Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
секретаря судового засідання ОСОБА_4.,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 24 лютого 2015 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2014 року щодо ОСОБА_5

Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2013 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Маріуполя Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано його за недоведенням винуватості у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2014 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що апеляційний суд не в повній мірі мотивував своє рішення щодо законності вироку місцевого суду, не дав оцінки всім доказам у кримінальному провадженні, обмежившись переліченням підстав, з яких було виправдано ОСОБА_5, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того зазначає про істотне порушення апеляційним судом права потерпілого на участь у судовому засіданні, оскільки розгляд провадження здійснювався у його відсутності.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що 14 січня 2013 року о 22-00 годині, працюючи на посаді інспектора патрульної служби батальйону патрульної служби Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, являючись працівником правоохоронного органу, представником влади та службовою особою, в ході патрулювання у Приморському районі м. Маріуполя, в районі будинку № 45 по вул. Латишева, умисно, перевищуючи свої службові повноваження та явно виходячи за їх межі, наніс ОСОБА_6 удари руками та ногами в ділянку тулубу, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 2 ст. 365 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_5, суд у вироку на підставі аналізу зібраних органами досудового розслідування і досліджених судом доказів дійшов висновку, що вони об'єктивно не доводять винуватості у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, з чим також погодився апеляційним суд.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора, на підтримання касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.

Докази винуватості ОСОБА_5, на які посилалися органи досудового розслідування, були предметом ретельної перевірки судами першої та апеляційної інстанцій та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Правомірність виправдання ОСОБА_5 вироком місцевого суду за ч. 2 ст. 365 КК України за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення не оскаржується в касаційній скарзі, а отже не переглядається судом касаційної інстанції в силу вимог ч. 2 ст. 433 КПК України.

Як убачається із матеріалів провадження, апеляційний суд у відповідності до положень кримінального закону та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону розглянув провадження, повно і всебічно дослідив покладені в основу обвинувачення докази, дав кожному з них та в сукупності належну оцінку з точки зору допустимості й достатності, навівши підстави, з яких відкидає докази обвинувачення.

Такий висновок суду достатньо мотивований й ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у оскаржуваному судовому рішенні.

Аналогічні за змістом доводи прокурора були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, належним чином проаналізував усі доводи поданої на вирок місцевого суду апеляції, на кожний з доводів, що в ній містяться, дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив подану апеляцію без задоволення.

Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінально-процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень по справі.

Посилання прокурора про порушення апеляційним судом права потерпілого на участь у судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілий в суді першої інстанції не заперечував проти розгляду провадження за його відсутності, що не позбавляло його оскаржити вирок суду в апеляційному та касаційному порядку.

Як випливає із журналу судового засідання, питання про можливість розгляду провадження за відсутності потерпілого вирішувалось апеляційним судом в судовому засіданні, а отже таке рішення суду не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів касаційного суду, ухвала апеляційного суду постановлена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та з дотриманням положень закону України про кримінальну відповідальність, а тому підстав для скасування або зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у хвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1. ОСОБА_2 ОСОБА_3