№1-51/2007 КОПІЯ
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

З квітня 2007
року Решетилівський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого -
судді Горулько О.М.

при секретарі Гудзенко
С.В.

з участю прокурора Шапошник
С.А.,

потерпілої ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
селищі Решетилівка справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Каленики Решетилівського
р-ну Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не
одруженого, працюючого в ТОВ „Венбест" начальником зміни, зареєстрованого
в Огирівка Великобагачанського р-ну Полтавської області, проживаючого без
реєстрації в АДРЕСА_1,
раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 164 ч.І КК
України, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 січня 2006 року із
підсудного ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1. стягуються аліменти на
утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 1/4 частини
всіх видів заробітку підсудного, але не менше тридцяти відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 6 грудня 2005 року і до
досягнення дитиною повнолітнього віку. Протягом часу із січня 2006 року по січень 2007 року підсудний
ОСОБА_2., будучи неодноразово попередженим про необхідність виконання свого
батьківського обов'язку по утриманню дитини та про кримінальну відповідальність
за злісне ухилення від сплати аліментів, працюючи з укладенням трудового
договору і отримуючи за виконану роботу грошову винагороду, маючи реальну
можливість виділяти кошти на утримання дитини, злісно ухиляється від сплати
встановлених рішенням суду аліментів. Так, в період із січня по березень 2006 року підсудний
працював у ПП „Явір-2000", за що отримував грошові кошти, із вересня 2006 року по січень 2007 року підсудний
працював за трудовим договором ТОВ „Венбест", але з метою ухилення від
сплати аліментів не повідомляв державну виконавчу службу про своє

2

працевлаштування та роботодавців
про свій обов'язок сплачувати аліменти, внаслідок чого із його заробітку
аліменти не відраховувалися, добровільно потерпілій аліменти на утримання дітей
він не сплачував.

Будучи допитаним в судовому засіданні, підсудний ОСОБА_2.
свою вину у вчиненні

злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України, визнав повністю і суду пояснив, що
рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12 січня 2006 року із нього на
користь потерпілої ОСОБА_1. стягуються аліменти на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 1/4 частини всіх
видів його заробітку, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісячно. Протягом 2006 року він працював в ПП „Явір-2000" та ТОВ
„Венбест", але з метою ухилення від сплати аліментів про своє
працевлаштування державну виконавчу службу не повідомляв, як не повідомляв і
своїх роботодавців про свій обов"язок сплачувати аліменти, а тому аліменти
із його заробітку не відраховувалися, добровільно він потерпілій аліменти на
утримання дитини не виплачував. У вчиненому щиро кається, частково погасив
заборгованість по аліментах і обіцяє у подальшому повністю погасити
заборгованість та сплачувати поточні аліменти.

Показання підсудного ОСОБА_2
відповідають фактичним обставинам справи, які ним не оспорюються.

В силу ст. 299 ч. З КПК України
суд визнав недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих фактичних
обставин, які ніким із учасників судового розгляду справи не оспорювалися.

Кваліфікація дій підсудного ОСОБА_2 за ст. 164
ч.І КК України є вірною,

оскільки він вчинив злісне ухилення від сплати
встановлених рішенням суду коштів на

утримання дітей (аліментів).

При визначенні
міри покарання суд керується вимогами ст.65 КК України і враховує ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, який раніше не судимий, до
кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, зайнятий
суспільно-корисною працею, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставинами, які
пом"якшують покарання підсудного ОСОБА_2, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю
злочину.

Обставин, які обтяжують покарання підсудного ОСОБА_2, суд
не вбачає.

На підставі
вищевикладеного, враховуючи всі обставини справи та приймаючи до уваги те, що
внаслідок вчинення даного злочину тяжких наслідків не настало, думку потерпілої
ОСОБА_1., яка на суворому покаранні не наполягає, суд приходить до висновку про
можливість призначення підсудному ОСОБА_2. покарання, не пов"язаного із
реальним обмеженням волі, оскільки вважає, що його подальше виправлення та
перевиховання може бути можливим без ізоляції його від суспільства.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК
України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 за ст. 164
ч. 1 КК
України визнати винним та призначити йому покарання у виді обмеження волі на
строк - 1 (один)
рік.

3

В силу ст. 75
КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного
покарання з випробуванням на іспитовий строк - 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов"язати засудженого ОСОБА_2 не

виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та
попереджати органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання,
роботи чи навчання.

Міру запобіжного заходу засудженому
ОСОБА_2. до набрання вироком законної
сили залишити попередню -
підписку про невиїзд.

Речові докази по
справі відсутні.

Вирок може
бути оскаржений протягом
п"ятнадцяти діб з моменту
його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через
Решетилівський районний

суд.

Головуючий: ПІДПИС

СУДДЯ: