Справа №479/153/15-к 24.03.2015 24.03.2015 24.03.2015

Провадження № 11-кп/784/230/15
Категорія: повернення обвинувального акту
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору Врадіївського району Миколаївської області; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати дану ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною та такою, яка підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування вимог кримінального процесуального законодавства; а також такою, що прийнята в порушення основних засад судочинства.
що судом прийнято рішення про повернення обвинувального акту лише з підстави відсутності визначення об`єктивної сторони злочину, відсутності кваліфікуючих ознак, що можливо було усунути під час судового розгляду шляхом зміни обвинувачення;
що не роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_7 можливості та особливостей розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних не є порушенням вимог ч. 4 ст. 291 КПК України та підставою для повернення обвинувального акту і що на суд також покладено обов`язок роз`яснення такого права під час підготовчого судового засідання;
що ухвала не відповідає вимогам законодавства щодо свого змісту, оскільки не містить вказівки для прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного розумного строку, який мас бути достатнім для виправлення допущених недоліків.
При цьому посилається на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 року №223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом встановлено, що згідно обвинувального акту:
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 23 квітня 2014 року з метою заволодіння майном з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, прибув до домоволодіння потерпілої ОСОБА_9 на АДРЕСА_1 . Скориставшись відсутністю потерпілої, через незамкнені вхідні двері проник в житловий будинок та сховався за диваном в спальні.
24 квітня 2014 року приблизно о 03.00 год. ОСОБА_7 , зайшовши у вітальню, почав здушувати обома руками шию потерпілої ОСОБА_9 . Вимагав у останньої гроші, застосовуючи фізичне і психологічне насильство. Приставив ніж до горла потерпілої, висловлюючи погрози застосування насильства, яке потерпіла ОСОБА_9 сприйняла як реальну загрозу здоров`ю, та заволодів грошовими коштами потерпілої, а саме - 1 000 доларів США, 240 Євро та 500 грн. Заволодівши майновими цінностями, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ними на власний розсуд.
Ці дії обвинуваченого ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України як розбій, поєднаний з проникненням у житло, але не визначено об`єктивну сторону злочину, не вказано кваліфікуючу ознаку, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
ОСОБА_7 також обвинувачується в тому, що 10 серпня 2014 року в період часу з 00.00 год. по 06.00 год. він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном прибув на територію домогосподарства потерпілої ОСОБА_10 на АДРЕСА_2 , де через віконну раму проник до будинку. Потерпіла ОСОБА_10 прокинулась в будинку та виявила обвинуваченого ОСОБА_7 , який, усвідомлюючи, що його виявила потерпіла, реалізуючи свій злочинний намір, 10 серпня 2014 року в період з 00.00 год. по 06.00 год. побив потерпілу, нанісши їй не менше шести ударів руками і ногами в область голови.
Маючи при собі заздалегідь приготовлений ніж, з метою вбивства з корисливих мотивів умисно наніс удар ножем в область шиї потерпілої, від чого настала смерть останньої.
В результаті насильницьких дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 нанесені тілесні ушкодження: колото-різана рана шиї, перелом верхньої щелепи, перелом кісток носа, перелом правої виличної кістки, множинні синці обличчя, крововилив в шкірно-м`язовій клапті голови, різана рана правого передпліччя, 1-го пальця лівої кисті, що спричинило геморагічний шок та смерть потерпілої.
Не знайшовши матеріальних цінностей, з місця злочину зник.
Ці дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 , п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як розбій, заволодіння чужим майном, поєднаний з умисним вбивством, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів.
Але також не вказано об`єктивну сторону злочину, не вказано кваліфікуючу ознаку, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, не вказана кваліфікуюча ознака повторність вчинення злочину, проникнення у житло.
Також судом зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, і відповідно до вимог ч. 1 ст. 384 КПК України прокурор зобов`язаний був роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Проте, такого письмового роз`яснення прокурором обвинуваченому ОСОБА_7 не надано та до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування таке роз`яснення не долучено.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Суд першої інстанції вірно зазначив про порушення прокурором цих вимог закону щодо правової кваліфікації інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів.
Так, ч. 4 ст. 187 КК України передбачає відповідальність за розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Проте, органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 за епізодом стосовно потерпілої ОСОБА_10 кваліфіковані всупереч норм діючого кримінального закону як розбій, заволодіння чужим майном, поєднаний з умисним вбивством.
Такої кваліфікації ч. 4 ст. 187 КК України не передбачає.
Крім того, є вірними і висновки суду першої інстанції щодо залишення прокурором поза увагою та не вирішення ним питання щодо повторності вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 розбою.
Так, матеріали даного кримінального провадження містять відомості щодо повторного вчинення обвинуваченим другого епізоду інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 187 КК України. Проте, така кваліфікуюча ознака не тільки йому не інкримінована по другому епізоду, вона навіть і не зазначена при викладі фактичних обставин злочинів, які прокурор вважав встановленими.
І є безпідставними посилання прокурора у даному випадку на можливість зміни прокурором обвинувачення в суді під час розгляду справи по суті, оскільки при цьому обов`язок сторони обвинувачення викласти обвинувальний акт у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства апелянтом переводиться у площину права прокурора змінити обвинувачення. Тобто, це поставило б суд у залежність від бажання або небажання прокурора під час судового розгляду виправити допущені порушення закону щодо належного складання обвинувального акту, що є неприпустимим, оскільки в такому разі зводиться нанівець принцип ефективності судового розгляду, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 9 КПК України щодо законності (як загальної засади кримінального провадження) під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В порушення даної загальної засади кримінального провадження прокурор не виконав вимог ч. 1 ст. 384 КПК України щодо свого обов`язку письмово роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних з доданням такого письмового роз`яснення до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.
І те, що на суд також покладений обов`язок такого роз`яснення, в жодному разі не скасовує вищенаведених вимог діючого КПК щодо вищевказаного обов`язку прокурора та не виправдовує невиконання прокурором цих вимог закону.
А тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Що стосується твердження прокурора про порушення судом першої інстанції такої загальної засади кримінального провадження як розумність строків (ст. 7 КПК України) та про те, що оскаржуване рішення суду має на меті лише затягування процесу, то вони є не тільки необґрунтованими, а ще й, якнайменше, некоректними.
В такий спосіб прокурор намагається виправдати порушення стороною обвинувачення діючого кримінального процесуального законодавства при складанні та затвердженні обвинувального акту у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за один з яких законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Доводи апелянта про не відповідність оскаржуваної ухвали суду вимогам законодавства через відсутність вказівки для прокурора усунути виявлені недоліки протягом розумного строку, є такими, що не ґрунтуються на законі.
Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Жодних інших вимог щодо такого рішення суду діючий кримінальний процесуальний закон не містить.
Також є безпідставним посилання прокурора на обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», оскільки він не є джерелом права.
Крім того слід зауважити, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 32, п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ має право-роз`яснювальні повноваження, які полягають у наданні спеціалізованим судам нижчого рівня рекомендаційних роз`яснень з питань застосування законодавства щодо вирішення справ відповідної судової юрисдикції. Але такими повноваженнями наділений Пленум Вищого спеціалізованого суду.
З огляду на вищевикладене відсутні підстави для скасування ухвали суду, а відтак і для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора у даному кримінальному провадженні - прокурора прокуратури Врадіївського району Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3