Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/380/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0001497 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2015 року.

Цим вироком щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радянське, Калачеєвського району Воронежської області Росії, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , такий, що не має судимості,

розглянуто кримінальне провадження у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто з участю:

- прокурора ОСОБА_7 ,

- захисника ОСОБА_8 ,

- обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що призначаючи покарання, суд порушив вимоги ст. 65 КК України та безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, застосувавши ст. 75 КК України. Так, у вироку суд вказав про наявністю обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме щире каяття, посередня характеристика за місцем проживання, те, що він, не перебуває на обліку у лікарів психіатра і нарколога, а обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що на думку апелянта не може свідчити на користь прийняття судом рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд не оцінив належним чином, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення тяжких злочинів, проте кожного разу звільнявся від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, тобто суд надавав можливість стати на шлях виправлення, але ОСОБА_6 не бажав змінюватись.

Крім того, 27.01.2015 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у

вчиненні ряду епізодів злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, а судом зазначена обставина безпідставно залишена поза увагою.

Апелянт вважає, що призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання є недостатнім, так як він систематично, умисно вчиняє злочини проти власності, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак жодних висновків не зробив.

Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі дослідження матеріалів кримінального провадження щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , заслухавши в дебатах прокурора, який підтримав доводи апеляції, просив вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. У решті вирок залишити без змін. Заслухавши захисника, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляції прокурора, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2015 року визнано винними та засуджено:

- ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію;

- ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання чи роботи; - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вказаний вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 у апеляційному порядку не оскаржено.

Стягнуто з ОСОБА_10 і ОСОБА_6 , солідарно, на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 2000 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_10 визнано винними у тому, що вони, вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб за таких обставин.

24.09.2014 року приблизно о 00 год. 30 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, йшли по вул. Ювілейній, в напрямку навчально-виховного комплексу «Гімназія-загальноосвітня школа І-III ступенів № 4» м. Світловодська Кіровоградської області, де зустріли раніше незнайомого ОСОБА_11 .

У ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, виник злочинний умисел на відкрите викрадення будь-якого майна ОСОБА_11 , шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я. ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_12 вчинити кримінальне правопорушення на, що ОСОБА_6 погодився, тим самим вступив з ним у попередню змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, на відстані 50 м від Світловодської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІ ступенів № 2, розташованої по вул. Богуна, № 24 м. Світловодська, підбігли до ОСОБА_11 .

ОСОБА_6 кулаком правої руки наніс удар в область потилиці ОСОБА_11 та ухопивши його ззаду, під тиском ваги свого тіла, повалив на землю. У свою чергу, ОСОБА_10 наніс два удари кулаком правої руки в грудну клітину, лежачому на землі ОСОБА_11 і наказав негайно відати йому кошти. Відповідь ОСОБА_11 про відсутність грошей, обурила ОСОБА_10 , який з метою виявлення коштів став його обшукувати, при цьому наніс два удари в область тулубу потерпілого. Перебуваючи позаду ОСОБА_11 , розуміючи негативні наслідки своїх дій, ОСОБА_6 також наніс приблизно 5 ударів ногами і кулаками рук в область голови та спини потерпілого.

Своїми діями ОСОБА_6 і ОСОБА_10 умисно спричинили потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу лівого ока; садна на голові; внутрішньочерепну травму у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких.

Продовжуючи злочині дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_10 і ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою групою осіб, відкрито викрали у ОСОБА_11 : кишеньковий ліхтарик, вартістю 27 грн.; сумку матерчату, вартістю 60 грн., в якій знаходились: записник, вартістю 5 грн.; зарплатна картка «Укрінбанку» на ім`я ОСОБА_11 ; парасолька, вартістю 90 грн.; ручний велосипедний насос, вартістю 10 грн.; окуляри «Оriflame», вартістю 27 грн.; мобільний телефон «Nokіa 107», вартістю 360 грн., в якому знаходились сім картки мобільних операторів «Київстар», вартістю 14 грн. з 15 грн. на рахунку та «МТС», вартістю 14 грн. з 17 грн. на рахунку, а також гроші в сумі 200 грн., а всього відкрито викрали у потерпілого ОСОБА_11 майно на загальну суму 839 грн.

З відкрито викраденим майном, ОСОБА_6 і ОСОБА_10 з місця злочину зникли та розпорядились ним власний розсуд.

01.10.2014 року приблизно о 01 год., точного часу не встановлено, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , знаходилися біля зупинки громадського транспорту «Світловодська центральна районна лікарня» по вул. Леніна, № 110 м. Світловодська Кіровоградської області, де побачили раніше незнайомого ОСОБА_13 .

У ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, виник злочинний умисел на відкрите викрадення будь-якого майна ОСОБА_13 , шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_10 вчинити кримінальне правопорушення на, що він погодився та вступив з ним в попередню змову.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 і ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою групою осіб почали переслідувати ОСОБА_13 , наздогнавши його на вході до вищевказаного будинку. ОСОБА_6 і ОСОБА_10 нанесли приблизно по 5 ударів кожен, кулаками рук та ногами в область обличчя, голови і тулубу ОСОБА_13 . Від зазначених ударів ОСОБА_13 впав на бетонне покриття, а ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 усвідомлюючи незаконність дії, повторно, відкрито викрали з правої кишені куртки ОСОБА_13 мобільний телефон «Sоnу» моделі J230i, вартістю 45 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 грн., а всього відкрито викрали майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 55 грн.

Своїми діями ОСОБА_6 і ОСОБА_10 умисно спричинили потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів, саден та набряку м`яких тканин обличчя і голови, які відносяться до категорії легких.

З відкрито викраденим майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з місця злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні допустимих, належних, достатніх і достовірних доказах досліджених в судовому засіданні й правильно оцінених судом, та відповідає фактичним обставинам справи.

Сам обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції винуватість свою визнав частково та показав, що за обставин, викладених в обвинуваченні, за попередньою змовою з ОСОБА_10 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, відкрито викрав майно у ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Проте, вказав, що коштів у потерпілого ОСОБА_11 в сумі 200 грн. вони не викрадали.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, дослідженими судом першої інстанції, а саме: - показаннями потерпілого ОСОБА_11 ; - висновками експерта № 217 від 07.10.2014 року, № 214 від 02.10.2014 року (т.№ 1 м.к.п.93-94,119); - протоколом огляду місця події від 02.10.2014 року (т.№ 1 м.к.п.78-80); - відеозаписами до протоколів огляду місця події за участю обвинувачених від 02.10.2014 року і від 03.10.2014 року ( т.№ 1 м.к.п.81,121 ); - протоколом та відеозаписом пред`явлення особи для впізнання від 09.10.2014 року (т.№ 1 м.к.п.86-89,128-131); - відеозаписом до протоколу проведення слідчого експерименту від 21.10.2014 року (т.№ 1 м.к.п.216).

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не в повній мірі врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, його особу та обставини, які пом`якшують і обтяжуючи покарання, у зв`язку з чим необґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки.
Отже, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченого ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі є явно несправедливим внаслідок м`якості, а також судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, так як застосовано закон, який за обставин даного кримінального провадження не підлягав застосуванню.
Таким чином, колегія суддів вважає, доводи апеляції прокурора обґрунтованими, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів у відповідності до ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України є умисним, корисним та тяжким.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів враховує, що хоча він вважається таким, що немає судимості, проте раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є його щире каяття, а обставиною, що обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, ураховуючи обставини кримінального правопорушення, роль у вчиненні злочину, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що з попередніх судимостей ОСОБА_6 належних висновків не зробив, не бажає стати на шлях виправлення, звільнення від відбування покарання за попередніми вироками, розцінює, не як шанс до виправлення без ізоляції від суспільства, а як можливість уникнути покарання за вчинене, скоїв тяжкий корисний злочин, колегія суддів вважає, що за спрямованістю поведінки і як особа ОСОБА_6 представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання. При цьому, за видом призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, а за розміром, запропонованим в апеляції прокурором на строк 4 роки.

Ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, переконання, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання, колегія суддів не знаходить підстав застосування до ОСОБА_6 ст. 69,75 КК України.

Обране обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі з реальним відбуванням покарання в умовах ізоляції від суспільства, на переконанням колегії суддів, буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого, обставинам справи та його особі, але є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 й запобіганням до вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів.

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати засудженим та призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У решті вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 14.05.2015 року.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ через Апеляційний суд Кіровоградської області протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання його копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4