АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1033/15 Справа № 209/4356/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001278 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима, останній раз вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
Учасники кримінального провадження:
Учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачена ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року , яким ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ч.4 ст.70 КК України призначене ОСОБА_7 за цим вироком покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, а також призначене їй вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.09.2013 року покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України,- виконувати самостійно, вирішено питання щодо цивільних позовів, речових доказів та стягнено витрати на залучення експерта,

захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України , призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання, із застосуванням вимог ст.69 та ст.79 КК України, оскільки призначене їй покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженої.

В обґрунтування заявлених вимог захисник, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 , посилається на те, що призначене їй покарання, хоч і не виходить за межі встановленого санкцією ч.3 ст.185 КК України розміру покарання, однак є несправедливим внаслідок суворості, таким, що не враховує щире каяття ОСОБА_7 , яка під час досудового та судового слідства визнавала вину у скоєних нею злочинах в повному обсязі, активно сприяла розкриттю злочину на досудовому слідстві, те, що вона має на утриманні неповнолітню дитину, зобов`язувалася відшкодувати спричинену шкоду, призначене покарання створить за неможливе для матері приймати участь у вихованні дитини, а тому є можливим застосування положень ст.69 та ст.79 КК України.

Вироком суду першої інстанції визнано винуватою ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, з проникненням у житло:

19.04.2013 року з 09.50 до 10 години у потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 1270 гривень,

19.04.2013 року о 12 годині у потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 5000 гривень,

20.04.2013 року о 00.30 годині у потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 1275 гривень,

26.07.2013 року о 21 годині 20 хвилин у потерпілої ОСОБА_12 на загальну суму 1700 гривень.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченої, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин справи в апеляційній скарзі захисника не оспорюється, ґрунтується на зібраних у справі доказах і є правильним, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи захисника щодо пом`якшення призначеного покарання колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Як убачається з вироку, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, в достатній мірі врахував обставини та тяжкість скоєних нею злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка раніше судима, перебуває на обліку у лікаря нарколога, має малолітнього сина, не працювала, задовільно характеризується за місцем мешкання, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, сприяння встановленню істини у справі, наявність малолітньої дитини, а також встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обґрунтовано прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальному його розмірі, яке відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК України та ст.79 КК України, оскільки судом не встановлені як обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, так і обставини, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченої без відбування призначеного покарання.

Зазначені захисником у своїй апеляції такі обставини, як визнання обвинуваченою вини у скоєних нею злочинах в повному обсязі, активне сприяння розкриттю злочину на досудовому слідстві, те, що вона має на утриманні неповнолітню дитину, були враховані судом першої інстанції як обставини, які пом`якшують покарання, при призначенні обвинуваченій покарання хоч і у виді позбавлення волі, однак у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.3 ст.185 КК України, з чим погоджується і колегія суддів, стосовно ж посилання захисника на ту обставину, що під час судового слідства ОСОБА_7 зобов`язалася відшкодувати шкоду, то колегія суддів не може врахувати її як таку, що пом`якшує покарання, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди здійснюється до винесення обвинувального вироку суду, однак цивільні позови потерпілих в повному обсязі задоволені за вироком суду, добровільне відшкодування завданого збитку обвинуваченою не здійснювалось.

Не може колегія суддів погодитися і з твердженням захисту у апеляції про неврахування судом вимог ст.79 КК України, оскільки застосування цього виду звільнення від покарання є правом, а не обов`язком суду, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 раніше судима, перебуває на обліку у лікаря нарколога, не працювала, задовільно характеризується за місцем мешкання, а тому на думку колегії суддів вказані обставини можуть свідчити про неможливість забезпечення обвинуваченою належних умов для виховання дитини та застосування вимог ст.79 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченій покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для її виправлення і не вбачає підстав для зміни обвинувального вироку Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року як в частині призначення покарання, про що захисник ставить питання в своїй апеляції, вважаючи доводи останньої, підтримані обвинуваченою-не обґрунтованими, так і в цілому.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування вироку в матеріалах справи не встановлено, не вказує на такі порушення і захисник в своїй апеляції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення,а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4