ВІЙСЬКОВИЙ СУД СІМФЕРОПОЛЬСЬКОГО ГАРНІЗОНУ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 року м. Сімферополь

Військовий суд
Сімферопольського гарнізону під головуванням

судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Алієвій Л.А.,

за участю: обвинувача
- помічника військового прокурора
Сімферопольського гарнізону майора юстиції Леонова О.Ю., потерпілого ОСОБА_1, та підсудного ОСОБА_2, розглянув у відкритому
судовому засіданні в
приміщенні суду кримінальну
справу за обвинуваченням
матроса військової частини А 3835 ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Іллічівську, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, засудженого 9 жовтня 2006 року вироком військового
місцевого суду Одеського гарнізону за ст. 185 ч.1 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим
строком один рік, призваного на військову службу в
вересні 2005 року Іллічівськом військовим міським військовим комісаріатом, стосовно якого обрано запобіжний захід у вигляді нагляду командування військової частини, у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 406
ч. 2 КК
України, Судовим слідством, суд

встановив:

Раніше судимий
матрос ОСОБА_2 17 лютого 2007 року близько 15 години в розташуванні
підрозділу, в порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними
відносин підлеглості, з метою примусити матроса ОСОБА_1 привести свій зовнішній вигляд в належний стан, наніс йому один
удар кулаком в обличчя, заподіявши, таким чином, легке тілесне пошкодження у
вигляді синця правого віка. Такі дії ОСОБА_2 вчинені під час підготовки ним та
ОСОБА_1 до несення служби в добовому наряді.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 винність у вчиненому фактично не визнав і
пояснив, що вдарив ОСОБА_1 на ґрунті особистої неприязні, що раптово виникла
внаслідок образливих дій ОСОБА_1, що
послідували на його зауваження з приводу неохайного зовнішнього вигляду
потерпілого.

Між тим вина підсудного повністю доведена сукупністю досліджених в судовому
засіданні доказів.

Так потерпілий Залож показав, що 17 лютого 2007 року близько 15 години, коли він готувався до несення служби в наряді, ОСОБА_2 в сушарні казарми будучи ображеним його відмовою виконати вимогу щодо приведення обмундирування в
порядок, штовхав його, хватав за одяг, потім обхопив шию рукою. Щоб припинити
такі дії ОСОБА_2,він,вирвавшись, вдарив його рукою в обличчя і пішов в спальне приміщення. Після цього, через декілька хвилин, туди ж

прийшов ОСОБА_2, знову став наполягати на виконанні своєї
вимоги і отримавши відмову вдарив кулаком в обличчя, завдавши йому синець правого віка.

В ході відтворення обстановки та обставин події, потерпілий, як це
вбачається з відповідного протоколу, впевнено
розказав і показав яким чином та при яких обставинах ОСОБА_2 застосовував,
щодо нього насильство.

Обставина виконання ОСОБА_1 обов'язків щодо підготовки до несення служби в
добовому наряді об'єктивно підтверджується
витягом з книги добору наряду роти, згідно з якою 17 лютого він мав заступити в добовий наряд днювальним роти.

З дослідженого в судовому засіданні висновку судмедексперта від 27 лютого 2007 року №103 вбачається, що ОСОБА_1 завдані легкі тілесні ушкодження у
вигляді синця правого віка. При цьому локалізація пошкодження, час та механізм
їх виникнення, як це встановлено експертом, узгоджується з показаннями потерпілого, що дає суду підстави прийти до
висновку про те, що тілесні пошкодження ОСОБА_1
заподіяні діями підсудного.

Крім того, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що
після бесіди з підлеглими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 йому 17 лютого 2007 року стало відомо, що цього ж дня
біля 15
год. перший вдарив другого кулаком в обличчя із-за
відмови привести зовнішній вигляд в належний стан. Крім того, свідок показав, що обидва військовослужбовці того дня мали заступити
в наряд і напередодні він ставив їм задачу
привести обмундирування в належний стан.

Свідок ОСОБА_4 на досудовому слідстві, як це
вбачається з протоколу його допиту, показав що опитавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 він
дійшов висновку, що конфлікт між ними виник на ґрунті службових
відносин.

Суд вважає, що наведеними доказами
винність підсудного повністю доведена.

Показання потерпілого ОСОБА_1, як в ході досудового слідства так і в
судовому засіданні є послідовними, переконливими, вони підтверджуються
протоколом відтворення обстановки та обставин
події, за його участю, узгоджуються з наведеними показаннями свідків та іншими доказами. Крім того, за часом, фактичними обставинами
вони узгоджуються з показаннями самого підсудного. Тому саме ці показання
суд і кладе в основу вироку.

Що стосується показань підсудного, в яких він заперечує умисел на порушення
статутних правил взаємовідносин, то суд їх
відхиляє тому, що ОСОБА_2, як це вбачається з його показань та інших доказів, усвідомлював, що застосовує насильство до
ОСОБА_1 в час коли вони обидва виконували обов'язки військової
служби, пов'язані з підготовкою до несення служби в добовому наряді. На це ж вказує і направленість його вимоги, що
передувала насильству до потерпілого.

Тому ці показання підсудного суд розцінює такими, що дані ним з метою
захисту щоб уникнути відповідальності за фактично скоєне.

Оскільки, ОСОБА_2 17 лютого 2007 року порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин
підлеглості, що виявилося в завданні потерпілому ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, то суд такі його дії
кваліфікує за ст. 406 ч. 2 КК України.

При призначенні покарання підсудному суд враховує підвищену суспільну
небезпечність вчиненого ОСОБА_2, та той факт що
він вчинив злочин протягом іспитового строку, встановленого попереднім вироком. Крім того суд бере до уваги, що обидва
злочини ОСОБА_2 вчинені в умовах військової служби.

Тому суд вважає за необхідне призначити підсудному покарання у виді
позбавлення волі в межах санкції ст. 406 ч.2 КК України, приєднавши до нього невідбутну частину
покарання за попереднім вироком.

Поряд з тим, суд в якості обставини, що пом'якшує покарання визнає
неправильну поведінку потерпілого, та причини і
умови, що сприяли злочину, зокрема відсутність контролю за поведінкою ОСОБА_2 про, що свідчить відсутність на службі
в день вчинення злочину, як це показав свідок ОСОБА_3, всіх безпосередніх та прямих (командирів)начальників
ОСОБА_2, ОСОБА_1.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 виховувався лише матір'ю, а тому
належного виховання не отримав, зважає на його
позитивні характеристики як до призову так і під час проходження служби, та враховує той факт, що підсудний на час розгляду
справи відслужив встановленні строки служби і
підлягає звільненню, що, на думку суду, суттєво змінює обстановку.

Разом з тим, суд враховує, що попереднім та новим злочином потерпілим, на
їх думку, була завдана не значна шкода, будь
яких претензій до ОСОБА_2 вони не мали і просили суд не позбавляти його
волі.

Виходячи з наведених обставин в їх сукупності суд приходить до висновку про
можливість виправлення поведінки підсудного без
відбування покарання, застосувавши до нього ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 406 ч. 2 КК України, на підставі якої
призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два)
роки.

Відповідно до ст. 71 ч.1 КК України засудженому ОСОБА_2 до
покарання призначеного за цим вироком повністю приєднати
невідбуту частину покарання за вироком військового місцевого суду Одеського гарнізону від 9 жовтня 2006 року, остаточно визначивши його у
вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого
ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з іспитовим
строком на 2 (два) роки, якщо він на протязі
цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього
обов'язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_2 такі обов'язки:

· попросити публічно або в іншій формі пробачення у
потерпілого;

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну
місця проживання,

роботи
або навчання;

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_2 покласти на органи кримінально-виконавчої
системи за місцем служби та за місцем проживання.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_2 нагляд командування
частини до набрання вироком законної сили залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляція до військового апеляційного суду
Військово-Морських Сил через військовий суд
Сімферопольського гарнізону протягом п'ятнадцяти днів з моменту його
проголошення.