Справа № 11-268-2007 p. . Головуюча
суду 1 інстанції
ч.2, Селіванова
КК України Доповідач
апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2007
року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої
Погорєлової Г.М.

суддів: Гребенюк
В.І., Салтовської І.Б.

за участю
прокурора Данчука В.М.

потерпілого
ОСОБА_1

законного
представника ОСОБА_2. розглянула у
відкритому судовому засіданні
в м. Миколаєві
матеріали кримінальної
справи за апеляцією
прокурора Центрального району
м. Миколаєва на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2007 p., яким кримінальну
справу за обвинуваченням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого у вчиненні злочинів, передбачених
ст.ст. 27 ч.4, 190
ч.2, 186 ч.2, 304
КК України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки
м. Миколаєва, раніше
не судимої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця
м. Миколаєва, раніше
не судимого у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 198, 186 ч.2 КК України
повернуто прокурору на додаткове розслідування.

Органами
досудового слідства ОСОБА_3 та ОСОБА_5. пред'явлено обвинувачення в тому, що
вони за попередньою змовою групою осіб 14.03.2006
p., приблизно
о 18 год.,
знаходячись у під'їзді АДРЕСА_1, з
метою викрадення чужого майна підійшли до неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_6., у
яких стали вимагати мобільні телефони. При цьому, ОСОБА_5. підійшов до ОСОБА_1
та вимагав телефон, який знаходився у нього в руках. Але ОСОБА_1. став звати на
допомогу, щоб присікти злочин. Тоді ОСОБА_5. вдарив його в голову, застосувавши
насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого. Після
цього ОСОБА_5. шляхом
ривка відкрито заволодів

2

мобільним
телефоном зі стартовим пакетом ОСОБА_1, на загальну суму 280 грн. та передав
його ОСОБА_3 Останній в цей час вимагав мобільний телефон у ОСОБА_6., який не
бажаючи його віддавати, упав на підлогу, заховав телефон під собою, позбавивши
таким чином ОСОБА_3. можливості викрасти мобільний телефон. В цей час на крики
ОСОБА_1 в під'їзд зайшов його батько, тому ОСОБА_3. та ОСОБА_5. були змушені
припинити подальші злочинні дії й втекли з місця злочину.

При цьому,
ОСОБА_3, достовірно знаючи про неповнолітній вік ОСОБА_5., запропонував йому
вчинити зазначене пограбування ОСОБА_1 та ОСОБА_5, чим втягнув його в злочинну
діяльність та разом з неповнолітнім вчинив дане пограбування.

Крім того,
25.09.2006 р., в середині вересня 2006 p.,
ОСОБА_3. запропонував неповнолітній ОСОБА_4 викрасти у неповнолітньої ОСОБА_7.
її мобільний телефон шляхом шахрайства та неодноразово умовляв ОСОБА_7 А
25.09.2006 p., у період з 15 до 16 год., у дворі будинку АДРЕСА_2,
він знов запропонував вчинити такі дії, чим підбурював її до вчинення злочину.
Після цього ОСОБА_4 підійшла до ОСОБА_7. та під приводом використати екран
телефону як дзеркало, попросила її телефон. Не маючи підозр про справжні наміри
ОСОБА_4, ОСОБА_7. передала їй свій телефон. ОСОБА_3. в цей час знаходився в
стороні та наглядав за подією. Коли ОСОБА_7. відволіклася, то ОСОБА_4 втекла,
маючи при собі зазначений мобільний телефон з СИМ картою, загальною вартістю 1049 грн., яким вона
та ОСОБА_3. розпорядилися на власний розсуд за допомогою ОСОБА_5., який збув це
чуже майно, завідомо здобуте злочинним шляхом.

ОСОБА_3,
достовірно знаючи про неповнолітній вік ОСОБА_4, схилив її до вчинення
зазначеного шахрайства.

Органами досудового
слідства кваліфіковані дії: ОСОБА_3. -
за ст.ст.27 ч.4, 190
ч.2, 186 ч.2, 304 КК України,
ОСОБА_4 - за ст. 190 ч.2 КК України,
ОСОБА_5. - за ст. 198, 186 ч.2 КК України.

Повертаючи
кримінальну справу на додаткове розслідування, суд зазначив, що органами
досудового слідства істотно порушені вимоги кримінально-процесуального закону,
а саме не порушена кримінальна справа за заявою ОСОБА_6. про намагання 14.03.2006 р. викрасти
мобільний телефон у його неповнолітнього сина ОСОБА_6., який признаний по справі
потерпілим. Вважає, що в порушення вимог ст. 97 КПК України слідчим не прийняте процесуальне рішення по
вказаній заяві та що по факту замаху на пограбування ОСОБА_6. кримінальна
справа не порушена. Посилається на порушення права на захист обвинувачених ОСОБА_3.
та ОСОБА_5., яким пред'явлено обвинувачення у вчиненні дій щодо ОСОБА_6. без
порушення справи в цій частині.

В апеляції
прокурор просить постанову суду скасувати, а справу повернути на новий судовий
розгляд в іншому складі суду. Вказує, що мав

3

місце один
епізод від 14.03.2006 р, а дії обвинувачених ОСОБА_3. та ОСОБА_5. щодо майна
ОСОБА_1 та ОСОБА_6. відбувалися водночас та що справа порушена за цим епізодом
за фактом викрадення чужого майна. Т ому на думку апелянта не допущено істотних
порушень кримінально-процесуального закону в стадії порушення кримінальної
справи, а також порушення права на захист обвинувачених ОСОБА_3. і ОСОБА_5.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення на підтримку апеляції прокурора, а також
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 та його законного представника ОСОБА_2., вивчивши
матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з
матеріалів кримінальної справи, вона спочатку порушена 28.09.2006 р. за фактом
шахрайства, вчиненого 25.09.2006
р. щодо майна неповнолітньої ОСОБА_7. (а.с.1), тобто вчиненого за участю
ОСОБА_3. та ОСОБА_4 Під час розслідування даної справи був встановлений епізод
пограбування неповнолітнього ОСОБА_1, вчинений раніше -14.03.2006 р. у під'їзді
будинку АДРЕСА_1, а саме заволодіння його мобільним телефоном, про що надійшла
заява ОСОБА_2. від 04.10.2006 р. (а.с.58), яка була приводом до порушення іншої
кримінальної справи 06.10.2006 р. за фактом відкритого викрадення чужого майна
за ознаками ст. 186 ч.2 КК України (а.с.56) Обидві зазначені справи об'єднані в
одне провадження.

Заява ОСОБА_6.
про замах на викрадення мобільного телефону 14.03.2006 р. у неповнолітнього ОСОБА_6. надійшла 16.10.2006 р. (а.с.93) та
приєднана до матеріалів справи. Окремо по цій заяві кримінальна справа не
порушувалася.

Але з огляду на
те, що ОСОБА_3. та ОСОБА_5. обвинувачуються у вчинення щодо неповнолітніх
ОСОБА_1 та ОСОБА_6. дій, які були об'єднані єдиним наміром на заволодіння
чужого майна, що ці дії вчинені 14.03.2006 р. у відношенні обох потерпілих
водночас, що дії обвинувачених у відношенні майна ОСОБА_6. окремої юридичної
оцінки не набули, то в даному випадку не є обґрунтованою вимога суду про
необхідність прийняття окремого процесуального рішення по вищевказаній заяві
ОСОБА_6. від 16.10.2006 p., тобто про порушення окремої кримінальної справи у
відношенні частини дій ОСОБА_3. та ОСОБА_5. з числа вчинених ними одночасно.

За вказаних
обставин колегія суддів не вбачає порушення органами досудового слідства вимог
ст. 94 КПК
України щодо приводів та підстав до порушення кримінальної справи за епізодом
від 14.03.2006 p., а також вимог
ст. 98 КПК
України щодо порядку порушення кримінальної справи.

Посилання суду
на недотримання органами досудового слідства вимог ст. 97 КПК України щодо
заяви ОСОБА_6., приєднаної до матеріалів кримінальної справи, за якою не було
прийнято окремого процесуального

4

рішення, носить
формальний характер. Міркування щодо порушення права на захист обвинувачених ОСОБА_3.
та ОСОБА_5., викладені в постанові суду, є похідними від міркувань про
необхідність порушення кримінальної справи окремо щодо частини дій
обвинувачених за епізодом від 14.03.2006
p., тому також є необґрунтованими.

Також підлягає
скасуванню постанова суду від 09.02.2007
р. про оголошення ОСОБА_7 в розшук та про дозвіл на її затримання для
доставки в судове засідання для вирішення питання про зміну запобіжного заходу
(а.с. 193). Вимоги
ст. 165-2 КПК
України, на які послався суд при прийнятті такого рішення, стосуються судового
контролю щодо порядку обрання запобіжного заходу у відношенні підозрюваного та
обвинуваченого по кримінальній справі, яка перебуває в провадженні органів
досудового слідства, а дана справа вже перебувала в провадженні суду 1 інстанції і
ОСОБА_7 набула процесуальне положення підсудної. Щодо положень ст. 288 КПК України, на
які теж послався суд, то в них йдеться про привід, а не про затримання
підсудного, при вирішенні питання про заміну запобіжного заходу на більш
суворий під час розгляду справи судом 1
інстанції. Дана постанова втратила самостійне юридичне значення, оскільки
водночас прийнято рішення про повернення справи на додаткове розслідування, чим
судом допущено протиріччя щодо провадження по справі.

Керуючись
ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
прокурора Центрального району м. Миколаєва задовольнити.

Постанову
Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2007
р. про повернення кримінальної справи у відношенні ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на додаткове розслідування скасувати, а кримінальну справу направити на
новий судовий розгляд в той же суд 1
інстанції, але в іншому складі суду.

Запобіжний захід
ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5 залишити підписку про невиїзд.

Постанову цього
ж суду від 9 лютого 2007 р. про
оголошення ОСОБА_4 в розшук, її затримання для доставки в судове засідання для
вирішення питання про зміну запобіжного заходу - скасувати.