АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1285/15 Справа № 204/3186/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні провадження щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Євпаторія, АР Крим, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_9

особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

представників установи ОСОБА_10

ОСОБА_11

В с т а н о в и л а:

Ухвалою суду задоволено подання лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_11 та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_7 .

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на висновок комісії лікарів-психіатрів № 717 від 13.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Також зазначив, що ОСОБА_7 становить суспільну небезпеку, оскільки покращення стану його психічного здоров`я та відносна стабільність цього стану спостерігається приблизно протягом трьох місяців, що суд вважає недостатнім для визначення стійкої позитивної динаміки в стані психічного здоров`я ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд незаконно відмовив у залученні до участі у справі в якості законного представника мати ОСОБА_7 ОСОБА_12 . Вважає, що суд безпідставно відмовив в допиті ОСОБА_12 в якості свідка. Зазначає, що висновки суду щодо строку поліпшення здоров`я ОСОБА_7 не відповідають дійсності і становлять не 3 місяці, а більше року. Посилається на невідповідність висновку комісії лікарів психіатрів, оскільки ОСОБА_7 є доброзичливим, має добрі стосунки у сім`ї, залучається до роботи на кухні протягом тривалого часу. Зазначені обставини, на її думку, свідчать про значне стійке поліпшення стану ОСОБА_7 , що є підставою для відмови в продовженні застосування примусових заходів медичного характеру.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня із суворим наглядом МОЗ України» вказує про те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а висновки суду ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах особової справи, даних медичної документації та висновках лікарів. Зазначає, що доводи апеляційної скарги захисника про значне стійке поліпшення стану психічного здоров`я ОСОБА_7 , а також про його стосунки з сім`єю та тривалість трудової терапії, є суб`єктивною точкою зору захисника і не ґрунтуються на матеріалах провадження.

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, вважав ухвалу суду незаконною та необґрунтованою і просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви лікаря-психіатра про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу суду законною та вмотивованою і просив скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального кодексу, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 95 КК України продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
У разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через змінення психічного стану особи на краще, суд може передати її на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.
Висновком комісії лікарів-психіатрів № 717 від 13 травня 2015 року психічний стан ОСОБА_7 характеризується проявами змішаного типу дефекту при шизофренії та з метою закріплення досягнутого стану ремісії, проведення психокорекційних заходів по ресоціалізації пацієнта і подальшого формування соціально прийнятних стереотипів поведінки ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Поряд з цим, з матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_7 госпіталізовано до психіатричного закладу з суворим наглядом, як особу, що вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене, зокрема, п. 10 ч. 2 ст.115 та ч. 4 ст. 152 КК України, тобто вчинив злочин пов`язаний з посяганням на життя іншої особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України, щодо психічного хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічного хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, застосовується госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність відомостей даного висновку дійсності в частині даних про перебування матері ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра, наявності резус-конфлікту у батьків під час вагітності матері ОСОБА_7 , та відомостей з приводу від якої вагітності народився ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Як вбачається із матеріалів провадження, анамнестичні дані, викладені в акті комісії лікарів-психіатрів, які спростовує адвокат, ґрунтуються на інформації з акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 205 від 06.10.2009 року, висновок якої не оскаржений учасниками кримінальної справи.

Доводи захисника з приводу необґрунтованості висновків суду про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру, не заслуговують на увагу з огляд на те, що висновки суду ґрунтуються на даних клінічного огляду хворого, наявної медичної документації, особової справи та результатах лабораторних досліджень, при цьому приймались до уваги і відомості про життя ОСОБА_7 та перебіг захворювання.

Також, в судовому засіданні в суді першої інстанції був присутній представник установи психіатричного закладу, який надав суду змістовну інформацію про психічний стан, в якому перебуває хворий ОСОБА_7 , та обґрунтував необхідність задоволення заяви про продовження лікування хворого саме у вказаній лікарні.

Колегією судів не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст.ст. 94, 95 КК України або проведення лікарями дослідження хворого з порушенням вимог Закону України «Про психіатричну допомогу».

На підставі зазначеного, перевіривши відповідні матеріали, у колегії суддів не має підстав вважати, що місцевий суд неналежно дослідив наявні матеріали та не має підстав також вважати, що даний акт обстеження, проведений комісією лікарів-психіатрів є необ`єктивним або складений не професійно, а тому суд правильно поклав його в основу свого рішення.

Судом не може бути розцінено як підставу для скасування ухвали та відмову в продовженні застосування примусових заходів медичного характеру доводи захисника щодо покращенням психічного стану ОСОБА_7 , оскільки в запереченнях на апеляційну скаргу, лікарем-психіатром слушно зазначено, що важливо на етапі покращення психічного стану закріплювати результати медикаментозного лікування, проводити його корекцію, зміцнювати соціально-позитивні особистісні орієнтації, проводити реабілітаційні заходи, які не можуть бути реалізовані в поза стаціонарних умовах.

Інші доводи апеляційної скарги захисника, а також додані до неї та в судовому засіданні апеляційного суду документи, не стосуються стану психічного здоров`я ОСОБА_7 , його динаміки та стабільності. Крім того, такі доводи не можуть бути визнані об`єктивними, оскільки захисник не має можливості постійного спостереження за поведінкою хворого.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини провадження і зробив обґрунтований висновок про необхідність продовження застосування таких примусових заходів, що підтверджується матеріалами провадження, висновками комісії лікарів-психіатрів, яким суд дав належну правову оцінку.

Як вбачається з матеріалів провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, суд повно, всебічно дослідив всі обставини, які підлягають встановленню у даній категорії справ, у відповідності з законом вирішив всі клопотання сторін у зв`язку з чим доводи захисника щодо неповноти судового розгляду є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
На підставі вищезазначеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 становить суспільну небезпеку, а тому застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, є необхідним та достатнім заходом, оскільки з матеріалів справи та висновків лікарів-психіатрів не вбачається того, що ОСОБА_7 видужав та стан його здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке на його думку, виявилось в незаконному недопущені до участі у справі як законного представника мати ОСОБА_7 ОСОБА_13 , то колегія суддів не вбачає порушень вимог ст. 44 КПК України, оскільки згідно з ухвалами Апеляційного суду АР Крим та Верховного Суду України від 25.12.2009 року та 11.03.2010 року відповідно /а. 15-18, 26-27 особової справи/, як законний представник був залучений батько ОСОБА_7 ОСОБА_7 , від якого заяв або інших процесуальних документів при вирішенні питання про продовження заходів медичного характеру, не надходило. При цьому, захисники та мати ОСОБА_7 не заявляли клопотання перед судом першої інстанції про заміну законного представника.

Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції захист ОСОБА_7 здійснювали два професійні адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_14 у зв`язку з чим не має підстав вважати, що право ОСОБА_7 на захист було порушено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст. 87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для змінити чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 514 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3