доказів 200 доларів США,
які начебто передав йому ОСОБА_2 4.06.2007 p., оскільки
експерт не встановив чи підроблені ці гроші чи ні.

Заслухавши
доповідь судді САЛІХОВА, пояснення
засудженого у підтриманні апеляції,
думку прокурора, який пропонував
вирок залишити без змін, та обговоривши
наведені в апеляції доводи, колегія
суддів військового апеляційного суду Військово-Морських Сил вважає, що вона не підлягає задоволенню за таких
підстав.

Висновок
суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні ним шахрайства шляхом зловживання довірою
потерпілого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є
обгрунтованим. Тому доводи апелянта про
необґрунтованість засудження є безпідставними,
а кваліфікація його дій за ч. 1
ст. 190 КК України є
правильною, що не заперечує і сам
апелянт .

Твердження
в апеляції про однобічність і необ'єктивність досудового та судового слідства
по справі є також безпідставними,
оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, слідчими органами і
судом досліджені всі обставини,
з'ясування яких могло мати істотне значення для правильного вирішення
справи. Прояв упередженості щодо ОСОБА_1,
як з боку слідчих органів, так і
суду під час вивчення матеріалів справи не виявлено, як не виявлено і порушень вимог КПК
України, які б перешкодили чи могли
перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний і
обґрунтований вирок.

Посилання
в апеляції на безпідставне відхилення судом клопотань про проведення експертизи
матеріалів та засобів відео та звукозапису по ідентифікації осіб за голосом та
допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є хибними,
оскільки згідно протоколу судового засідання під час відтворення цього
звукозапису будь-яких коментарів, заяв
або заперечень щодо ідентифікації записаних на ньому голосів питань, зауважень,
щодо достовірності зафіксованого та продемонстрованого на цій
плівці, ні ОСОБА_1, ні його адвокат не заявляли, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив
ці клопотання.

Вказівка
ОСОБА_1 про те, що під час провадження
експертизи відносно 200 доларів США експертом не перевірена їх справжність
також не відповідає дійсності, оскільки
згідно висновку експерта № 7006-378 від 25.06.2007 року справжність цих
банкнот встановлена на підставі відповідних досліджень і сумніву не викликає.

Покарання
призначено ОСОБА_1 з урахуванням усіх обставин справи, а також даних про особу засудженого.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 365, 366,
377 КПК України, колегія суддів військового апеляційного суду

ухвалила:

Вирок військового місцевого суду Дніпропетровського
гарнізону від 18 вересня 2007 року залишити без змін, а апеляцію засудженого - без задоволення.