Справа № 1/2506/32/12
07.12.2012 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого судді - Розинка В.М.
при секретарях - Осовицькій А.М., Будаш М.В., Сидорець
Ю.В., ОСОБА_1, ОСОБА_2,
з участю прокурорів - Коваленко Л.М., Надточій О.О.,
захисників - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу по обвинуваченню
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину дочку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, директора ТОВ Луганськсхідінвест, раніше не судимого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5,
у скоєнні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України,
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, має на утриманні непрацездатну матір пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_8, не працюючого, раніше не судимого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_9, -
у скоєнні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України, -
Підсудні ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.12.2012 р. засуджені за ст. ст. 368 ч. 3 КК України, відповідно до 5 та до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
При розгляді даної справи встановлено ряд порушень вимог кримінально-процесуального закону України, як з боку оперативних працівників міліції, котрі здійснювали дослідчу перевірку по справі, слідчих, що провадили розслідування даної кримінальної справи, а рівно й працівників прокуратури, якими здійснювався нагляд за дотриманням законності при розслідуванні даної справи. Зазначені обставини, а саме: порушення законодавства не потягли за собою направлення справи на додаткове розслідування, але змусили суд на протязі значного часу, що вимірюється місяцями, фактично усувати прогалини, допущені органами досудового слідства та прокуратури, наслідком чого стала тяганина в розгляді справи в суді, причому виникла така не з вини суду.
Так, слід констатувати, що як органами досудового слідства, разом з органами дізнання, які до цього часу існували, так і прокуратури області, за останній час грубо ігнорувались вимоги ст. 64 КПК України 1960 року, у частині покладеного на зазначені правоохоронні органи обовязку, щодо доказуванню обставин в кримінальній справі.
Приводом до порушення даної кримінальної справи, стало надходження заяви ОСОБА_13 на імя тодішнього начальника УМВС в Чернігівській області ОСОБА_14, відповідно до чого, тим особисто чи на виконання його доручення, і було прийняте рішення щодо її перевірки. На такій заяві міститься ряд резолюції керівних працівників УМВС в області, щодо спрямування її різним підлеглим працівникам
В рамках перевірки ряду тверджень підсудних і захисту, суд знаходить слушними їхні зауваження щодо обставин реєстрації заяви ОСОБА_13 та проведення дослідчої перевірки за нею. Так, з врахуванням того, що така заява від 05.08.2009 р. була адресована на імя начальника УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_14 (т.1, а.с.7), саме останнім не було вжито належних заходів щодо контролю в організації такої перевірки, а це призвело до не визначення ним або іншими керівниками обласної міліції конкретних керівників та виконавців, в звязку з чим навіть у судовому засіданні такі не були встановлені, оскільки всі працівники, допитані судом не приймали на себе відповідальність за керуваннями даною операцією, а наслідком було вчинення ряду порушень законів при проведенні 07.08.2009 р. такої дії, котра означена у кримінальній справі, як огляд місця події(т.1, а.с.24-33). В судовому засіданні під час дослідження протоколу такої дії, а особливо після перегляду відеозапису означеної дії, було встановлено що присутні працівники міліції центрального апарату МВС України ОСОБА_15 та ОСОБА_16М, а також УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, під час знаходження в кабінеті директора центрального відділення філії Харківської дирекції АТ Індекс-Банкв м. Чернігів фактично затримали обох підсудних, при чому без процесуального оформлення їхнього правового статусу в цьому статусі, вилучили у тих мобільні телефони, примусили їх знімати одяг та вивертати кишені, оглянули шухляди, сейфи, портфелі, що знаходились у даному кабінеті, незважаючи на висловлений супротив з боку користувача цього кабінету директора ОСОБА_21, незаконно стверджуючи при тому, що його поведінка є такою що перешкоджає слідству. Аналіз такої поведінки і дій вищезазначених працівників міліції свідчить про те, що вони в дійсності провели не огляд місця події, в контексті вимог глава 17 КПК України 1960 року, а фактично обшук, як це передбачає глава 16 КПК України 1960 року, але без додержання процесуальної процедури, передбаченої означеним Кодексом. Разом з тим, за наслідком цієї процесуальної дії, проведеної безпосередньо в кабінеті директора відділення банку, не було здобуто таких результатів, котрі були б визнані у подальшому доказами по справі, в звязку з чим порушення працівників міліції не є такими, що можуть перебувати у причинному звязку з неправильністю досудового розслідування по справі, але, як такі, що свідчать про нехтування законом, неповагу до прав і законних інтересів громадян, грубе ігнорування по відношенню до самих себе конституційних приписів та положень Закону України Про міліціюне можуть бути залишені без належного реагування. Слід зазначити, що незважаючи на фіксацію такої дії засобами аудіовідеозапису, зазначені працівники міліції дозволили собі навіть при цьому поводитись грубо та зверхньо, демонстрували неприховану не повагу до закону.
Подальші дії провадились у касі зазначеного відділення банку, де і були вилучені грошові кошти докази по даній справі, порушень в цій частині щодо дій працівників міліції, як і порушень прав та законних інтересів підсудних, не встановлено.
З протоколу даної дії та аудіозапису тієї слідує, що така провадилась із задіянням наряду Комета 16спецпідрозділу БеркутМВС України, разом з тим, з даних доказів не є зрозумілим, чим було обумовлене вторгнення на територію фактично режимного підприємства банківської установи, оснащеної засобами технічного контролю безпеки та власною службою охорони такого чисельного озброєного спецпідрозділу у спецодягу, масках, з демонструванням оголеної зброї - автоматів, з врахуванням, що в самій банківській установі злочинних дій не скоювалось, даних про скоєння таких з боку будь-кого із банківських працівників співробітники міліції не мали, а використання більш ніж десяти працівників міліції для затримання двох підсудних цивільних осіб, навряд чи є виправданим та не додає ніякої поваги та авторитету працівникам системи МВС України в очах громадськості.
Разом з тим, коли постало питання неявки в судове засідання свідків, серед яких значну частину склали працівники УМВС України в Чернігівській області та МВС України, як діючих, так і колишніх, то судом на протязі декількох місяців було направлено більш ніж десяток судових рішень постанов про примусовий привід та офіційних листів до керівників правоохоронних органів області та України щодо грубого ігнорування закону в частині невиконання таких приводів та незабезпечення своєчасної явки до суду працюючих співробітників міліції, то такі судові рішення із сталою закономірністю тривалий час продовжували ігноруватись керівниками зазначених правоохоронних органів. Лише після неодноразових звернень суду до найвищих керівників цих органів, судові рішення були виконані, але на це пішли місяці з загального часу судового розгляду. Суду важко зрозуміти політику таких керівників, які дозволяють собі не виконувати судові рішення.
Суд вважає, що за даним документом реагування окремою постановою, як у системі МВС, так і в прокуратурі повинні бути встановлені всі особи, причетні до таких порушень від безпосередніх виконавців, чи то навпаки службових осіб, які ухилились від виконання своїх обовязків до всіх їх керівників, які не здійснювали контролю за їх роботою та не проявили відповідної вимогливості до працівників нижчого рівня правоохоронних органів, і всі вони будуть притягнуті до дійсної відповідальності, а не направлені до суду, як зазвичай, відписки, про посилення відповідальності, що в дійсності свідчить про зростання безвідповідальності.
З вищевикладеного слідує, що саме неналежне виконання співробітниками МВС України, УМВС України в Чернігівській області та, працівниками прокуратури своїх посадових обов'язків, стало однією із причин такого тривалого розгляду даної кримінальної справи, котра довго не могла знайти свого остаточного вирішення в судовому засіданні.
Суд вважає, що приведені факти порушення закону, підлягають відповідній оцінці й реагуванню, із метою їх подальшого недопущення.
Керуючись ст. ст.232, 340 КПК України 1960 року, суд
п о с т а н о в и в:
Довести до відома міністра МВС України про встановлене по справі.
Не пізніше як у місячний строк по окремій постанові має бути вжито необхідних заходів і про результати повідомлено суд.
Головуючий В.М. Розинко