Справа № 1-483/2007 рік.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня
2007року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Лазаріва
О.Б.,

секретарів Стефанюк
Х.Я., Чеверди В.М.,

з участю прокурора Чепіля
Ю.Д.,

захисника ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Івано-Франківська, українця, громадянина
України, освіта середньо-спеціальна, працює водієм ТзОВ «Облжитлобуд»,
розлучений, зареєстрований в с
Сільце Підгаєцького р-ну Тернопільської області, проживає м. Київ АДРЕСА_1,
відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні
злочину, передбаченого ст.ст.94, 140
ч.2 КК України (в редакції КК 1960
року) КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудний
ОСОБА_2. вчинив умисне вбивство, а також вчинив таємне викрадення чужого майна,
що завдало значної шкоди потерпілій.

Злочини вчинено за наступних обставин.

Починаючи з
грудня 1992 року,
підсудний періодично їздив в Республіку Польща торгувати різними промисловими
товарами. Влітку 1993 року,
ОСОБА_2., перебуваючи в Республіка Польща, приїхав торгувати вищевказаними
товарами у м. Гура. У зазначений період на ринку м. Гура та прилеглих населених
пунктах Республіки Польща, перепродуванням різного виду товару займалося
подружжя ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4, які були родом та жителями
Новосибірської області, Росія, з якими ОСОБА_2. був знайомий і підтримував
стосунки. В кінці липня на початку серпня 1993
року, ОСОБА_2. разом із ОСОБА_4., знаходячись за кермом її автомобіля марки
«Ауді-80», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, виїхали з м.
Гура. Проїхавши близько 15
км. від вказаного населеного пункту, в напрямку до с Лєшна, в
місцевості Ляскова, між ними на побутовому грунті із-за боргових зобов»язань,
виникла сварка, в ході чого, ОСОБА_2., знаходячись за кермом вказаного
автомобіля, звернув на польову дорогу та під»їхав до лісового насадження.
ОСОБА_2. зупинив автомобіль та разом з ОСОБА_4. вийшов із нього. На грунті
особистих неприязних відносин, останні продовжили ображати один одного
нецензурними словами, в ході чого, ОСОБА_4. лівою рукою нанесла удар ОСОБА_5.
по обличчю та подряпала нігтями йому праву щоку. В ході даного конфлікту, ОСОБА_2.,
будучи роздратованим та озлобленим поведінкою останньої, образами на його
адресу та спричиненням тілесних ушкоджень, вирішив позбавити життя потерпілу,
тобто вчинити вбивство ОСОБА_4. Реалізовуючи свій злочинний задум, ОСОБА_2.,
знаходячись поблизу автомобіля марки «Ауді-80», зеленого кольору, державний
номерний знак НОМЕР_1,
на якому сюди приїхав з ОСОБА_4., відштовхнувши останню від себе, дістав
правою рукою з лівої водійської дверки
вищезазначеного автомобіля, ніж, і діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний
характер своїх дій, бажаючи виконання злочинного наміру, спрямованого на
вчинення вбивства ОСОБА_4. на побутовому грунті, з мотивів особистих неприязних

2

відносин, які виникли в процесі
сварки, заподіяв потерпілій ОСОБА_4., згідно висновку експерта: п»ять
колото-різаних ран в ділянці грудної клітки (одна на попередній поверхні
грудної клітки зліва, одна в ділянці правої пахвової ямки і три в ділянці
спини). Дві проникаючі колото-різані рани лівої половини грудної клітки з
ушкодженням лівої легені, що супроводжувалася масивною внутрішньою кровотечею
мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент
спричинення, в результаті яких настала смерть потерпілої ОСОБА_4. При цьому,
ОСОБА_2., передбачав настання смерті ОСОБА_4., бажав цього і діяв умисно. Після
вчинення вбивства ОСОБА_4., ОСОБА_2., з метою приховати вчинений злочин,
закопав труп ОСОБА_4. в лісі поблизу с.
Ляскова гміна Гура Ліщинського воєводства та викинув у даному
лісі знаряддя вчинення злочину -
ніж і лопату.

Після вчинення
вбивства ОСОБА_4. і приховання її трупа в лісі, що мало місце в кінці липня - на початку
серпня 1993 року,
поблизу с Ляскова
гміна Гура Ліщинського воєводства, у ОСОБА_2. виник умисел на вчинення крадіжки
автомобіля марки «Ауді-80», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, тобто таємного
викрадення майна потерпілої. Реалізовуючи свою корисливу мету, спрямовану на
таємне викрадення чужого майна, з ціллю протиправного збагачення, усвідомлюючи
протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно
заволодів автомобілем марки «Ауді-80», зеленого кольору, державний номерний
знак НОМЕР_1,
який належав потерпілій ОСОБА_4., на якому скрився з місця скоєння злочину.
В подальшому, в кінці серпня на початку вересня 1993 року, ОСОБА_2., транспортний засіб - автомобіль марки
«Ауді-80», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, що належав
потерпілій ОСОБА_4., яким
незаконно заволодів, продав громадянину Білорусії - ОСОБА_6 за 600 доларів США, що у
співвідношенні до курсу НБУ, становить 3582
грн, завдавши значну шкоду потерпілій. Отримані від продажу вищевказаного
автомобіля гроші, ОСОБА_2. використав на власні потреби.

Підсудний в
судовому засіданні свою вину у пред'явленому обвинуваченні визнав повністю,
суду пояснив, що з січня місяця 1993
року він був знайомий з подружжям ОСОБА_3 та підтримував з ними нормальні
стосунки до весни цього ж року. Потім стосунки трохи погіршились, оскільки
потерпіла ОСОБА_4 заборгувала у підсудного грошові кошти. Приблизно в серпні 1993 року ОСОБА_4
попросила підсудного підвести на її власному автомобілі в м.Лєшно (Республіка
Польща). По дорозі підсудний запитав ОСОБА_4, коли вона віддасть йому гроші, і
у зв»язку з цим у них виник конфлікт. Підсудний з»їхав автомобілем на польову
дорогу біля лісу. Вийшовши з машини між ними продовжувався конфлікт, під час
якого потерпіла ОСОБА_4 накинулася на підсудного і нігтями розірвала йому щоку.
ОСОБА_2 витягнув з машини ніж, взяв його в праву руку та повернувся до
потерпілої, яка в цей час бігла на підсудного та наткнулася на ніж. Потерпіла
схилилась вниз та підсудний наніс їй ще кілька ударів ножом в спину. ОСОБА_2
одразу ж вибіг на дорогу, щоб покликати когось на допомогу, але нікого не було.
Повернувшись назад він зрозумів, що ОСОБА_4 мертва. Взявши з машини туристичну
лопатку підсудний викопав в лісі яму та закопав тіло потерпілої. Після цього
ОСОБА_2. повернувся на автомобілі потерпілої назад додому в сторону м.Гури.
Пізніше, приблизно через тиждень, підсудний продав вказаний автомобіль, який належав
потерпілій ОСОБА_4, громадянину Білорусії за 600 доларів США.
Підсудний в скоєному щиро розкаявся та сказав, що він сам написав явку з
каяттям оскільки більше не міг витримати в собі те, що він зробив.

Дослідження фактичних обставин справи було обмежено
допитом підсудного.

Крім визнання
вини підсудним, його вина доведена зібраними по справі під час провадження
досудового слідства доказами, які підсудний не оспорював і вважав їх
дослідження в судовому засіданні недоцільним.

Оцінюючи зібрані
по справі докази, суд приходить до висновку, що дії підсудного слід
кваліфікувати за ст.ст.94 та ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960р.),
оскільки він вчинив умисне вбивство та таємне викрадення чужого майна, що
завдало значної шкоди потерпілій.

3

При призначенні підсудному
покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, час
вчинення злочину, ставлення підсудного до вчиненого, по місцю роботи ОСОБА_2.
характеризується позитивно, на утриманні в останнього перебуває неповнолітня
дитина, батьки підсудного є похилого віку, часто хворіють.

До обставин, що
пом'якшують покарання, слід віднести щире каяття підсудного. Обставин, які б
обтяжували покарання, судом не встановлено.

За таких
обставин суд вважає можливим застосувати до підсудного покарання відповідно до
санкцій статтей 94 та 140 ч.2 КК України
(в редакції 1960 p.),
тобто кримінального закону, який діяв на момент вчинення
суспільно-небезпечного діяння.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 323,
324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у
вчиненні злочину, передбаченого ст.ст.94, 140
ч.2 КК України (в редакції 1960р.), та призначити йому покарання:

·
за ст. 94
КК України (в редакції 1960
р.) - у виді позбавлення волі на строк сім років;

·
за ч.2 ст. 140
КК України (в редакції 1960р.) -
у виді позбавлення волі на строк два роки,

На підставі
ст.42 ч.І КК України (в редакції 1960
року) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити
ОСОБА_2 остаточне
покарання - сім
років позбавлення волі.

Строк відбуття
покарання засудженому ОСОБА_2. рахувати з 25
листопада 2006 року,
зарахувавши попереднє ув'язнення у строк відбуття покарання.

Запобіжний захід
засудженому ОСОБА_2. - тримання
під вартою -залишити
без зміни до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів по справі вирішити на підставі ст.81
КПК України.

Вирок може бути
оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п'ятнадцяти
діб з часу проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з
моменту вручення йому копії вироку шляхом подачі апеляції через
Івано-Франківський міський суд.

Суддя Лазарів
О.Б.

Копія
вірна

З