справа № 1-569/07
ВИРОК
іменем України

19 червня 2007
року

Рівненський
міський суд

головуючий
Герасимчук М.К.,

при секретарі
Тимощук С.С.,

з участю
прокурора Карпюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному
кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженця м.Рівне, українця, громадянина України, з вищою,
розлученого, не судимого, приватного підприємця, мешканця АДРЕСА_1,

заст. 356 КК
України,

встановив:

В період з 20 січня 2000 року по січень 2007 року, ОСОБА_1, після
укладеного 1 березня 1998 року між Вищим професійним училищем № 1 м.Рівне (далі
ВПУ № 1) та молодіжною громадською організацією рок-клубом „Яма" договору
оренди не житлового приміщення підвалу гуртожитку ВПУ АДРЕСА_2, з метою використання
в особистих корисливих цілях, в порушення ст. 27 Закону України „ Про оренду
державного та комунального майна" повернути орендодавцеві об"єкт
оренди на умовах, зазначених в договорі оренди, самовільно, зайняв вказане
приміщення для зайняття підприємницькою діяльністю без укладення договорів
оренди, ігноруючи попередження та вимоги управління освіти і науки Рівненської
обласної державної адміністрації та ВПУ № 1 про звільнення самовільно
захопленого приміщення. Внаслідок несплати ОСОБА_1 вартості послуг за фактичну
оренду приміщень на надані комунальні послуги у 2004 - 2006 роках державі заподіяно збитків на
суму 5 541 грн. 69 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю визнав себе винним у вчинені злочину,
за обставин, вказаних у вироку. Суду пояснив, що 1997 року являється керуючим справами молодіжної громадської
організації рок-клуб „Яма". Крім того, з 3 липня 2006 року є приватним
підприємцем. З 1 квітня 1998 року рок-клуб, на підставі договору оренди від 1
березня 1998 року, займає підвальне приміщення ВПУ № 1. В зв"язку з
несплатою орендної плати керівництво ВПУ №
1 розірвало договір оренди. У вчиненому розкаявся.

При вирішенні питання про обсяг дослідження доказів у
порядку ч.3 ст. 299 КПК України ОСОБА_1 та учасники судового розгляду
погодилися з недоцільністю дослідження доказів, які підтверджують вчинення
підсудним злочину за обставин, вказаних у вироку. При цьому вони завірили суд,
що розуміють наслідки такої згоди та неможливість в подальшому оспорювати ці
обставини в апеляційному порядку.

Сумнівів у
добровільності такої згоди та істинності їх позиції у суду немає.

Наведеними доказами встановлена виннуватість ОСОБА_1 в
самоправстві, тобто самовільному, всупереч установленому законом порядку,
вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремими громадянами або
підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями було заподіяно
значної шкоди інтересам інтересам громадянина, державним чи громадським
інтересам або інтересам власника.

Його дії вірно
кваліфіковані за ст. 356
КК України.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості
злочину, особу винного, який раніше не судимий, повністю визнав себе винним, щиро розкаявся
у вчиненому.

На думку суду необхідним та достатнім для виправлення підсудного може бути
покарання у виді штрафу.

ОСОБА_1 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, має на утриманні трьох
неповнолітніх дітей, 1991,
1993 та 2001 року
народження а тому вважається доцільним застосувати до нього п. б ст. 1 Закону України
"Про амністію" від 19
квітня 2007 року. Проти
застосування якої останній не заперечує.

Керуючись ст. 323-324 КПК України,
суд, -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 356 КК
України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі - 510 грн.

На підставі п. б ст. 1. Закону України „Про амністію" від 19 квітня 2007 року ОСОБА_1 від
покарання звільнити.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну сулу залишити
попередній підписку про невиїзд.

Вирок може бути
оскаржено в апеляційному порядку протягом 15
діб.