АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11КП/790/428/15 Доповідач апел.інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.190 ч.3 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 640/12971/13-к по обвинуваченню ОСОБА_8 за ст.190ч.3 КК України
за апеляційними скаргами потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2014 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Київського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2014 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Палатки Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ; судимого 09.12.2013 року за ч.2 ст.190 та ч.4 ст. 190 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,
визнано винним і засуджено за ч.3 ст. 190 КК України до 7 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України по сукупності злочинів, шляхом поглинення менш сурового покарання, призначеного цим вироком, більш суровим покаранням, призначеним за вироком Київського районного суду м.Харкова від 09.12.2013 року, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього особистого майна. Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі. Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 23.11.2013 року. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 228674 грн., моральну шкоду у сумі 5000 грн.
З цим судовим рішенням не погодилися обвинувачений, а також потерпіла і цивільний позивач ОСОБА_10 , які подали апеляційні скарги, в яких: обвинувачений просить змінити вирок, пом?якшити йому покарання за ч.3 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі, потерпіла і цивільний позивач ОСОБА_10 просить змінити вирок в частині розв?язання цивільного позову, збільшивши суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, адвоката, потерпілої, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Як встановлено оскаржуваним вироком суду, ОСОБА_8 , видаючи себе за агента по нерухомості, маючи відомості щодо занедбаної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , з вільним доступом, оскільки вона не закривалась, та відомості щодо потреби у ОСОБА_9 у придбанні недорогої' квартири, достовірно знаючи, що в неї є для цього гроші, діючи з корисливих мотивів, у другій половині квітня 2010 року вирішив шахрайським шляхом заволодіти грошовими коштами ОСОБА_9 . Приблизно 27.04.2010 у період з 15 до 16 години ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_9 та показав їй вищевказану квартиру, обманувши, що в нього є всі права на її продаж. Угодивши з ОСОБА_9 дуже низьку ціну на квартиру в сумі, еквівалентній 21 500 доларів США, ОСОБА_8 попросив в неї задаток для початку оформлення документів на продаж у розмірі 3000 доларів США. ОСОБА_9 , будучи впевненої у порядності та досвідченості ОСОБА_8 як ріелтера, добровільно передала йому біля будинку АДРЕСА_4 3000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 23 778,3 грн. При цьому, ОСОБА_8 для видимості реальної угоди, склав на привезеному з собою бланку агентській договір, передавши його ОСОБА_9 . Після цього, на протязі більш ніж трьох місяців ОСОБА_8 постійно по телефону запевняв ОСОБА_9 про підготовку ним документів для купівлі-продажу квартири, але уникав зустрічі| з нею.
В середині серпня 2010 року ОСОБА_8 з метою отримання належних ОСОБА_9 коштів, повідомив останній, що у нього виникли труднощі з підготовкою документів та попросив передати йому ще 5000 доларів США, начебто для опікунської ради, для чого приїхав до неї додому. ОСОБА_9 , довіряючи його словам, приблизно 15.08.2010 року за місцем свого мешкання: АДРЕСА_5 добровільно передала ОСОБА_8 необхідні гроші у сумі 5000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 39 450 грн. При цьому, ОСОБА_8 запевнив ОСОБА_9 , що дані гроші він бере в рахунок оплати за придбання квартири та вписав дану суму у раніш складений ним договір. Надалі ОСОБА_8 протягом більш ніж трьох місяців знов уникав зустрічі з ОСОБА_9 , а у коротких спілкуваннях з нею по телефону запевняв, що він порядна людина та добрий ріелтер.
На початку грудня 2010 року, ОСОБА_8 , здійснюючи свій злочинний намір, з метою заволодіння грошима довірливої ОСОБА_9 .І умовив її віддати йому всю останню оговорену суму в рахунок придбання квартири, запевнивши, що тривалий час збирав документи та чекав рішення опікунської ради. Приблизно 03.12.2010 року потерпіла ОСОБА_9 за місцем свого мешкання: АДРЕСА_6 добровільно передала ОСОБА_8 гроші у сумі 13 500 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 107 190 грн., а він дописав вказану суму у раніш складений ним договір. При цьому, ОСОБА_8 достовірно знав та розумів, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яку він начебто продавав ОСОБА_9 є службовою, не приватизованою, та що він взагалі не має ніякого відношення до вказаної квартири, не знає особисто зареєстрованих в цій квартирі осіб, не отримував повноважень до її продажу.
Крім того, приблизно 22.12.2010 року ОСОБА_8 умовив ОСОБА_9 передати йому ще 2200 грн., начебто для якоїсь термінової довідки, запевнивши, що наступного дня вже відбудеться нотаріальне укладання угоди купівлі-продажу квартири. Вказані гроші ОСОБА_9 передала йому на ринку по АДРЕСА_7 .
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , розуміючи, що ОСОБА_9 не зможе йому відмовити, бо залежить від нього, так, як вже віддала йому велику грошову суму, приблизно 26.12.2010 року попросив її позичити йому 3000 доларів США для особистих потреб, але шантажуючи, що тільки після рішення цих потреб, він займеться її угодою. Отримавши від ОСОБА_8 обіцянку про повернення вказаного займу протягом двох місяців, ОСОБА_9 передала йому на ринку по вул. Жадановського, 1 в м. Чугуєві Харківської області 3000 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 23 890,5 грн.
Потім приблизно 18.02.2011 року під надуманим приводом, що начебто хазяйка квартири попала до міліції та її потрібно викупити, бо можна втратити усі вкладені раніш гроші, ОСОБА_8 попросив ОСОБА_9 для цього передати йому 1000 доларів США. Довіряючи обіцянкам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 через свою дочку ОСОБА_11 передала йому біля станції метро «Пушкінська» м. Харкова 800 доларів США, що становило та той час згідно курсу НБУ 6 353,36 грн.
Реалізуючи свій злочинний намір, продовжуючи обманювати ОСОБА_9 , приблизно 09.04.2011 біля ринку по вул. Жадановського, 1 в м. Чугуєві Харківської області ОСОБА_8 під надуманим приводом термінової купівлі житла для хозяйки квартири заволодів ще належними потерпілій ОСОБА_9 грошовими коштами у розмірі 2500 доларів США, що становило на той час згідно курсу НБУ 19 911,75 грн. Вказані гроші ОСОБА_9 передала йому добровільно, сподіваючись, що вкінці-кінців відбудеться купівля-продажу квартири.
Після цього, ОСОБА_8 , шахрайським шляхом, вирішуючи свої боргові зобов`язання перед іншими кредиторами за рахунок потерпілої ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що причиняє їй збитки, які не збирається повертати, став присилати до неї різних осіб, просячи дати їм різні грошові суми та придумуючи різні приводи про термінову необхідність в грошах. Так, на вимоги ОСОБА_8 ОСОБА_9 передала наприкінці серпня 2011 року у м. Чугуєві іншій невідомій жінці 2900 грн., приблизно 03.12.2011 у м.Чугуєві іншій невідомій жінці 700 грн., приблизно 11.12.2011 біля станції метро «Пушкінська» м. Харкова через свою дочку ОСОБА_11 невідомій особі 800 грн., приблизно 07.02.2012 у м. Чугуєві іншим невідомим чоловіку та жінці 1500 грн., при цьому кожного разу під час спілкування з ОСОБА_9 по телефону ОСОБА_8 обіцяв, що ось-ось буде угода та декілька разів призначав час та дату укладання угоди, але у призначений час не виходив на зв`язок та переховувався. Коли у березні 2012 року потерпіла ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_8 , що вона буде звертатися до правоохоронних органів, він просив її зачекати та обіцяв повернути гроші, але згодом перестав відповідати на її дзвінки. '
За період часу з 27 квітня 2010 року гіо 07 лютого 2012 року, ОСОБА_8 умисно заволодів належними ОСОБА_9 грошима в загальній сумі 228 674 грн. Отримані шахрайськім шляхом грошові кошти ОСОБА_8 , звернув на свою користь та розпорядився за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 крупну матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєному злочині визнав частково, але ані він, ані потерпіла обставини справи і кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорили.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримавсь.
Так, судом було враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставину, що пом?якшує покарання щире каяття. Суд врахував те, що ОСОБА_8 09.12.2013 року був засуджений Київським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.190 та ч.4 ст. 190 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, те, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України не встановлені, і обґрунтовано вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.190 ч.3 КК України, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Враховуючи те, що ОСОБА_8 скоїв злочин до постановлення вироку Київським районним судом м.Харкова від 09.12.2013 за ч.2 ст.190,ч.4 ст. 190, ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі за злочини які скоїв у період 2007,2010-2011 роки, суд правильно до призначеного покарання обвинуваченому застосував правила ч.4 ст.70 КК України і визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Київського районного суду м.Харкова від 09.12.2013 року.
Що стосується заявленого потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 228674 грн., хоча суд і задовольнив позов у цій частині в повному обсязі, діючи в межах позовних вимог, обвинувачений в судовому засіданні апеляційного суду заявив, що визнає збільшені позовні вимоги. Визнання позову є підставою для зазначеної підстави для збільшення морального відшкодування відносно того, що було стягнуто судом першої інстанції, колегія суддів враховує характер та об?єм моральних страждань, яких зазнала потерпіла внаслідок протиправних дій обвинуваченого.
У зв?язку з цим оскаржуване судове рішення має бути змінено у відповідній частині.
Крім того, колегія вважає, що має бути задоволена заява обвинуваченого про застосування до нього вимог ст.6 Закону України від 8 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році», оскільки перешкод для застосування цієї норми з матеріалів кримінального провадження не вбачається.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 задовольнити. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду міста Харкова від від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Збільшити розмір відшкодування заподіяної потерпілій ОСОБА_9 шкоди.
Стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 : на відшкодування матеріальної шкоди 297078гривень, на відшкодування моральної шкоди 50000гривень. В решті вирок суду від 11 грудня 2014 року залишити буз змін.
Відповідно до вимог ст.6 Закону України від 8 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році» засудженому ОСОБА_8 скоротити наполовину невідбуту частину покарання за вироком суду від 11 грудня 2014 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14