Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,
суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянувши у м. Києві 17 квітня 2015 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня

2014 року,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимостей не мав,

засуджено за ч. 1 ст. 175 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій.

Вироком районного суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він у період з вересня 2013 року по липень 2014 року, обіймаючи посаду директора ТОВ «ІБК «Євротехнології», будучи службовою особою, за місцем реєстрації товариства по пр-ту Московському, 21 у м. Києві, достовірно знаючи про наявність на рахунках підприємства коштів, маючи реальну можливість їх виплатити працівникам підприємства з метою погасити заборгованість по виплаті заробітної плати, умисно не вжив усіх необхідних заходів, спрямованих на погашення перед працюючими заборгованості, що утворилася, перерахував кошти на виробничі потреби та здійснив інші не першочергові платежі, безпідставно не виплативши заробітної плати, створивши цим у вказаний період заборгованість перед працівниками більше ніж за один місяць у розмірі 130 404,64 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року вирок районного суду змінено та постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 175 КК України із застосуванням ч. 2 ст. 69 цього ж Кодексу до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн, без позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій.

У решті вирок районного суду залишено без зміни.

Прокурор у касаційній скарзі ставить вимогу про скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, стверджуючи про безпідставне застосування положень ст. 69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі унаслідок м'якості.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 175 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про безпідставність застосування ст. 69 КК України та пов'язаною з цим несправедливістю призначеного

ОСОБА_4 покарання унаслідок м'якості є безпідставним.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Крім того, ч. 2 цієї ж норми передбачає, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов'язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як видно з копії вироку щодо ОСОБА_4 суд першої інстанції, обираючи засудженому вид та міру покарання урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу винного, його ставлення до вчиненого ним протиправного діяння, обставини, що пом'якшують покарання, та відсутність обставин, які б його обтяжували. Зокрема, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має на утримання неповнолітніх дітей.

Обставиною, що пом'якшує покарання ОСОБА_4, суд визнав його щире каяття у скоєному.

На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією частини статті, за якою його було засуджено.

При цьому, у результаті апеляційного розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції, поряд з наведеними обставинами, що впливають на визначення справедливого виду та міри покарання, необхідного для винної особи для її виправлення та перевиховання, встановив, що ОСОБА_4 активно сприяв розкриттю злочину та до кримінальної відповідальності притягується вперше, а наявність на утриманні засудженого неповнолітнього сина та те, що винний вжив заходів по усуненню негативних наслідків кримінального правопорушення шляхом погашення заборгованості по заробітній платі суд визнав обставинами, що пом'якшують його покарання.

Таким чином, встановивши кілька обставин, що пом'якшують покарання винного, вважаючи їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з огляду на відсутність обставин, які б його обтяжували, конкретні обставини справи та характеристику особи винного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК України щодо не призначення засудженому додаткового покарання.

Таке рішення суду апеляційного інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, а покарання, призначене ОСОБА_4 у виді штрафу без призначення додаткового покарання (з огляду на конкретні обставини справи, позитивну характеристику засудженого, його дії після вчинення кримінального правопорушення, спрямовані на усунення негативних наслідків від його вчинення, обставини, що пом'якшують його покарання, а також відсутність таких, які б його обтяжували) справедливим та таким що повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки сприятиме виправленню та перевихованню засудженого.

Підстав вважати застосування апеляційним судом ч. 2 ст. 69 КК України незаконним та безпідставним, а призначене ОСОБА_4 покарання несправедливим унаслідок м'якості, як на цьому наполягає прокурор, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5ОСОБА_6ОСОБА_7