УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Житомирської області
УХВАЛА Іменем України

13 лютого 2007 року апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючого - судді Романова О.В.,

суддів: Широкопояса
Ю.В. та

Фоміна Ю.В.,

з участю: прокурора Воронухи Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 5 грудня 2006 року,

встановив:

Цим вироком ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець та житель м. Козятина Вінницької
області, судимий Козятинським районним судом Вінницької області:

·
05.11.1991 року за ст. 140 ч.З КК України на 2 роки позбавлення волі;

·
18.10.1993
року за ст. ст. 17 ч.2, 140 ч. 2 КК України на 1 рік 6 місяців
позбавлення волі;

·
04.11.1996 року за ст .ст. 140 ч. 2,140 ч. 3,42 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

Залізничним
районним судом м. Львова

- 21.06.2001 року за ст.222 ч. 1 КК України на 2

роки позбавлення
волі;

Козятинським
районним судом

- 19.01.2005 року за ст. 395 КК України на 4

місяці арешту, -

Справа № 11 -91/2007 Головуючий у суді 1 -інстанції Побережний В.Й.

Категорія : ст. 185 ч.З КК України Суддя-доповідач : Фомін Ю.В.

засуджений за ст.185 ч.З КК України на 3 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід
засудженому ОСОБА_1 залишений попередній -
взяття під варту.

Згідно з вироком
30 серпня 2006 року
біля 23 години
ОСОБА_1 через незачинені двері проник до АДРЕСА_1, звідки таємно викрав чуже
майно на загальну суму 550
гривень, що належить ОСОБА_2.

В апеляції
засуджений ОСОБА_1 просить переглянути його справу, оскільки суд призначив
занадто суворе покарання, не врахувавши обставини, яка пом'якшує його
відповідальність, а саме стан психічного здоров'я.

Заслухавши
доповідача, висновок прокурора про залишення вироку без зміни, обговоривши
доводи апеляції, вивчивши справу, апеляційний суд вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає.

Покарання
засудженому ОСОБА_1 судом призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України
з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого
та всіх обставин справи. Зокрема було враховано, що він неодноразово притягався
до кримінальної відповідальності, що свідчить про його небажання стати на шлях
виправлення, суспільно корисною працею не займається.

У вступній
частині вироку суд неправильно вказав те, що п'ять минулих судимостей
засудженого ОСОБА_1 погашені, не врахувавши, що він вироком Козятинського
районного суду від 4 листопада
1996 року за
вчинення злочинів 17 травня
та 20 червня
того ж року був засуджений на 4
роки 6 місяців
позбавлення волі ( початок
відбуття строку з 11 липня 1996 року , даних про умовно
дострокове звільнення немає ),
чим був перерваний перебіг строку погашення судимостей за вироками від 5 листопада 1991 року та від 18 жовтня 1993 року. Згідно п.6
ч.1 та ч.4
ст.55 КК України 1960 року та
ч.5 ст.90 КК України всі п'ять вищевказаних судимостей не погашені, а тому
повинні бути вказані у вступній частині вироку.

Що стосується посилання в апеляції засудженого ОСОБА_1 на
те, що в 1990 році він
був обстежений , у нього
була виявлена психічна хвороба, то апеляційний суд зважає на те, що таких даних
в матеріалах справи не було, ним за власною ініціативою зроблений запит в
Козятинську центральну районну лікарню і згідно відповіді за № 84 від 9 лютого 2007 року він з 1989 року перебував
на обліку у лікаря - психіатра,
а в 1996 році був
знятий з обліку, йому були роз'яснені права обвинуваченого та підсудного, що
передбачені відповідно ст. ст.142
та 263 КПК
України, але ніяких клопотань з цього приводу він не заявляв, давав покази,
активно захищався, аргументовано виклав доводи апеляції, за цей період має
п'ять судимостей. В копії вироку від 4 листопада 1996 року вказано, що згідно з
висновком стаціонарної судово -психіатричної експертизи від 5 вересня 1996 року
ОСОБА_1 визнаний осудним і під дію ст. 12 КК України не підпадає ( а. с. 63 -
64 ).3 урахуванням наведеного, а також того, щодо неосудності засудженого
ОСОБА_1

ніяких сумнівів у суду першої
інстанції не було, а у апеляційного суду немає,

доводи апеляції безпідставні.

Тому вирок
щодо ОСОБА_1 слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію засудженого
ОСОБА_1

залишити без задоволення, а
вирок Корольовського районного суду м.
Житомира від 5 грудня 2006 року щодо нього - без зміни.

У вступній частині вироку вважати ОСОБА_1
засудженим за вироками від 5.11.1991 року, 18.10.1993 року, 4.11.1996 року, 21.06.2001 року, 19.01.2005
року.