Справа №
11-223/07 Головуючий
1 інст. Яворська Н.І.
ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289
КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2007 року Колегія
суддів Судової палати у кримінальних

справах
Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого Ржепецького
О.П.

Суддів Пісного
І.М., Олещук Т.Л.

За участю прокурора Земляного
В.М.

Захисника ОСОБА_3

Засудженого ОСОБА_1

Потерпілого ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2007 року,
яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець АДРЕСА_1, не судимий,

засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років
позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна, за ч.З ст. 289 КК
України на 10 років позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна. На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання
шляхом часткового складання призначених покарань - 13 років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Снігурівської
ЦРЛ -343,85 грн., на користь Миколаївської лікарні червоного хреста - 1443,40
грн., на користь ОСОБА_2 - 2762,33 грн. на відшкодування матеріальної шкоди,
12000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він
28.08.2006р. близько 02 год.,
знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, в 6 км у північно -
західному напрямку від м. Снігурівка Миколаївської області на території
орендних полів, де розташовані тимчасові жилі приміщення робочих, за
попередньою змовою з двома особами, матеріали щодо яких

2

виділені в
окреме провадження, з метою заволодіння чужим майном та транспортним засобом
напали на потерпілого ОСОБА_2, застосувавши до нього насильство, небезпечне для
його життя та здоров'я, яке виявилося в заподіянні останньому тяжких тілесних
ушкоджень у вигляді тупої травми голови з переломом склепіння і основи черепу,
забоєм головного мозку, ускладнених пост травматичним невритом слухового і
лицевого нервів зліва, розриву перетинки лівого вуха, а також середньої
тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді рани волосистої частині голови, перелому
лівої ліктьової кістки. В результаті злочинних дій ОСОБА_1 разом із вказаними
особами, проникнувши до жилого приміщення, в якому тимчасове проживав ОСОБА_2,
заволоділи майном потерпілого на загальну суму 1625 грн., а потім транспортним
засобом останнього - автомобілем ВАЗ -21061, номер НОМЕР_1 вартістю 13130 грн.

В апеляції та
доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1, оспорюючи обставини справи, заперечуючи
проти застосування до потерпілого насильства, небезпечного для його життя чи
здоров'я, стверджуючи, що в нього не було домовленості з співучасниками на
розбій, що він таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_2, маючи вільний доступ в
приміщення, де останній тимчасово проживав. Засуджений вважає, що на досудовому
слідстві були допущені порушення кримінально-процесуального закону, в тому
числі ст.ст. 19, 22, 26 КПК України. А саме, було порушено його право давати
показання на рідній - російській мові, оскільки українською мовою він володіє
погано. Про це він заявляв в суді, але суд першої інстанції не прийняв його
клопотання до уваги. Вважає, що досудовим слідством неправильно виділені
матеріали в окреме провадження у відношенні співучасника ОСОБА_4 Суд однобічно
розглянув справу. А тому просить вирок суду скасувати, а справу направити на
додаткове розслідування.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які просили вирок суду
скасувати, а справу направити на додаткове розслідування, потерпілого, який
вважав вирок суду законним та обгрунтованним, думку прокурора, який вважав, що
вирок повинен бути залишеним без зміни, вивчивши матеріали справи та доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Оцінивши перевірені докази, суд обґрунтовано прийшов до
висновку про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 в нападі з метою заволодіння
чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я
особи, яка зазнала нападу ( розбій), вчиненому за попередньою змовою групою
осіб, з проникненням у приміщення, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних
ушкоджень, та в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за
попередньою змовою групою осіб, повторно, якщо воно завдало значної
матеріальної шкоди потерпілому, поєднане з насильством, небезпечним для життя
чи здоров'я потерпілого.

3

Його вина у вчиненні цього злочину підтверджується
дослідженими судом доказами, в тому числі:

Показаннями потерпілого ОСОБА_2, який пояснював, що
20.08.06р. в нічний час ОСОБА_1з ще двома хлопцями (ОСОБА_5 та ОСОБА_4) з надуманого
приводу викликали його з бараку, де він спав на вулицю. Він встиг побачити в
руках ОСОБА_1 дерев'яну палицю, і в цей час він відчув удар по голові твердим
предметом, били його всі троє. Добре чув голос ОСОБА_1, який вимагав гроші. Всі
троє наносили удари по різним частинам тіла, кричали, вимагаючи ключі від
машини. Ключі от автомобілю він нікому не давав. Удари йому наносили молотком,
руками, ногами та дерев'яним молотком. Він втратив свідомість. Прийшовши на
мить до тями, запам'ятав момент, як всі троє, в тому числі ОСОБА_1, сіли в його
автомобіль та поїхали. В результаті нападу на нього вказаних осіб йому були
заподіяні тілесні ушкодженні, в тому числі тяжкі. З приміщення, де він
тимчасово проживав, було викрадено його майно, а саме мобільний телефон зі
стартовим пакетом та зарядним пристроєм, грошима на суму 950 грн., а всього на
загальну суму 1625 грн.

Даючи показання про обставини вчинення злочину на
досудовому слідстві, ОСОБА_1в пред'явленому обвинуваченні визнавав себе винним
повністю, його показання узгоджувалися з показаннями потерпілого.

Так, при відтворенні за його участю обстановки та
обставин події ОСОБА_1детально показав та розповів, як він за попередньою
змовою з ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 напали на потерпілого ОСОБА_2, всі разом били останнього
та заволоділи належним йому майном на автомобілем (а.с. 69-73).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 87 від
17.10.2006р. у потерпілого ОСОБА_2 мали місце тілесні ушкодження у вигляді
тупої травми голови з переломом своду
і склепіння черепу, забоєм головного мозку, ускладненого пост травматичним
невритом слухового та лицевого нервів зліва, розриву барабанної перетинки
лівого вуха, перелому лівої ліктевої кістки у верхній треті, які утворилися від
неодноразової дії тупих і твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею,
можливо в строк та при обставинах, вказаних потерпілим. Тілесні ушкодження,
пов'язані з травмою голови, відносяться до категорії тяжких тілесних, за
критерієм небезпеки для життя, тілесне ушкодження у вигляді перелому ліктевої
кістки відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм
тривалого розладу здоров'я потерпілого (а.с. 95-96).

За таких обставин доводи засудженого про те, що він не
мав попередньої змови із ОСОБА_5
та ОСОБА_4 на вчинення розбою на ОСОБА_1, не застосовував до
потерпілого насильства, небезпечного для його життя чи здоров'я, таємно викрав
його майно, не проникав в приміщення, де потерпілий проживав, є безпідставними.

Також безпідставними є твердження засудженого в апеляції
про порушення кримінально-процесуального закону в ході досудового і судового
слідства. Посилання засудженого на те, що слідчий сфальсифікував докази, є

4

надуманими. Так свої показання, зафіксовані в протоколі
очної ставки (а.с. 82), потерпілий підтвердив в суді. При дослідженні даних
протоколу відтворення обстановки та обставин події (а.с. 95-96) в суді
ОСОБА_1заявив, що самостійно показував на місце злочину, як все відбувалося.
Крім того, при допиті в суді ОСОБА_1заявив, що з боку слідчого на нього тиску
не було ні морального, ні фізичного, (протокол судового засідання - а.с.264).

Як вбачається з постанови слідчого від 28.10.2006р. (а.с.
137-139), відповідно ст. 26 КПК України матеріали щодо співучасників, з якими
ОСОБА_1вчинив злочини відносно ОСОБА_2, були виділені в окреме провадження для
встановлення їх особи, місця перебування та затримання. В даному випадку
виділення вказаних матеріалів із кримінальної справи було викликано
необхідністю та не відбилося на правильному вирішенні справи.

Суд всебічно, повно та об'єктивно дослідив обставини
справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дії засудженого ОСОБА_1 правильно
кваліфікував за ч. 4 ст. 187, ч.З ст. 289 КК України.

Доводи засудженого про порушення ст. 19 КПК України також
є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на досудовому
слідстві йому роз'яснювались його права, в тому числі ст. 10 Конституції
України, ст. 19 КПК України, після чого він заявив, що під час допиту буде
давати свідчення на українській мові (а.с.49, 50 - 52).

Покарання ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст. 65
КК України, враховуючи ступень тяжкості вчинених ним злочинів, його особу,
обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Тому
підстав для зміни або скасування вироку немає.

Керуючись
ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 січня 2007
року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.