Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Британчука В.В.,

суддів: Щепоткіної В.В.,
Леона О.І.,

за участю прокурора Саленка І.В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянула в режимі відеоконференції в
судовому засіданні 05 серпня 2014
року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою з доповненнями
засудженого ОСОБА_2 на вирок
Лисичанського міського суду
Луганської області від 15 серпня 2011 року
та ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 11 листопада 2011 року.

Вказаним вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що не має судимості в силу ст. 89
КК,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у
виді позбавлення волі на строк
8 років 6 місяців.

Питання речових доказів та судових
витрат вирішено відповідно до вимог
КПК 1960 року.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської
області від 11
листопада 2011 року вирок місцевого суду
залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано
винуватим і засуджено за те, що він 12
грудня 2010 року близько 18.00 год. за
попередньою змовою із невстановленою в
ході досудового слідства особою,
матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження, біля буд. АДРЕСА_1
таємно проник в належний
ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_1, звідки
викрав належний ОСОБА_5 травматичний
пістолет «ПМР» ХКИЛ 4414, знаряджений 8
патронами травматичної дії «Терен-3»
калібру 9 мм загальною вартістю 3657,6 грн

Під час вчинення злочину ОСОБА_2 та
невстановлена в ході досудового
слідства особа були виявленні ОСОБА_4
та ОСОБА_5, внаслідок чого, з
метою доведення свого умислу до кінця,
невстановлена в ході досудового
слідства особа вистрілила із
травматичної зброї в останнього, а
ОСОБА_2 наніс йому металевим предметом
декілька ударів в область голови,
завдавши потерпілому тяжких тілесних
ушкоджень, небезпечних для життя в
момент заподіяння.

У касаційній скарзі з доповненнями
засуджений просить судові рішення
скасувати та направити справу на нове
розслідування, посилаючись на
неправильне застосування
кримінального закону та істотне
порушення кримінально-процесуального
закону. Зокрема, вказує на те, що він
інкримінованого йому злочину не
вчиняв, а вирок ґрунтується на
неналежних та недопустимих доказах.
Також стверджує, що кримінальну справу
сфальсифіковано.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого та захисника на
підтримання касаційної скарги,
пояснення прокурора, який заперечив
проти задоволення касаційної скарги
засудженого, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
знаходить підстав для її задоволення з
огляду на таке.

З касаційної скарги вбачається, що
засуджений оскаржує правильність
установлення судом фактичних обставин
справи. Проте ці обставини відповідно
до вимог ст. 398 КПК 1960 року перегляду в
касаційному порядку не підлягають.
Касаційний суд також не перевіряє
вироків та ухвал щодо неповноти й
однобічності досудового і судового
слідства. Тому при розгляді доводів,
викладених у касаційній скарзі,
колегія суддів виходить із фактичних
обставин справи, встановлених судом.

За змістом ст. 323 КПК 1960 року вирок є
обґрунтованим, якщо його постановлено
на підставі матеріалів, повно зібраних,
всебічно досліджених і правильно
оцінених судом, а висновки суду про
подію злочину та про винуватість
підсудного у його вчиненні з
достовірністю випливають із
матеріалів справи. Для цього у вироку
повинні бути проаналізовані та оцінені
всі розглянуті в судовому засіданні
докази, які можуть як підтверджувати
висновок суду, так і спростовувати
його.

Ці вимоги закону судом дотримано.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
за який його засуджено, та правильність
кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КК
відповідають фактичним обставинам
справи, обґрунтовані сукупністю
розглянутих у судовому засіданні та
наведених у вироку доказів.

Зокрема, вони підтверджуються
показаннями потерпілого
ОСОБА_5, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також даними, що
містяться у протоколі огляду місця
події від 12 грудня 2010 року, висновку
судово-медичної експертизи № 16 від 06
січня 2011 року, протоколі обшуку в
житловому приміщенні ОСОБА_2 від 20
січня 2011 року, протоколах пред'явлення
особи для впізнання, протоколі виїмки
інформації, знятої з каналів зв'язку
абонента ПАТ «МТС Україна» з
абонентського номеру засудженого тощо.

Усі наведені докази в повній мірі
узгоджуються між собою та з іншими
доказами по справі, а тому суд
обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Крім того, у судовому засіданні
потерпілий ОСОБА_5 стверджував, що саме
ОСОБА_2 вчинив розбійний напад,
оскільки знає його по Лисичанському
професійно-технічному училищі № 56, де
потерпілий з 1992 по 1994 роки працював
майстром виробничого навчання, а
засуджений навчався. Даний факт
підтверджується наявною в матеріалах
справи довідкою директора
Лисичанського професійного
будівельного ліцею (раніше ПТУ № 56) від
31 січня 2011 року.

Зазначене дає підстав вважати, що суд
першої інстанції, належним чином
умотивувавши своє рішення, дійшов
обґрунтованого висновку щодо
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні
розбійного нападу поєднаного із
заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Засуджений натомість не навів у
касаційній скарзі обґрунтованих
доводів, які б спростовували висновки
суду.

Доводи ОСОБА_2 про те, що кримінальну
справу щодо нього сфальсифіковано
працівниками міліції, не відповідають
дійсності, оскільки з приводу цього на
підставі заяви засудженого
прокуратурою м.
Лисичанська та прокуратурою
Луганської області були проведені
службові перевірки, за результатами
яких постановами від 04 березня та 04
червня 2011 року в порушенні
кримінальних справ щодо працівників
міліції було відмовлено.

Крім того, зазначені доводи були
предметом перевірки суду апеляційної
інстанції. Суд ретельно їх з'ясував і
мотивовано відмовив у їх задоволенні,
навівши аргументи, що ґрунтуються на
матеріалах справи.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Оскільки кримінальний закон
застосовано судами правильно, істотних
порушень кримінально-процесуального
закону не допущено, то касаційна скарга
засудженого задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 394 - 396 КПК 1960 року,
пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Лисичанського міського суду
Луганської області від 15 серпня 2011 року
та ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 11 листопада
2011 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни,
а касаційну скаргу засудженого - без
задоволення.

Судді:

В.В. Британчук В.В. Щепоткіна О.І. Леон