Єдиний унікальний номер 722/509/15-к
Номер провадження 1-кп/722/25/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого- судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

а також за участі: потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 15.01.2015року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, а також угоду про примирення, укладену 18.03.2015 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акта, затвердженого 24.03.2015 року прокурором прокуратури Сокирянського району ОСОБА_3 , досудовим розслідуванням встановлено, що 14.01.2015 року близько 18-ої год. 20 хв. ОСОБА_5 , керуючи власним, технічно справним автомобілем «Мерседес Бенц 211», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. 28 Червня в м. Сокиряни, на смузі свого руху, напроти будинку №48, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася по цій же вулиці в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження по ознаці «небезпечні для життя» в момент їх спричинення, які перебувають в прямому причинному зв`язку з фактом її смерті, яка цього ж дня о 21 год. 20 хв. констатована лікарями Сокирянської ЦРЛ.

Відповідно до висновку експерта № 87-А від 03.03.2015 року в діях водія автомобіля «Мерседес Бенц 211», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимог ПДР, які з технічної точки зору, могли б перебувати в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі проведених розрахунків, при завданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля ОСОБА_5 не мав технічної можливості своєчасним зменшенням швидкості керованого ним автомобіля уникнути наїзду на ОСОБА_7 , з моменту виникнення небезпеки для руху.

Крім цього, одразу після наїзду на ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що своїми діями поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, внаслідок травмування автомобілем, діючи умисно, в порушення вимог п.2.10 ПДР України, маючи реальну можливість вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, викликати їй карету швидкої медичної допомоги, звернутися за допомогою до сусідів за місцем вчинення ДТП, відправити потерпілу до лікувального закладу, чи самому відвезти її до нього, не виконав свого законного обов`язку та, не переконавшись чи потребує ОСОБА_7 допомоги після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, місце події залишив.

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 14.01.2015 року безпосередньо після наїзду на ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що своїми діями поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, внаслідок травмування автомобілем, діючи умисно, в порушення вимог п.2.10 ПДР України, маючи реальну можливість вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, викликати їй карету швидкої медичної допомоги, звернутися за допомогою до сусідів за місцем вчинення ДТП, відправити потерпілу до лікувального закладу, чи самому відвезти її до нього, не виконав свого законного обов`язку та не переконавшись чи потребує ОСОБА_7 допомоги після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, переслідуючи мету уникнути відповідальності за її скоєння, а також, маючи протиправні наміри щодо приховування цієї пригоди, залишив потерпілу на проїзній частині дороги в темну пору доби та зимню пору року, перетягнувши її на протилежний бік дороги до бордюрного каменю зі сторони дороги, після чого на автомобілі місце події залишив, поставивши ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, яка внаслідок безпорадного стану була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, тобто у завідомому залишені без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги мав змогу надати їй допомогу та сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Під час досудового розслідування, 18.03.2015 між підозрюваним ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 була укладена угода про примирення.

Згідно п.2 вказаної угоди підозрюваний ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні в обсязі підозри та відшкодував потерпілому матеріальну і моральну шкоду.

Відповідно до п. 3 сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 135 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням від його відбування з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік з покладенням на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених п.п. 2,3 ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Потерпілий та обвинувачений під час проведення підготовчого судового засідання просили затвердити укладену між ними угоду про примирення. При цьому, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні, а потерпілий повідомив про повне відшкодування обвинуваченим заподіяних з вини обвинуваченого матеріальних збитків та моральної шкоди.

У судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє своє право на судовий розгляд, а також роз`яснено його права, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України. Також з`ясовано у потерпілого, що він розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України. Крім того, з`ясовано, що укладення даної угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник обвинуваченого вважає, що дана угода відповідає вимогам закону та просить її затвердити.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення, оскільки, на його думку, відсутні підстави для відмови в її затвердженні, а узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам КК України. При цьому просить вирішити питання щодо судових витрат та речових доказів.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання з приводу затвердження угоди про примирення, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам ст.471 КПК України та нормам КК України, суд приходить до висновку про відмову у її затвердженні, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Частиною третьою ст.469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та /або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1)умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2)умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3)умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5)очевидна неможливість виконання обвинувачем взятих на себе за угодою зобов`язань;

6)відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжується у загальному порядку.

З матеріалів кримінального провадження, наданих стороною обвинувачення, вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 15.01.2015 року, досудове розслідування здійснювалося за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст. 286 КК України). Однак, суду не надано процесуального рішення, прийнятого відповідно до вимог КПК України щодо закриття кримінального провадження за вищезазначеним фактом або щодо ОСОБА_5 .

За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення та наявність фактичних підстав для визнання обвинуваченим винуватості.

Враховуючи наведені вище обставини та вимоги закону, суд приходить до висновку про відмову в затвердженні угоди про примирення та продовження судового провадження у загальному порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.314, 471, 474 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
У затвердженні угоди про примирення, укладеної 18.03.2015 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 15.01.2015 року відмовити.

Розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 15.01.2015 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України проводити у загальному порядку.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: