Номер провадження: 11-кп/785/990/15
Номер справи місцевого суду: 520/9622/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2015 року м. Одеса

Суддя судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2015 року про призначення амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи,
ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2015 року задоволено клопотання прокурора та призначено відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по кримінальному провадженню за ч. 1 ст. 122 КК України амбулаторну судову психолого-психіатричну експертизу.
Обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, оскільки, на його думку, в судовому засіданні прокурор не довів, що на час вчинення суспільно-небезпечного діяння він перебував у стані неосудності чи обмеженої осудності і на даний час відсутні жодні докази про необхідність призначення такої експертизи.
Перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» учасники судового процесу мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень тільки у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом.
Апелянт зазначає, що 26.07.2013 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт відносно нього за ч. 1 ст. 122 КК України і ухвалу про призначення амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи суд першої інстанції виніс в ході судового розгляду даного кримінального провадження.
Апеляційна скарга обвинуваченим подана з посиланням, зокрема, на п. 2 ч. 1 ст. 392 КПК України, який передбачає право апеляційного оскарження, окрім вироку, ухвал суду першої інстанції про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру. Однак призначення судом експертизи, в тому числі і психіатричної, не є примусовим заходом медичного характеру, як про це помилково зазначає обвинувачений.
Крім того, апелянт посилався і на ст. 509 КПК України, ч. 3 якої передбачає можливість апеляційного оскарження рішення слідчого судді про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або про відмову у такому направленні під час досудового розслідування, в даному ж випадку обвинувачений оскаржує не рішення слідчого судді в ході досудового розслідування, а рішення суду в ході судового розгляду провадження, яке відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України не підлягає окремому оскарженню від вироку або ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру.
За таких обставин згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач має відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2015 року про призначення амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи, оскільки апеляційна скарга подана ним на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.
Керуючись ст. 399 КПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2015 року про призначення в ході судового розгляду амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 18.01.2013 року за № 0000132 за ч. 1 ст. 122 КК України.
Апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами повернути апелянту.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.
Суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2