Справа № 11 -97/07 Головуючий у І інстанції Ющук О.С.
Категорія: ст.ст. 186 ч. 1, Доповідач Фідря О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

м. Луцьк 13 лютого 2007 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого - судді Фідрі О.М.,

суддів - Олексюка Я.М., Опейди В.О.,

з участю прокурора - Єндрущака В.В.,

засудженого - ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_2,

потерпілої- ОСОБА_3,

представників потерпілої - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, його захисника ОСОБА_2 на
вирок Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2006
року, яким, -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець та житель АДРЕСА_1, українець, громадянин України, з
середньою освітою, працює менеджером з реклами ПП«ІНФОРМАЦІЯ_2», розлучений,
раніше не судимий,

засуджений за ст. 186 ч.І КК України на один рік
позбавлення волі, за ст. 189 ч.2 КК України на три
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
засудженому ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
строком на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3 350 грн. матеріальної та 2000
грн. моральної шкоди.

Розглядаючи справу в апеляційному
порядку, колегія суддів судової палати

ВСТАНОВИЛА: За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винний у тому, що
в середині квітня 2006 року близько 22 години, знаходячись у дворі АДРЕСА_2, шляхом переконання запросив неповнолітню ОСОБА_3 у службовий автомобіль «Шкода Супер Б» д.н. НОМЕР_1, після чого в нічну пору
доби відвіз автомобілем потерпілу від її будинку. Проїжджаючи
поАДРЕСА_3 у напрямку виїзду з міста, відкрито заволодів її мобільним телефоном «Сіменс-А60», вартістю 350 грн., чим заподіяв
потерпілій матеріальну шкоду.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1, повторно, в середині квітня 2006 року, близько 22 год. 20 хв., знаходячись у службовому
автомобілі «Шкода Супер Б» д.н. НОМЕР_1, приклав ніж
до обличчя потерпілої ОСОБА_3 та почав погрожувати їй фізичною розправою і вимагати гроші в сумі 20 грн. Потерпіла
усвідомлювала, що її життю і здоров'ю загрожує
реальна небезпека у разі невиконання вимоги ОСОБА_1, і погодилася передати
гроші.

У поданих на вирок апеляціях засуджений ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_6 покликаються на те, що вирок незаконний та
необгрунтований, висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи та не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, судом першої інстанції неправильно застосовано
кримінальних закон, покарання призначено без урахування
ступеня тяжкості злочину та даних про особу засудженого. Ставлять питання про зміну вироку у зв'язку з неправильним
застосуванням кримінального закону,
перекваліфікацію дій засудженого та застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин і призначення покарання, не
пов'язаного з позбавленням волі.

2

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку, доводи апеляцій засудженого
та його захисника, пояснення засудженого ОСОБА_1, його
захисника ОСОБА_6, які підтримали апеляції з викладених у них підстав,
потерпілу та її представників, які просили пом'якшити засудженому покарання, думку прокурора про зміну вироку щодо
ОСОБА_1 в частині призначеного покарання,
перевіривши за матеріалами кримінальної справи доводи апеляцій, колегія суддів судової палати прийшла до висновку, що
апеляції засудженого та його захисника підлягають до
часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у відкритому викраденні чужого майна відповідають фактичним обставинам справи,
обґрунтовані зібраними у справі, дослідженими та правильно оціненими
судом доказами у їх сукупності.

Факт заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_3 засуджений визнав у судовому засіданні (а.с.113) і зазначає про це у своїй апеляції
на вирок суду (а.с.182).

Як стверджує потерпіла ОСОБА_3, знаходячись в автомобілі разом з нею та зі
свідками ОСОБА_7 і ОСОБА_8, засуджений
ОСОБА_1 забрав з її рук мобільний телефон «Сіменс-А60», вийняв з нього
чіп та передав телефон невстановленим досудовим слідством особам
для реалізації (а.с.14-зв.,15).

Це підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 (а.с.135-зв.) та під час
досудового слідства свідок ОСОБА_8 (а.с.22), які
пояснили, що ОСОБА_1 в автомобілі відкрито заволодів
мобільним телефоном потерпілої, вийняв з нього чіп і віддав телефон
незнайомим хлопцям.

Суд перш інстанції на підставі сукупності зібраних у справі доказів за цим
епізодом вірно визнав ОСОБА_1 винним у
вчиненні відкритого викрадення чужого майна і кваліфікував
його дії за ч. 1 ст.186 КК України.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 189 КК України, то суд першої інстанції, вірно встановивши фактичні обставини справи, дав їм невірну
юридичну оцінку.

Відповідно до диспозиції статті 189 КК України, вимагання - це вимога передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з
погрозою насильства над потерпілим.
Обов'язковою ознакою вимагання є корисливий мотив і мета вчинення
злочину.

Як вбачається з пояснень потерпілої ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9, потерпіла взяла у ОСОБА_7 кофту і домовилася заплатити
за неї 20 грн. Потерпіла не повернула ні кофту, ні гроші. Тоді ОСОБА_8 звернулася за допомогою до
засудженого ОСОБА_1, який погодився посприяти дівчатам у поверненні ОСОБА_3
заборгованих грошей. Коли він приїхав за вказаною
адресою, запросив потерпілу сісти в автомобіль, де вже були ОСОБА_7 та ОСОБА_9, і почав вимагати від ОСОБА_3, погрожуючи їй насильством, повернути кофту, або віддати ОСОБА_7 за неї
20 грн., тобто фактично він примушував потерпілу виконати
існуючу між нею та ОСОБА_7 цивільно-правову угоду (а.с
15,18,19,22).

Факт існування усної угоди про купівлю-продаж речі між ОСОБА_7 та потерпілою
ОСОБА_3 підтвердили і свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 У своїх показаннях вони стверджують, що засуджений примушував ОСОБА_3, погрожуючи
залишити шрам на обличчі, віддати 20 грн. за кофту.
На вимогу ОСОБА_1 невідомі хлопці, яким він віддав телефон потерпілої, повинні були у той же день, разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_9,
прийти до під'їзду ОСОБА_3, забрати у неї 20 грн.
і віддати мобільний телефон. Але грошей у той день у
ОСОБА_3 не виявилося, тому телефон їй не повернули.

Наведені докази вказують на те, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України. Обов'язковою ознакою вимагання є корисливий мотив і мета вчинення злочину, чого судом першої інстанції не
встановлено. А тому дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки злочину,
передбаченого ч.І ст. 355 КК України. Має місце конкретна, чітко визначена вимога засудженого, поєднана з
погрозою насильства щодо потерпілої, спрямована на
примушування ОСОБА_3 повернути гроші відповідно до існуючої усної
угоди між нею та ОСОБА_7

з

Показаннями потерпілої ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на досудовому слідстві і в судовому засіданні спростовуються
твердження ОСОБА_1 про відсутність з його боку погроз
насильством відносно потерпілої ОСОБА_3 під час примушування її
повернути борг.

З урахуванням наведеного, дії засудженого ОСОБА_1 за цим епізодом обвинувачення слід перекваліфікувати з ч.2 ст. 189 КК України на ч.І ст. 355 КК України, у зв'язку з чим підлягає зміні і призначене йому покарання.

ОСОБА_1 вчинив злочини невеликої та середньої тяжкості за відсутності обтяжуючих покарання обставин, тяжких наслідків від його
діянь не настало, відшкодував завдану злочинами шкоду у повному
обсязі, має на утриманні трьох малолітніх дітей, його батьки є пенсіонерами, і засуджений бере участь у їх утриманні, за місцем
постійного проживання та роботи
характеризується позитивно, має вади здоров'я.

З урахуванням наведеного, колегія суддів судової палати приходить до
висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без відбування
покарання, тобто є всі підстави для застосування щодо
ОСОБА_1 ст. 75 КК України та звільнення його від відбування
призначеного покарання з випробуванням.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1
змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.2 ст. 189 КК України на ч.І ст. 355 КК України та обрати за цією статтею покарання 6 (шість) місяців арешту.

За ст. 186 ч.І КК України залишити покарання,
обране судом першої інстанції, -1 (один) рік позбавлення
волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
визначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі
строком на 1 (один)
рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого
ОСОБА_1 від відбуття покарання, якщо він
протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки, а саме: не виїжджати за
межі України на постійне місце проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; періодично
з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Строк відбуття покарання
засудженому ОСОБА_1 рахувати з 12.12.2006 року.

Звільнити ОСОБА_1 з-під варти у
залі судового засідання негайно.

У решті вирок залишити без зміни.