№ 5-3041ск15
П О С Т А Н О В А

08 червня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5, розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_6 на вирок та окрему ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

у касаційній скарзі представник потерпілого порушує питання про незаконність оскаржуваних судових рішень.

В силу ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 КПК України 1960 року, відповідно до якої в скарзі, крім іншого, зазначаються вказівки на те, у чому полягає незаконність судових рішень, доводи на обґрунтування такої позиції, а також конкретне прохання з урахуванням того, яке рішення може ухвалити суд касаційної інстанції.

Скаржник має вказати на конкретні істотні порушення закону, що є підставами для скасування чи зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судом першої та апеляційної інстанцій при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, підставами для скасування вказаних судових рішень касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК України 1960 року).

Однак, як убачається з касаційної скарги представника потерпілого, вона не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, представник потерпілого, вказуючи на істотні порушення кримінально-процесуального закону, як на підставу для скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, належного обґрунтування вказаної позиції не наводить, а по суті посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та однобічність і неповноту судового слідства, що відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Крім того, представник потерпілого, оскаржуючи, у тому числі, окрему ухвалу суду першої інстанції, не наводить у касаційній скарзі доводів щодо її незаконності чи необґрунтованості та не зазначає, що касаційний суд має зробити з вказаним судовим рішенням за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст. 388 КПК України 1960 року, справа не витребовується, якщо скарга, відповідно до вимог статей 350, 398 КПК України 1960 року, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити представнику потерпілого ОСОБА_2 - адвокату ОСОБА_6 у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_4 для перевірки в касаційному порядку.

Відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у цій постанові недоліків і якщо вона надійде в межах строку, визначеного статтею 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи (скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущений цей місячний строк при повторному зверненні до суду).

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_5