АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/1410/14-к
Номер провадження 11-сс/786/486/14
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 7 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7 від 4 червня 2014 року про закриття кримінального провадження №000214 відносно судово-медичного експерта ОСОБА_8 за ст. 384 КК України щодо надання нею завідомо неправдивого висновку - відмовлено.
Згідно матеріалів справи вбачається, що 9 липня 2014 року до слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла вище зазначена скарга ОСОБА_6 . У ній він просив поновити строк на оскарження постанови слідчого від 04.06.2014 та скасувати її з підстав неповноти досудового розслідування, а матеріали кримінального провадження повернути для проведення досудового розслідування.
Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що слідчий не виконав вимоги ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014 та постанови Кобеляцького районного суду від 14.03.2013, оскільки не долучив до матеріалів провадження висновки судово-медичного експерта ОСОБА_8 №157 від 11.05.2004 та №78 від 01.04.2005 та не допитав експерта ОСОБА_8 та потерпілу ОСОБА_9 щодо обставин надання експертом завідомо неправдивого висновку. ОСОБА_6 стверджує, що у висновку №78 міститься завідомо неправдива інформація, оскільки у ньому вказано більшу загальну кількість тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_9 , що нічим не підтверджено. Заявник зазначає, що висновки №157 та №78 мають суттєві протиріччя.
Слідчий суддя в обґрунтування прийнятого рішення в ухвалі вказав, що
слідчий достатньо повно з`ясував доводи ОСОБА_6 щодо обставин зазначених у скарзі, опитавши експерта ОСОБА_8 , дослідивши висновки судово-медичних експертиз № 157 від 11.05.2004 року та № 78 від 01.04.2005 року і не виявив в них розбіжностей щодо кількості та локалізації тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої ОСОБА_9 , обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України , а тому виніс постанову про закриття кримінального провадження.
Такі висновки слідчого, на думку слідчого судді, ґрунтуються на матеріалах справи, прийняті ним вмотивовано, з підстав зазначених у ст. 284 КПК України.
Зазначені в скарзі ОСОБА_6 обставини та факти, які на його думку, є підставою для скасування оскаржуваної постанови, суд визнав такими, що не заслуговують на увагу, оскільки достатньо повно досліджені в ході досудового розслідування.
Також слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 , вироком Апеляційного суду Полтавської області від 9.06.2005 року, який залишений без зміни ухвалою колегії суддів палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 27 жовтня 2005 року, засуджений до довічного позбавлення волі. Зазначеними судовими інстанціями, також давалася оцінка обставинам, викладеним скаржником у скарзі.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу якою скасувати постанову старшого слідчого Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області від 4.06.2014 про закриття кримінального провадження, а матеріали кримінального провадження направити в прокуратуру Полтавської області для проведення додаткового розслідування.
Вказує, що суд позбавив його права: давати пояснення, з приводу його скарги чим порушив принципи рівності та змагальності, та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Слідчий суддя прийшов до висновків, які не відповідають дійсності, зокрема, в ухвалі послався на наявність постанови слідчого ОСОБА_7 від 23.06.13 р., про яку скаржнику нічого не відомо.
Крім того, вказує, що вирок суду відносно нього не спростовує, викладених у скарзі обставин, правова оцінка цим доводам не була зазначена, про що зазначено в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 14.04.2014. Дана ухвала виконана не була.
Не дослідженою залишилася також ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 22.03.2014 р., яка є доказом, на його думку, наявності суперечностей у висновку експерта ОСОБА_8 № 157.
Вважає, що експерт підробила висновок № 78 від 11.04.05 р. і внесла завідомо неправдиву інформацію, а саме більшу кількість тілесних ушкоджень.
Вказаним обставинам не була надана належна правова оцінка, а тому висновок слідчого та слідчого судді про відсутність розбіжностей у загальній кількості та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 не відповідає дійсності.
Вказує, що ним оскаржувалися незаконні дії експерта щодо підроблення нею висновків експерта, внесення неправдивих відомостей та зловживання службовим становищем, а слідчий проводив досудове розслідування тільки за ч. 1 ст. 284 КК України (а по ст. 364-366 КК України не проводив).
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 14 квітня 2014 року слідчому вказано на необхідність долучити до матеріалів кримінального провадження висновки експертиз №157 та №78, а також пояснення ОСОБА_9 та експерта ОСОБА_8 ; співставити вказані висновки та проаналізувати їх, і лише після цього дати правову оцінку діям експерта ОСОБА_8 .
Вказані вимоги апеляційної інстанції виконані у повній мірі. До матеріалів провадження додано вказані вище висновки експертиз, відібрані пояснення у експерта ОСОБА_8 та долучено показання ОСОБА_9 . Слідчим належним чином проаналізовані документи та свідчення і він цілком обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 складу злочину передбаченого ч.1 ст. 384 КК України.
Ретельним аналізом висновків судово-медичних експертиз щодо потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що висновок №157 від 11.04.2004 є первинним. У ньому експерт детально описує зовнішні тілесні ушкодження потерпілої, вказує на наявність семи забитих ран голови, визначає ступінь тяжкості тілесних ушкоджень. Висновок №78 від 01.04.2005 є додатковим, оскільки у ньому було лише одне питання щодо загальної кількості тілесних ушкоджень та вірогідної загальної кількості нанесених ударів. При цьому, експерт у точній відповідності до первинного висновку описує всі виявлені на тілі ОСОБА_9 тілесні ушкодження та додатково вказує вірогідну кількість нанесених потерпілій ударів. ОСОБА_8 у додатковому висновку №78 жодним чином не збільшила кількості тілесних ушкоджень чи їхню характеристику. У своїх пояснення експерт повідомила, що під час виготовлення обох висновків вона керувалася Законом України «Про судову експертизу» та наказами МОЗ України.
Поряд з цим слід зазначити, що ОСОБА_6 у своїй заяві до правоохоронних органів, як і у сказі до слідчого судді та до апеляційного суду не вказує чітко на яку саме кількість тілесних ушкоджень, на його думку, експерт ОСОБА_8 вказала більше у висновку №78 порівняно із висновком №157; не наводить, які саме тілесні ушкодження вказані у додатковому висновку, що не були відображені у первинному висновку.
Тому, з огляду на викладене, доводи апелянта колегія вважає безпідставними, а викладені обставини у заяві до правоохоронних органів та до суду надуманими. У зв`язку з цим, не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та постанови слідчого про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .
Відповідно до ч.6 ст. 284 КПК України заявнику направляється копія постанови про закриття кримінального провадження та не передбачено законом право заявника на ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, а тому доводи ОСОБА_6 про порушення його права через не ознайомлення із матеріалами провадження, не ґрунтуються на законі.
Вимоги останнього про доставку його до апеляційного суду для участі у розгляді його скарги не підлягають задоволенню, оскільки його право на таку участь нормами КПК України визначено шляхом проведення відео конференції. У своїй заяві від 26 листопада 2014 року на адресу суду він просить не проводити відео конференцію і доставити його безпосередньо до залу судового засідання. Така позиція ОСОБА_10 суперечить вимогам закону і його доводи про порушення таким чином його права на участь у суді колегією суддів не сприймаються з таких мотивів.
У своєму Рішенні Конституційний суд України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 вказав, що відповідно до частини третьої статті 63 Основного Закону України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком.
Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у передбаченому процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції (частина третя статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Поряд з цим, законом не врегульовано порядок забезпечення особистої участі засудженого, який відбуває кримінальне покарання у виді довічного позбавлення волі у розгляді судом справи як сторони, оскільки це пов`язано з режимом дотримання відбування покарання, забезпеченням охорони, унеможливленням втечі.
Конституційний суд України дійшов висновку, що особиста участь засудженого, який відбуває кримінальне покарання в установах виконання покарань, як сторони судового процесу створює передумови для повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи. Така участь засудженого як сторони у розгляді справи в судах усіх юрисдикцій, спеціальній та інстанцій ній повинна забезпечуватися відповідним процесуальним законом. Рішення про порядок участі засудженого як сторони у розгляді справи зобов`язаний приймати суд у порядку та на умовах, визначених відповідним законом.
Для забезпечення таких умов дотримання прав учасників кримінального провадження передбачено законодавством проведення відео конференції.
Суд першої інстанції, як іі суд апеляційної інстанції надавали ОСОБА_10 можливість безпосередньо довести суду свою позицію шляхом проведення відео конференції, на що останній відмовився.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає будь-яких порушень вимог КПК України, за наявності яких судове рішення мало бути б скасовано.
Керуючись ст.422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07.10.2014 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого Кобельцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7 від 04.06.2014 про закриття кримінального провадження №000214 відносно судово-медичного експерта ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3