Справа №470/764/13-к 10.12.2013 10.12.2013 25.12.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/345/13 Головуюча у першій інстанції
Категорія: ч.2 ст. 121 КК України Орлова С.Ф.
Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Губи О.О.

суддів: Рудяка А.В., Міняйла М.П.

за участі: секретаря: Грушевського В.Г.

прокурора: Цибух ТІ.

обвинуваченого: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000432 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, захисників ОСОБА_4, ОСОБА_7 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2013 року, яким

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, уродженець с. Новоочаків Березнегуватського району Миколаївської області, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований по місцю народження АДРЕСА_1, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2; засуджений:

- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 7 років.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець смт. Березнегувате Миколаївської області, українець, громадянин України, освіта неповна середня, не одружений, не працюючий, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимий, Березнегуватським районним судом Миколаївської області 1)16 листопада 1998 року за ч.2 ст.81 КК України 1960 р. до 2 років виправних робіт з відрахуванням 20% із суми заробітку в дохід держави; 2) 18 червня 1999 року за ч.2 ст.206 КК України 1960 до 1 року позбавлення волі; 3) 27 квітня 2000 року за ч.2 ст.86 КК України 1960 р. до 6 років позбавлення волі; 4) 25 січня 2007 року за ч.2 ст.186 України до 4 років позбавлення волі; 5) 05 квітня 2011 року за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2011 року, вирок суду в частині призначеного покарання змінено до 3 місяців арешту і звільнений в залі суду за відбуттям покарання, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_3;

- засуджений:

- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років;

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на 8 років.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженець смт. Березнегувате Миколаївської області, українець, громадянин України, освіта неповна середня, не працюючий, не одружений, раніше судимий Березнегуватським районним судом Миколаївської області 1)10 листопада 2006 року за ч. І ст.122, ч.2 ст.185, ч. З ст.185, ч.2 ст. 289 КК України до З років 1 місяця позбавлення волі; 2) 12 серпня 2009 року за ч. З ст. 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 11 квітня 2013 року по закінченню строку відбуття покарання, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_3,

- засуджений:

- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;

- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років;

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Згідно вироку суду ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 визнані винними та засудженими за вчинення злочинів при наступних обставин.

22 квітня 2013 року близько 23 год. 30 хв. перебуваючи у стані алкогольні сп'яніння ОСОБА_5, ОСОБА_6, разом з ОСОБА_3 з метою зустрічі з ОСОБА_8, та для з'ясування особистих стосунків з її батьком ОСОБА_9, прийшли на територію їх домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 та діючи умисно і протиправно, шляхом пошкодження віконного скла та вхідних дверей чорного входу, незаконно, без згоди власників проникли до будинку ОСОБА_9.

ОСОБА_9 відмовився повідомити де знаходиться донька, тоді ОСОБА_5 штовхнув потерпілого і наніс йому два удари кулаком в область грудної клітини та стільки же ударів ногою в область тулуба. Тут же ОСОБА_3 один раз ударив ОСОБА_9 кулаком в обличчя, а ОСОБА_6 - не менше двох разів.

Брати ОСОБА_5 і ОСОБА_3 реалізуючи спільний умисел направлений на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, витягли останнього на подвір'я, звалили його і завдали в область тулубу численні удари ногами, не менше 10 кожен. Після цього вони потягли ОСОБА_9 через огород в напрямку вулиці Доброї, під час чого зупинялись та нанесли йому множинні удари ногами (не менше 10 кожен) в область тулубу і голови. Завданими ударами, ОСОБА_9 були спричинені: тілесні ушкодження у виді: множинних тупих травм грудей та спини з переломом тіла грудини, множинні переломи ребер, пошкодження плеври, яке супроводжувалось крововиливом в плевральну порожнину і розвитку гемопневмоторакса і жирової емболії судин малого круга кровообігу - тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вказані тілесні ушкодження обумовили порушення, а потім зупинку дихання та кровообігу, припинення функцій центральної нервової системи у зв'язку з чим 24 квітня 2013 року від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер.

Після побиття ОСОБА_9, близько 01 год. 30 хв.,23 квітня 2013 року ОСОБА_5, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_3, маючи намір на викрадення чужого майна, повернулися в домоволодіння ОСОБА_9 і через раніше пошкодженні ними двері, проникли до будинку звідки таємно викрали мобільний телефон марки "Самсунг" разом із сім - картою вартістю 160 грн., телевізор і радіоприймач на суму 550 грн. і жіночу куртку, ціною в 400 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1110 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи кваліфікацію вчинених дій та доведеність вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів вважає вирок занадто суворим, оскільки суд, на його думку не врахував щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, думку потерпілої про призначення покарання, не пов'язаного з позбавленням волі.

На підставі наведеного ОСОБА_5 просить пом'якшити йому призначене покарання.

В інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 захисник ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить призначити підзахисному мінімальне покарання, передбачене ст. 121 ч. 2 КК України і призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому захисник посилається на ті ж самі доводи, що і обвинувачений ОСОБА_5

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не погоджується з призначеним йому покаранням, посилаючись на пом'якшуючу його покарання обставину: активне сприяння розкриттю злочину, прохання потерпілої про призначення покарання не пов'язаного з його реальним відбуттям.

Водночас ОСОБА_6, не наводячи ніяких доводів, стверджує, що його вина в суді не доказана.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюючи кваліфікацію дій її підзахисного ОСОБА_6 по ст.ст.162 ч.1, 185 ч. 3 КК України просить перекваліфікувати вчинене ним зі ст. 121 ч 2 на ст.125 ч 1 того ж кримінального кодексу і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування зазначеного посилається на показання ОСОБА_6, який в судовому засіданні стверджував, що ОСОБА_9 завдав лише два удари в обличчя і в плече, від яких не могла наступити його смерть. На території домоволодіння потерпілого били ОСОБА_3 і ОСОБА_5, на його прохання припинити бійку вони не реагували.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що він просить перекваліфікувати його дії зі ст. 121 ч.2 на ст. 125 ч. 1 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 того ж кримінального закону і закрити провадження по ст.185 ч.3 КК України.

Свою позицію ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що від одного його удару в обличчя, який він наніс ОСОБА_9 у будинку, не можливо заподіяти тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілому. Зазначає, що ОСОБА_9 помер від тілесних ушкоджень, що причинили брати ОСОБА_5, які продовжували його побиття на подвір'ї і під час переміщення до садиби ОСОБА_11, наносячи удари в різні частини тіла.

Наголошує, що участі у крадіжці не приймав, речі сім'ї ОСОБА_9 йому передав ОСОБА_5 і він лише допоміг їх нести.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається, що суд обґрунтував його вину неправдивими показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 і його співмешканки свідка ОСОБА_12 Твердить, що потерпіла ОСОБА_8 знає хто бив її батька, але правди не говорить, так як сім'я ОСОБА_5 має вплив на неї.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачених і їх захисників прокурор Березнегуватського району Пироженко С.В. просить залишити їх без задоволення. Вважає доводи апелянтів необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4 на підтримку доводів, викладених в своїх апеляційних скаргах і підтримку апеляційної скарги підзахисного ОСОБА_5, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційних скарг обвинувачених і їх захисників без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів дійшла наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених у порушенні недоторканості житла, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, в крадіжці, поєднаній з проникненням у житло відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку.

Викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_3, ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 доводи про недоведеність їх вини у зазначених злочинах, є безпідставними і спростовуються сукупністю доказів у справі, яким у вироку дана належна оцінка.

В обгрунтування цього рішення суд першої інстанції послався на показання в суді самого засудженого ОСОБА_3 про те, що в ніч на 23 квітня 2013 року він разом із братами ОСОБА_5 прибули до домоволодіння ОСОБА_9 де він розбив щибку та пошкодив двері будинку, а увійшовши у кімнату, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому. Брати ОСОБА_5 завдавали ударів руками і ногами в область голови і тулубу потерпілому ОСОБА_9 як в кімнаті, так і на території його садиби, куди він був ними витягнутий. Припинивши побиття потерпілого він разом із братами ОСОБА_5 повернувся до його будинку, звідки було викрадено телевізор, жіночу куртку і інші речі, які були віднесені до місця проживання ОСОБА_5

Суд також послався й на інші докази.

Зокрема, брати ОСОБА_5 показали, що через пошкоджені ОСОБА_3 вхідні двері вони незаконно проникли до житла ОСОБА_9, де ОСОБА_3 та вони нанесли потерпілому декілька ударів у голову. Витягнувши потерпілого із будинку, ОСОБА_3, і ОСОБА_5 продовжили його бити, завдаючи удари ногами і кулаками в голову і тулуб. Залишивши побитого потерпілого вони разом із ОСОБА_3 проникли в його будинок і таємно викрали телевізор, радіоприймач, мобільний телефон та інше майно.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав показання про те, що в ніч на 23 квітня 2013 року у себе на подвір'ї він побачив побитого ОСОБА_9, а також братів ОСОБА_5 і ОСОБА_3, що знаходилися неподалік від потерпілого. Через деякий час він пішов до будинку ОСОБА_9 і зустрів там обвинувачених братів ОСОБА_5 і ОСОБА_3, який виносив пакети з речами.

Із показань потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що вона разом із батьком знаходилася в будинку о 23 год. 30 хв. 22 квітня 2013 року, коли стали вибивати шибки і виламувати двері. По голосам зрозуміла, що намагаються увійти до житла 3 чоловіки і за згодою з батьком покинула будинок. Стала переховуватися на сусідньому городі і бачила, як вказані особи тягли по грядці батька до оселі ОСОБА_11, а потім повернулися до їх будинку.

З показів свідка ОСОБА_12 видно, що вночі 23 квітня 2013 року до неї в будинок прийшли брати ОСОБА_5 та ОСОБА_3, який приніс пакети. Тут же між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 відбулася розмова, під час якої ОСОБА_3 не заперечував своєї причетності до побиття чоловіка.

Показання обвинувачених, свідків, потерпілої про побиття ОСОБА_9 об'єктивно узгоджується з висновком судово - медичної експертизи, згідно з якими ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у виді: множинних тупих травм грудей та спини з переломом тіла грудини, множинні переломи ребер, пошкодження плеври, яке супроводжувалось крововиливом в плевральну порожнину і розвитком гемопневмоторакса і жирової емболії судин малого круга кровообігу - тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких настала смерть.

Так же експерт зазначає, що вказати від якого тілесного ушкодження настала смерть потерпілого неможливо, оскільки кожне із вищезазначених тяжких тілесних ушкоджень окремо може явитися причиною смерті ОСОБА_13 Кількість тілесних ушкоджень і їх локалізація свідчить про те, що ударів було нанесено не менше 30-35 в момент, коли потерпілий стояв, сидів або лежав.

Водночас експерт вказує, що ОСОБА_9 були заподіяні крововиливи в м'які тканини голови, численні синці на обличчі і руках, обширні садна в поперековій і сідничній областях та колінах(а.с. 58-63).

Таким чином, правильно проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, зокрема ті, що зазначені в апеляційних скаргах та давши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні ними за викладеними у вироку обставин злочинів, за які їх засуджено.

Отже, наведені вище фактичні дані свідчать, що тілесні ушкодження, внаслідок яких наступила смерть ОСОБА_9, причинили ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_3

З огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинувачених, що передувала події, їх стосунки, апеляційний суд вважає, що обвинувачені ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_6. діяли групою осіб при завданні ОСОБА_9 ударів руками та ногами по тулубу, голові і при цьому усвідомлювали, що спричиняють тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, а тому їх дії суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_7 про перекваліфікацію його дій і дій ОСОБА_6 на ст. 125 ч. 1 зі ст.121 ч. 2 КК України безпідставні, оскільки вказані обвинувачені разом із ОСОБА_5 брали безпосередню участь у заподіянні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого.

Твердження ОСОБА_3, що потерпіла ОСОБА_8, свідок ОСОБА_12 та брати ОСОБА_5 дають неправдиві показання не заслуговують на увагу, оскільки їх показання є послідовними і судом не було висловлено сумнівів щодо них. Не навів обґрунтованих доводів про це ОСОБА_3 і в апеляційній інстанції

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на висновок експерта № 68/1 від 26.06.2013 року в якому експерт приходить до висновку, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли бути заподіяні за обставин, вказаних обвинуваченим під час слідчого експерименту є безпідставним, оскільки ці показання він давав лише стосовно ударів нанесених братами ОСОБА_5 і зазначений акт не спростовує показання братів ОСОБА_5, свідків і потерпілої щодо участі ОСОБА_3 у завданні ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть(а.с. 91-92).

Суд обґрунтовано за наявності достатності доказів, які свідчать про умисну спільну ОСОБА_3 з братами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 участь у вчиненні крадіжки з проникнення у житло кваліфікував дії винних по ст. 185 ч.3 КК України, у зв'язку з чим є помилковим твердження ОСОБА_3, що він не причетний до крадіжки.

Що стосується покарання, то воно обвинуваченим призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України, тобто з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого, даних про їх особи, з яких вбачається, що ОСОБА_3 характеризується посередньо, ніде не працює, а ОСОБА_5 і ОСОБА_6 раніше неодноразово судимі, характеризуються негативно, також ніде не працюють та обставини, що обтяжує їх покарання, вчинення ними злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Суд першої інстанції умотивував рішення стосовно призначення обвинуваченим позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Оскільки покарання за ст. 121 ч.2 КК України призначено ОСОБА_5, ОСОБА_14 в розмірі, близькому до мінімального, а ОСОБА_3 у мінімальному розмірі за санкцією кримінального закону, то дані про їх особи, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачені, враховані в достатній мірі. Тому колегія суддів не вбачає підстав для пом'якшення покарання, як просять апелянти.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуюча:

Судді: