Справа № 1 - 632/ 2008 р.
В И Р О К

Іменем України

07 жовтня 2008
року
Білоцерківський
міськрайонний суд Київської
області у складі :

головуючого судді -
Бобкової Н.В.

при секретарі - Студеній О.П., Калініченко Н.,
Єрмійчук А.В., Чуприна О.С.

з участю прокурора - Нечепоренка Р.Л.,

захисника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу
про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Носівка, Чернігівської області, українця, громадянина України, позапартійного,
військовозобов'язаного, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого,
судимого:

1). 14.03.2000 р.
Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 141 ч. 2 КК України до 2-х
років позбавлення волі;

2). 18.03.2002 р. Дніпровським районним судом м.
Києва за ст.185 ч.5 КК України до 7 р. позбавлення волі, мешканця АДРЕСА_1,-

за ст. 391 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, будучи засудженим 18 березня
2002 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 5 КК України до 7 р.
позбавлення волі, під час відбування покарання у місцях позбавлення волі злісно
порушував режим відбування покарання, за що 8.11.2004 р. його було переведено
на 3 роки до установи максимального рівня безпеки - Житомирської ВК № 8 УДДУ
ПВП в Житомирській обл., де він перебував до 9.11.2007 р.

Під час перебування у Житомирській
виправній колонії № 8 ОСОБА_2 14.08.2007 р. грубо порушив режим відбування
покарання і за нецензурну лайку на
адресу адміністрації колонії був підданий дисциплінарному стягненню у виді
поміщення до карцеру на 10 діб.

В подальшому ОСОБА_2, відбуваючи
покарання в Березаньській виправній колонії № 95 УДДУ ПВП у м. Києві та
області, продовжував порушувати встановлений режим утримання і 18.11.2007 р.
був підданий дисциплінарному стягненню у виді поміщення до ДІЗО на 15 діб.

30.11.2007 р. ОСОБА_2 було
переведено до Білоцерківської виправної колонії № 35 УДДУ ПВП у м. Києві та
обл., однак перебуваючи у вказаній
виправній колонії ОСОБА_2 проявив злісну непокору вимогам адміністрації
виправної установи..

Так, 4 грудня 2007 р. о 15 год.
начальником дільниці карантину, діагностики та розподілу ОСОБА_3 засудженому
ОСОБА_2 було висунуто законну вимогу приступити до роботи по благоустрою місць
позбавлення волі згідно затвердженого на грудень місяць 2007 р. ” графіку
чергування по благоустрою по благоустрою місць позбавлення волі засудженими
дільниці карантину, діагностики та розподілу ” і підмести підлогу в житловій
секції зазначеної дільниці. Однак
ОСОБА_2, будучи фізично здоровим, одягненим та взутим за сезоном, нагодованим
відповідно до встановлених норм і забезпеченим належним інвентарем та
матеріалами для роботи, відкрито, без поважних причин, в категоричній формі
відмовився виконувати зазначену роботу, не пояснюючи при цьому причин цієї
відмови.

Після цього, 5 грудня 2007 р.,
начальник дільниці карантину, діагностики та розподілу ОСОБА_3, попередивши
ОСОБА_2про кримінальну відповідальність за злісну непокору вимогам
адміністрації виправної колонії, висунув останньому законну вимогу
дотримуватись правил поведінки та вимог режиму утримання засуджених в колонії,
однак ОСОБА_2 в категоричній формі відмовився виконувати вказану вимогу і
наполіг на оголошеному ним голодуванні.

Допитаний судом
ОСОБА_2 фактично визнав себе винним у вчиненому і у повному обсязі підтвердив
факт і встановлені досудовим слідством обставини його злісної непокори законним
вимогам адміністрації виправної колонії. Вказав, що відмовився прибрати, а
саме: підмести підлогу в житловій секції дільниці карантину, де перебував,
оскільки погано себе почував. У вчиненому
розкаявся, просив суворо його не карати, врахувати стан здоров'я.

Крім визнання вини ОСОБА_2, його вина
у скоєнні інкримінованого слідством злочину повністю стверджується дослідженими
в судовому засіданні доказами.

Свідок ОСОБА_3 ствердив суду, що працюючи на посаді
начальника дільниці карантину, діагностики та розподілу, 4.12.2007 р. о 15 год.
в присутності засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпорядився, щоб засуджений
ОСОБА_2 згідно графіку робіт на грудень 2007 р., затвердженого заступником
начальника установи з соціально-виховної та психологічної роботи із
спецконтингентом , приступив до роботи по благоустрою місць перебування:
підмести та помити підлогу в житловій секції відділення карантину, однак засуджений ОСОБА_2 в категоричній формі
відмовився від виконання його вимоги і до роботи не приступив. Він в
присутності вищевказаних осіб попередив ОСОБА_2про кримінальну відповідальність
за невиконання законних вимог та повторно запропонував ОСОБА_2 приступити до
роботи, однак останній відмовився і до роботи не приступив, при цьому причину
відмови не вказав. ОСОБА_2 був одягнений, взутий по сезону, забезпечений
харчуванням та фізично здоровий, що підтвердив лікар при обстеженні
засудженого.

Свідок ОСОБА_6 ствердив суду, що працює
лікарем в Білоцерківській виправній колонії № 35, за фахом є
лікарем-псіхіатром. 4.12.2007 р. о 15 год. 15 хв. ОСОБА_3 привів на обстеження
засудженого ОСОБА_2На його запитання ОСОБА_2 на стан здоров'я не скаржився,
температура тіла та тиск були в межах норми, тому останньому було поставлено
діагноз: практично здоровий, працездатний, працювати по благоустрою місць
позбавлення волі може.

Свідок ОСОБА_4, покази якого, дані
під час досудового слідства, оголошено і перепровірено в судовому засіданні в
зв'язку з неявкою в суд по поважній причині, ствердив, що в його присутності
4.12.2007 р. близько 15 год. засуджений ОСОБА_2 в категоричній формі відмовився
виконати законні вимоги начальника дільниці карантину, діагностики та розподілу
ОСОБА_3, а саме: приступити до роботи по благоустрою місць позбавлення волі
згідно графіку на грудень 2007 р. Засудженому ОСОБА_2 було запропоновано
отримати матеріали для проведення робіт: відро з водою, швабру, ганчірку, віник
та совок, однак він їх не отримав і до роботи не приступив. (а.с.35)

Аналогічне ствердив і свідок ОСОБА_5,
покази якого, дані під час досудового слідства, оголошено і перепровірено в
судовому засіданні в зв'язку з неявкою в суд по поважній причині. (а.с.36)

Крім цього, вина стверджується:
рапортом начальника дільниці карантину, діагностики та розподілу
Білоцерківської ВК № 35 ОСОБА_3 від 4.12.2007 р. (а.с.9), довідкою лікаря ВК
№35 ОСОБА_6 від 4.12.2007 р. (а.с.13), графіком чергування засуджених по
благоустрою місць позбавлення волі дільниці посиленого контролю на грудень 2007
р. (а.с.24), попередженням ОСОБА_2про кримінальну відповідальність згідно ст.
391 КК України від 03.12.2007 р. (а.с.22), протоколом огляду та виїмки від
06.12.2007 р. документів з особової справи ОСОБА_2(а.с.38), нарядом Державного
департаменту України з питань виконання покарань № 17-5637 від 23.10.2004 р. на
переведення засудженого ОСОБА_2до установи максимального рівня безпеки.

Таким чином, оцінюючи всі
встановлені та досліджені в судовому засіданні обставини та докази по справі в
їх сукупності, суд вважає, що вина підсудного ОСОБА_2 у скоєному злочині
доведена в судовому засіданні в повному обсязі
і дії підсудного вірно
кваліфіковані досудовим слідством за ст. 391 КК України, як злісна непокора
законним вимогам адміністрації виправної установи у законному здійсненні її
функцій особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа
за порушення вимог режиму відбування покарання переводилась на більш суворий
режим відбування покарання.

Обираючи покарання для підсудного
ОСОБА_2 суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного
ним злочину, пом'якшуючі відповідальність обставини, як те, що ОСОБА_2 визнав себе винним і щиросердно розкаявся у
вчиненому, в період відбування покарання захворів і потребує стаціонарного
лікування, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і з
врахуванням думки прокурора стосовно виду покарання для підсудного, вважає можливим застосувати
стосовно ОСОБА_2 ст. 69 КК України, призначивши більш м'який вид покарання, ніж
передбачений в санкції ст. 391 КК України, у вигляді штрафу.

ОСОБА_2, був засудженим 18 березня 2002
р. Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 185 ч. 5 КК України до 7 р.
позбавлення волі, за яким початок строку - 19 вересня 2001 року, кінець строку
- 19 вересня 2008 року.

06 грудня 2007 року засуджений
ОСОБА_2 згідно ст. 106 КПК України по даній справі був затриманий в якості
підозрюваного і постановою
Білоцерківського міськрайонного суду від 06 грудня 2007 року ОСОБА_2 було
обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, з утриманням в СІЗО 13 ДДУ
ПВП в м. Києві та Київській області.

Оскільки з дня затримання -
06.12.2007 р. до дня винесення вироку судом
- 07.10.2008 р. ОСОБА_2 перебував під вартою,
зазначений час йому необхідно зарахувати в строк відбування покарання за
вироком Дніпровського районного суду м. Києва
від 18.03.2002 р. і вважати ОСОБА_2таким, що відбув покарання.

Речові докази по справі - необхідно
залишити зберігати у справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 323, 324 КПК України, суд -

З А С У Д И В
:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.
391 КК України, і з застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання
у вигляді штрафу в дохід держави в
розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850
(вісімсот п'ятдесят) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком чинності змінити
з тримання під вартою в СІЗО № 13 ДДУ ПВП у м. Києві та області на підписку про
невиїзд з постійного місця проживання, звільнивши з-під варти з залу суду,
негайно.

Речові докази зберігати у
справі.

Вирок може бути оскаржений учасниками
процесу до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський
міськрайонний суд, протягом 15 діб.

СУДДЯ:
Н.В. БОБКОВА