Справа № 159/4028/15-к
Провадження № 1-кп/159/206/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 06 серпня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

в складі: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 від 15 липня 2015 року, за ч. 1 ст. 164 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, з середньою-спеціальною освітою, працездатного, не працюючого, раніше судимого: 1) 20.02.2006 року Ковельським міськрайонним судом за ст.ст. 164 ч. 1, 75 КК України до одного року обмеження волі з іспитовим строком на один рік; 2) 15.11.2010 року Ковельським міськрайонним судом за ст.ст. 164 ч. 1, 75 КК України до одного року шести місяців обмеження волі з іспитовим строком на один рік, в силу ст. 89 КК України судимість погашена, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою злісного ухилення від сплати аліментів, присуджених рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2014 року, яким вирішено стягувати з його аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 450 гривень щомісячно, починаючи з 20.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Добровільно рішення суду не виконує, він ніде не працює, в Ковельський центр зайнятості не звертався, на обліку як безробітний не перебував. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, хоча неодноразово попереджався державним виконавцем про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, ніяких заходів з метою погашення заборгованості не вживав, а тому за період з 01.06.2014 року по 30.06.2015 року утворилась заборгованість по аліментах у розмірі 5 850.00 гривень.

Суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 164 КК України.

Тобто, своїми умисними діями, які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.

Таке обвинувачення ґрунтується на слідуючих доказах.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, надав показання про те, що йому відомо про необхідність сплачувати аліменти в користь бувшої дружини на утримання сина ОСОБА_7 , однак через відсутність постійної роботи та коштів належно виконувати покладені обов`язки він не може, хоча працює на тимчасових роботах та зароблені гроші витрачає на свої потреби та на погашення заборгованості по інших аліментах. Зобов`язується в подальшому виконувати рішення суду по своєчасній сплаті аліментів. Він щиро кається у скоєному, заборгованість по аліментах ним буде відшкодовано частками, просить сурово його не карати та призначити покарання не пов`язаного із штрафом чи обмеженням волі, оскільки це не сприятиме сплаті заборгованості.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що її бувший чоловік за рішенням суду повинен сплачувати по 450 гривень щомісячно в її користь на утримання сина ОСОБА_7 , 2009 року народження, однак постійно ігнорує рішення суду, тому вона вимушена звертатися в правоохоронні органи для притягнення його до відповідальності. Просить не обмежувати його волі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що в її провадженні перебуває виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_5 аліментів в користь бувшої дружини на утримання сина ОСОБА_7 . Вона особисто повідомила ОСОБА_5 про судове рішення, однак той в категоричній формі сказав, що нічого не буде платити і нікуди не буде ходити. Вона неодноразово попереджала боржника про заборгованість, однак він на це не реагував. Майна, за рахунок якого можна погасити заборгованість не виявлено, квартира не приватизована.

Суд оцінює, що показання обвинуваченого, потерпілої та свідка є правдивими та такими, що відповідають суті тих подій, що сталися і вони узгоджуються між собою.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні злочину стверджується зібраними по справі доказами:

- копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , 2009 року народження;

- довідкою від 14.07.2015 року № 13953/20, про розрахунок заборгованості гр. ОСОБА_5 за період з 01.06.2014 по 30.06.2015 року, стверджується, що за вказаний період борг складає 5 850.00 гривень;

- копією виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_4 в розмірі 450 гривень в місяць, починаючи з 20.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття;

- копією акту державного виконавця від 10.07.2015 року з якого вбачається, що у гр. ОСОБА_5 відсутнє майно, яке підлягає опису та арешту;

- копіями попереджень підтверджується, що обвинувачений неодноразово повідомлявся про виниклу заборгованість та наслідки невиконання судового рішення;

- повідомленням директора Ковельського міськрайонного центру зайнятості від 20.07.2015 року стверджується, що ОСОБА_5 в центрі зайнятості на обліку не перебуває і з приводу працевлаштування не звертався.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідка та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного в їх сукупності, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини справи.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає щире каяття та активне сприяння слідству.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

При призначенні виду покарання, суд у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, враховує щире розкаяння обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, особу ОСОБА_5 , який раніше судимий за аналогічні злочини, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працездатний, працює на тимчасових роботах.

За таких обставин та враховуючи думку прокурора і потерпілої суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді обмеження волі з іспитовим терміном, що буде достатнім для його виправлення.

Міра запобіжного заходу досудовим слідством не обиралася.

Цивільний позов по справі відсутній.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Арешт на майно ОСОБА_5 не накладався.

Керуючись ст. 373, 374, 475 КПК України, ОСОБА_9 , -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом іспитового терміну строком два роки, не вчинить нового злочину і виконає згідно ст. 76 КК України покладені на їх обов`язки: повідомляти органи кримінально- виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1