У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Канигіної Г.В., Мороза М.А.,

прокурора

Колесниченка О.В.,

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 13 листопада 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Автономної Республіки Крим
на вирок Нижньогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 29 січня
2008 року щодо ОСОБА_1

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с.
Розлив Кіровської області Російської Федреації, мешканця с. Акимівка
Нижньогірського району АР Крим, раніше судимого 3 червня 1999 року
Нижньогірським районним судом АР Крим за ч. 2 ст. 140 КК України 1960
року на 2 роки позбавленні волі, на
підставі ст. 45 КК України 1960 року умовно з іспитовим
строком на 2 роки зі штрафом у сумі 700 гривень.

Ухвалою Нижньогірського районного суду АР Крим від 1
серпня 2000 року вирішено питання про
направлення засудженого для відбування
призначеного покарання,

за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року на 3 місяці
позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів ОСОБА_1
призначено остаточне покарання у виді позбавленні волі строком на 2 роки 1 місяць без конфіскації майна.

В апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 5 лютого 1999 року
приблизно о 2 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, діючи спільно
з ОСОБА_2, шляхом вільного доступу проникли в приміщення сараю домоволодіння
АДРЕСА_1, звідки таємно викрали теличку червоної масті належну ОСОБА_3., чим
заподіяли матеріальної шкоди останньому в сумі 700 гривень.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про
скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання
тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, та
направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд. Зазначає, що суд
неправильно застосував ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року, оскільки Російською
Федерацією його було видано лише для притягнення до кримінальної
відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.
Указує на те, що матеріальної шкоди у сумі 700 гривень не достатньо для
кваліфікації дій ОСОБА_1 за кваліфікуючою ознакою заподіяння значної шкоди
потерпілому. Також вважає, що суд при призначенні покарання необґрунтовано
врахував позитивну характеристику засудженого та не взяв до уваги те, що злочин
ОСОБА_1. вчинив у стані алкогольного сп'яніння, тривалий час переховувався від
слідства та суду.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора, який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи подання, колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суди повинні
призначати покарання з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його
наслідків і даних про особу винного, воно має бути необхідним і достатнім для
виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КК
України 1960 року суд не дотримався зазначених вимог закону. Визнавши останнього винним у вчиненні злочину,
який законом відповідно до категорії злочинів середньої
тяжкості, указуючи, що при призначенні покарання враховується ступінь суспільної
небезпеки вчиненого, дані про особу засудженого, а також інші обставини справи,
суд фактично в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та
всі обставини справи, зокрема, факт переховування ОСОБА_1 тривалий час від
слідства та суду, у зв'язку з чим його було оголошено в розшук.

Крім того, враховуючи дані про особу засудженого, суд
послався на позитивну характеристику
ОСОБА_1 за місцем мешкання, що не відповідає матеріалам справи. Із характеристики засудженого, що надана виконавчим
комітетом Якимівської сільської ради, випливає, що на момент вчинення злочину
ОСОБА_1. характеризувався негативно. Згідно з матеріалами справи він тривалий
час ухилився від відбуття покарання за попереднім вироком, а також від суду по
цій справі.

Таким чином, призначене
ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року у виді позбавлення волі строком на 3 місяці слід визнати таким, що не відповідає тяжкості
злочину та особі засудженого внаслідок м'якості.

За таких обставин постановлений
щодо ОСОБА_1 вирок у зв'язку з м'якістю призначеного йому покарання підлягає
скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого необхідно
за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення призначити покарання, яке відповідало
б вимогам ст. 65 КК України.

Розгляд доводів прокурора про неправильне застосування судом ч. 3 ст. 42 КК України 1960
року та незаконність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ознакою заподіяння значної
шкоди потерпілому є передчасним, рішення з цих питань має бути прийнято під час
нового судового розгляду справи.

На підставі наведеного, керуючись статтями
395, 396 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Вирок Нижньогірського районного суду Автономної
Республіки Крим від 29 січня 2008 року щодо ОСОБА_1 скасувати, справу направити
на новий судовий розгляд.

Судді:

В.М. Коновалов
Г.В. Канигіна М.А. Мороз