Справа № 309/5078/14-к
Провадження № 1-кп/309/4/15

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі колегії суддів

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

з участю прокурора: ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження № 0001170 від 09.11.2014 року відносно :

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з середньою освітою, розлученої, раніше не судимої, не працюючої, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Органами досудового слідства ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України в тому, що вона 8 листопада 2014 року о 9 год. 30 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , знаходячись в приміщенні хліва в АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки, що виникла на ґрунті особисто-неприязних відносин, взявши в руки ніж побутового призначення, з метою заподіяння смерті своїй матері ОСОБА_8 , умисно нанесла їй ножем декілька ударів по тулубу та в ліву половину грудної клітки , де розміщені життєво важливі органи, зокрема серце, в результаті чого спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді : колото різаних ран дельтовидного м`яза зліва, нижньої третини правого передпліччя по передній поверхні, долонної поверхні правої кисті , проникаючого колото різаного поранення лівої половини грудної клітки ускладнене лівобічним малим гемотораксом , яке є небезпечним для життя і кваліфікується , як тяжке тілесне ушкодження, виконавши усі дії, які вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчила з причин, що не залежали від її волі, так як ніж з її рук забрав її син ОСОБА_9 .

В судовому засіданні ОСОБА_7 суду пояснила, що про обставини події, яка мала місце 8 листопада 2014 року вона нічого не пам`ятає . Неприязних відносин між нею та її матір`ю, у неї ніколи не були , жили добре. Наміру вбивати свою матері вона не мала.

Відповідно до норм ст. 56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду ствердила, що прокинувшись зранку 8 листопада 2014 року вона зайшла у хлів , дала корові їсти , та вирішила подоїти корову. Сівши на стілець вона поставила свічку на шматок цегли і почала доїти . Через деякий час у хлів зайшла її донька , яка сказала « Де ведеш мою корову» після чого донька взяла ніж, і почала ним наносити їй удари. Після чого вона почала кричати « ОСОБА_10 , шо ти робиш». Почувши її голос ОСОБА_7 відповіла «Мамо то Ви» і почала плакати. Після цього у хлів забіг її онук ОСОБА_9 , який вирвав від доньки ніж. Відносини між нею та донькою ОСОБА_7 були і є хорошими, у неприязних відносинах вони ніколи не перебували і не перебувають у даний час . Просить суд суворо ОСОБА_7 не карати, оскільки вона є єдиною хто доглядає за нею.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_11 суду ствердила , що ОСОБА_7 вона знає з дитинства, вона є дуже хорошою та працьовитою людиною. 8 листопада 2014 року їй передзвонила потерпіла приблизно о 7 год 30 хв. та повідомила , що їй погано. Почувши це вона одяглася і побігла до неї додому. Зайшовши у двір вона побачила ОСОБА_7 , яка стояла на сходах і була у збудженому стані . На її запитання, що трапилось ОСОБА_8 їй сказала , що її порізала ОСОБА_7 , однак чому сама не знає. Декілька разів вона бачила ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння , однак це було не часто. Також вона знає , що будь-яких неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не було.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_12 суду ствердила , що про обставини події , яка мала місце 8 листопада 2014 року вона нічого не знає, а була запрошена в якості понятого при проведенні певних слідчих дій, які проводилися на подвір`ї будинку , де проживає ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який є сином обвинуваченої ОСОБА_7 на підставі ст.. 63 Конституції України відмовився давати покази щодо обставин події, яка мала місце 8 листопада 2014 року.

В судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження № 0001170

Висновком експерта № 818 від 10 листопада 2014 року зафіксовано наявність у потерпілої ОСОБА_8 ушиті рани дельтовидного м`яза зліва,нижньої третини правого передпліччя по передній поверхні , в ділянці 2-3 міжребіря зліва по парастенальній лінії ;колото різана рана долонної поверхні правої кисті; синець підборіддя справа;садно верхньої губи по середній лінії. Тілесні ушкодження у вигляді :синця та садна виникли внаслідок дії тупих твердих предметів або ударяння об такі , що діяли по механізму удару та ковзання і потягли за собою розлад здоровя не більше 6 днів і по цій ознаці їх слід кваліфікувати , як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоровя чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді колото разаних ран виникли внаслідок дії колюче гострих предметів , якими могло бути лезо ножа, що діяло по механізму удару та потягли за собою розлад здоровя більше 6 днів але менше 21 дня і по цій ознаці їх слід кваліфікувати як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоровя. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото різаного поранення лівої половини грудної клітки ускладнене лівобічним малим гемотораксом виникли внаслідок дії колюче-ріжучого предмета, яким могло бути лезо ножа, що діяло по ударному механізму спричинення є небезпечним для життя і по цій ознаці його слід кваліфікувати як тяжке тілесне ушкодження. Всі тілесні ушкодження вкладаються в час події, що мала місце 08.11.2014 р.

Висновком експерта № 819 від 10 листопада 2014 року зафіксовано наявність у потерпілої ОСОБА_7 синець лівої орбітальної ділянки. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів , що діяли по ударному механізму спричинення , вкладаються в час події, що мала місце 08.11.2014 року і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження , що не спричинили короткочасного розладу здоровя чи незначної стійкої втрати працездатності.

Актом судово-психіатричного експерта № 180 від 20.11. 2014 року зафіксовано, що ОСОБА_7 психічним захворюванням не страждала і не страждає ним в теперішній час. Інкриміноване їй діяння скоїла у стані простого алкогольного сп`яніння , коли могла віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. Тимчасовий розлад психічної діяльності у даному випадку виключається повністю, оскільки ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься скоєне правопорушення не виявляла психотичних розладів , дії її були цілеспрямовані та послідовні із збереженням адекватного мовного контакту . ОСОБА_7 , ознак хронічного алкоголізму не виявляє. Застосування примусових заходів медичного характеру, в тому числі і протиалкогольного лікування не потребує.

Висновком експерта № 599 від 26 листопада 2014 року встановлено, що кров на речовому доказі хустці ОСОБА_7 могла походити як від ОСОБА_8 так і від ОСОБА_7 при наявності ознак зовнішньої кровотечі.

Висновком експерта № 598 від 25 листопада 2014 року встановлено, що кров , яка вилучена з місця події могла походити як від ОСОБА_8 так і від ОСОБА_7 при наявності ознак зовнішньої кровотечі.

Висновком експерта № 591 від 18 листопада 2014 року встановлено, що кров ОСОБА_7 відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти В, М., Rh (D) + за ізосерологічними еритроцитарними системами АВО, MN та Rezus.

Висновком експерта № 136 від 09.12.2014 року встановлено, що враховуючи групи крові потерпілої ОСОБА_8 і підозрюваної ОСОБА_7 та результати проведених досліджень можна зробити висновки, що виявлений антиген А може походити за рахунок епітальних клітин особи (осіб) жіночої генетичної статі в крові якої міститься антиген А ізосерологічної ерптроцитарної системи АВО , в тому числі і за рахунок самої ОСОБА_7 . Антиген А властивий і потерпілій ОСОБА_8 тому не виключена можливість домішку її епітальних клітин в піднігтьовому вмісті пальців рік підозрюваної ОСОБА_7 . В піднігтьовому вмісті пальців рук підозрюваної ОСОБА_7 кров не знайдена.

Висновком експерта № 590 від 18 листопада 2014 року, встановлено, що кров ОСОБА_8 відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти В, М., Rh (D) + за ізосерологічними еритроцитарними системами АВО, MN та Rezus.

Висновком експерта № 141 від 10 грудня 2014 року встановлено, що при дослідженні клинка та руків`я кухонного ножа, вилученого з місця події знайдена кров та епітальні клітини людини жіночої генетичної статі . Враховуючи групи крові потерпілої ОСОБА_8 , підозрюваної ОСОБА_7 та результати проведених досліджень, можна зробити висновки, що знайдені сліди крові на клинку та руків`ї кухонного ножа могли утворитися в результаті травмування особи, жіночої генетичної статі , в крові якої міститься антиген А ізосерологічної еритроцитарної системи АВО в тому числі і від потерпілої ОСОБА_8 .Виявлений антиген А властивий і підозрюваній ОСОБА_7 тому не виключити можливість домішку її крові та епітальних клітин на клинку та руків`ї кухонного ножа.

Висновком експерта № 165 від 24.12.2014 року встановлено, що ніж , який вуличний з місця події виготовлений саморобним способом по типу кухонних ножів побутового призначення, які не являються холодною зброєю.

На досудовому слідстві дії підсудної були кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Колегія суддів не може погодитися з даною кваліфікацією.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Тому, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона також не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_7 завдала потерпілій ОСОБА_8 удари кухонним ножем, при цьому не мала наміру вбивати потерпілу, оскільки почувши голос своєї матері, самостійно припинила свої дії при можливості їх продовження та почала плакати.

Про відсутність умислу на вбивство потерпілої свідчить те, що маючи для цього реальну можливість, після поранення ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняла ніяких дій, які свідчили б про намір вбити потерпілу.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як убачається з показань обвинуваченої, вона умислу на вбивство потерпілої , яка є її матір`ю не мала.

Ці показання обвинуваченої не тільки не спростовані, а й підтверджені іншими наявними у справі доказами, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 .

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній прямий умисел на заподіяння смерті потерпілій, так як вона свідомо допускала настання будь-яких наслідків, у тому числі тяжких тілесних ушкоджень або смерті потерпілого, однак, відносилася до них байдуже, тобто діяла з непрямим умислом, тому дії обвинуваченої слід кваліфікувати в залежності від наслідків, які фактично були заподіяні.

Так як, відповідно до висновку судово-медичного експерта за №818 від 10 листопада 2014 року по ступеню тяжкості ушкодження ОСОБА_8 є тяжким тілесним ушкодженням по критерію небезпеки для життя, то суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнаного судом доведеним, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні покарання, відповідно до ст. 65 КК України суд враховує те, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу підсудної, яка виключно позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима, має на утриманні матір похилого віку, щиро розкаялася у вчиненому.

Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння .

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудної, а саме те, що підсудна у вчиненому щиро розкаялася, зробила переоцінку своєї поведінки, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується підписами 33 мешканців АДРЕСА_1 , а також враховуючи позицію потерпілої у справі, яка просить суд призначити ОСОБА_7 , покарання без ізоляції від суспільства, оскільки вона є єдиною доглядальницею за нею, суд приходить до висновку про можливість виправлення і перевиховання підсудної без відбування покарання і звільнення її від покарання, з випробуванням , тобто застосувати до підсудної ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Цивільного позову потерпілою по справі не заявлявся.

Речові докази слід вирішити на підставі ст.. 100 КПК України

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на підставі ст.. 377 КПК України слід змінити з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши ОСОБА_7 цілодобово не залишати місце постійного проживання, а саме будинок АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, звільнивши ОСОБА_7 з-під варти із залу суду негайно.

Судові витрати по кримінальному провадженню відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України слід стягнути з ОСОБА_7 на користь держави .

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376,377 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі .

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку, який суд визначає в три роки , не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.

Стягнути ОСОБА_7 на користь держави 147 грн.42 коп. за проведення експертизи під час досудового розслідування .

Речові докази по справі , а саме жіночу хустку , спортивні штани, ніж побутового призначення, марлевий бинт з слідами крові та зрізи нігтів з пальців рук , які приєднані до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 24 грудня 2014 року ( а.с.86) після вступу вироку в законну силу знищити.

Міру запобіжного заходу засудженій ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, з покладенням зобов`язань цілодобово не залишати місце постійного проживання, а саме будинок АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду, звільнивши ОСОБА_7 з-під варти із залу суду негайно.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Головуючий суддя

Хустського районного суду підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3 .

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1 .