У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_11,
суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,
при секретарі з участю прокурора та засудженого (в режимі відеоконференції)ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 11 листопада 2014 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 7 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Карло-Лібкнехтовськ Донецької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1, проживаючого по АДРЕСА_2, раніше не судимого, -

засуджено: за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_6 остаточно призначено 4 роки позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 22 вересня 2013 року, приблизно 00:10 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_3, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я, він відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 1000 грн., а також її особистими документами: паспортом громадянина України та ідентифікаційним номером платника податків на ім'я ОСОБА_8 за обставин, встановлених судом і викладених у вироку.

У касаційній скарзі засуджений просить судові рішення щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні. Також засуджений зазначає, що під час апеляційного розгляду не проводилися судові дебати і йому не було надано останнього слова, чим порушено його право на захист.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу, думку прокурора про залишення цієї касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що доводи касаційної скарги засудженого про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та допущені у цьому провадженні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КП КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;

3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Аналіз статей 412-414 КПК України дає підстави для висновку про те, що неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на що посилається засуджений у своїй касаційній скарзі, не є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції. Тому в цій частині касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин обґрунтовані показаннями потерпілої ОСОБА_8, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, даними протоколів огляду місця події, слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8, висновком судово-медичної експертизи №2932 від 23.09.2013 року про наявність у ОСОБА_8 не менше двох саден, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також речовими доказами, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності.

При цьому колегія суддів також виходить з того, що відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані. Апеляційним судом також ретельно перевірені доводи засудженого та його захисника про обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень і на їх спростування в ухвалі наведені докладні мотиви та висновки, які грунтуються на матеріалах провадження.

Зокрема, з показань свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вбачається, що після отримання повідомлення про вчинення злочину вони безпосередньо затримали ОСОБА_6, який намагався втекти і назвався іншим прізвищем, у якого вони вилучили паспорт на ім'я жінки і пластикові картки, після чого направилися до слідчо-оперативної групи та заявниці, де остання впізнала свій паспорт. З показань потерпілої ОСОБА_8 також вбачається, що ОСОБА_6 було затримано іншою групою працівників міліції. Коли його привезли до слідчо-оперативної групи, з якою вона спілкувалася щодо вчиненого злочину, вона зовнішніми ознаками впізнала в затриманій особі грабіжника, після чого їй показали вилучені у затриманого її пластикові картки і паспорт, всередині якого знаходився і ідентифікаційний код на її ім'я.

З аналізу зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали належну оцінку у вироку в їх сукупності, колегія суддів вважає, що злочинні дії засудженого ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 357 КК України, тобто кримінальний закон щодо засудженого застосовано правильно.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що при дослідженні та оцінці наведених у вироку доказів істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду щодо винності ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його злочинних дій, не допущено.

Покарання засудженому ОСОБА_6 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особи.

Що ж стосується доводів касаційної скарги про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки згідно журналу судового засідання усі учасники судового провадження, у тому числі засуджений та його захисник висловили свої промови у судових дебатах, а засудженому також було надано останнє слово (а.п. 212). Тому і в цій частині касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки кримінальний закон судом першої інстанції застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанції у провадженні не допущено, тому підстав для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження за доводами касаційної скарги засудженого, у колегії суддів немає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434-436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 7 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року щодо

ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13