Справа № 592/3796/14-к
Провадження № 1-кс/592/1141/14

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року м.Суми
Слідчий суддя Ковпаківського районного суду міста Суми ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участі слідчого СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Сумській області ОСОБА_3 , власника грошових коштів ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 000018, внесеного до ЄРДР 17.01.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 ч. 3 КК України,

встановив:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та обґрунтовуючи внесене клопотання зазначив, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000018, внесеного до ЄРДР 17.01.2014 за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, в тому числі і ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 212 КК України.

Під час санкціонованого судом обшуку 14.04.2014 року в приміщенні ОСОБА_4 було виявлено 245474 грн. готівкових коштів на вилучення яких суд в ухвалі на проведення обшуку дозволу не давав.

Дані грошові кошти мають статус тимчасового вилученого майна. Вилучені грошові кошти належать ФОП ОСОБА_4 . З метою відшкодування збитків завданих державі, на підставі ст.ст. 40, 131, 132, 170 - 173 КПК України, просить накласти арешт на грошові кошти, вилучені під час обшуку офісних та складських приміщень ФОП ОСОБА_4 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 245474 грн.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про накладення арешту та пояснив, що вилучене майно зазначено в протоколі обшуку. Повідомив, що відповіднодо вимог Податкового кодексу України податковий орган може застосувати адміністративний ареш майна, але в даний час податковий орган не може здійснити вказаний адміністративний арешт, оскільки підстави для його застосування відсутні. Також він не може надати суду відомості про проведення слідчих дій з моменту внесенні відомостей до ЄРДР.

ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала, пояснила, що грошові кошти належать їй, вона є платником єдиного податку, ніяких порушень чинного податкового законодавства не вчиняла, дійсно проводить розрахунок за отриманий товар готівковими коштами.

Розглянувши клопотання та додані до нього документи, з`ясувавши думку слідчого, ОСОБА_4 , вважаю, що вказане клопотання слідчого, відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України має бути залишене без задоволення в зв`язку з наступними обставинами.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна має бути постановлено не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду відповідного клопотання (ч. 6 ст. 173 КПК).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В ст. 170 КПК України визначені підстави для арешту майна. Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Таким чином, за змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна може бути накладено лише на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З пояснень слідчого в судовому засіданні встановлено, що у даному кримінальному провадженні підозра нікому на теперішній час не повідомлена. Дані грошові кошти належать ОСОБА_4 . Стягнення заборгованості по можливо не сплаченим податкам не проводиться в порядку відшкодування завданої шкоди, оскільки не сплачені податки не є шкодою в розумінні чинного законодавства, законодавець не передбачив стягнення можливо не сплачених податків в порядку позовного провадження. Ніяких доказів ухилення від сплати податків ОСОБА_4 в клопотанні не зазначено, їх не надано і під час судового розгляду, хоча суд і оголошував в судовому засіданні перерву для надання відповідних доказів сторонами судового розгляду клопотання.

За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення;3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом;4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Враховуючи вищевикладене клопотання слідчого не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

В задоволенні клопотання слідчого СУ фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Сумській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором, про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 000018, внесеного до ЄРДР 17.01.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 ч. 3 КК України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1