У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Гриціва М.І., Школярова
В.Ф.,

за участю прокурора

Вергізової Л.А.,

розглянула у судовому засіданні у
м. Києві 28 жовтня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням
заступника прокурора Кіровоградської області на постанову Бобринецького
районного суду Кіровоградськї області від 26 червня 2007 року.

Вказаною постановою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження, громадянина

України, раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності із застосуванням
до нього примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної
допомоги в примусовому порядку.

Згідно з постановою суду,
ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 23 год., ОСОБА_1 разом з невстановленими особами,
перебуваючи у домоволодінні ОСОБА_2, розташованому на розі вулиць
Луначарського-Куйбишева у м. Бобринець, грубо порушуючи громадський порядок, з
мотивів явної неповаги до суспільства спричинив ОСОБА_4 легкі тілесні
ушкодження, а ОСОБА_3 - тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент
заподіяння, внаслідок яких Діденко О.П. помер 1 вересня 2002 року у
реанімаційному відділенні Бобринецької ЦРЛ.

Крім того, 19 червня 2006 року,
близько 23 год., ОСОБА_1, перебуваючи у кафе-барі «Парадіз», розташованому у
пров. Базарному у м. Бобринець, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів
явної неповаги до суспільства, безпричинно, з особливою зухвалістю, з
хуліганських спонукань наніс легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5

Постановою суду ОСОБА_1 звільнено
від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів медичного
характеру з посиланням на висновки судово-психіатричної експертизи, за якими
він у момент вчинення вказаних діянь і
на даний час страждає деменцією внаслідок травми головного мозку, наявний
епілептичний синдром, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та
керувати ними. Відтак щодо вказаних дій ОСОБА_1 слід вважати неосудним і таким,
що потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання
примусової амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання.

В апеляційному порядку постанова місцевого суду не
переглядалась.

У касаційному поданні прокурор просить постанову суду
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з істотним
порушенням кримінально-процесуального закону, посилаючись на те, що при
постановленні рішення суд керувався висновком амбулаторної, а не стаціонарної
СПЕ, і неправильно призначив ОСОБА_1 амбулаторну психіатричну допомогу замість
госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню.

Як убачається з постанови суду,
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 та тяжкі тілесні
ушкодження ОСОБА_3, внаслідок чого останній помер 1 вересня 2002 року; 19 червня
2006 року з хуліганських спонукань наніс легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 Застосовуючи до ОСОБА_1
примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної
допомоги в примусовому порядку, суд зазначив, що на момент вчинення вказаних
діянь ОСОБА_1 страждав
деменцією внаслідок травми головного мозку та на епілептичний синдром, що
позбавило ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Водночас ці висновки суду
суперечать матеріалам справи. Так, згідно з висновком СПЕ від 26 листопада 2002
року, ОСОБА_1 у момент вчинення суспільно небезпечного діяння ІНФОРМАЦІЯ_2 міг
усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 31-32).

Травма голови, на яку посилається
суд у постанові, була спричинена ОСОБА_1 28 січня 2005 року, про що свідчать
дані СПЕ, проведеної 5 грудня 2006 року щодо діяння, вчиненого ОСОБА_1 19
червня 2006 року (а.с.221-223).

Згідно з висновком СПЕ від 5 грудня
2006 року, ОСОБА_1 у момент вчинення суспільно небезпечного діяння 19 червня
2006 року, за медичними критеріями, був позбавлений можливості усвідомлювати
свої дії та керувати ними і потребував застосування примусових заходів
медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у
примусовому порядку за місцем проживання (а.с. 221-223).

Зважаючи на те, що неосудність є
юридичною категорією, а тому визнання особи неосудною належить виключно до
компетенції суду, необхідно визнати, що суд повинен був належним чином
обгрунтувати у постанові висновок про те, що ОСОБА_1 перебував у стані неосудності
у обох випадках вчинення ним суспільно небезпечних діянь. Відтак висновок суду,
що ОСОБА_1 вчинив у стані неосудності діяння як ІНФОРМАЦІЯ_2, так і 19 червня
2006 року, колегія суддів вважає необгрунтованим.

Водночас рішення суду про
необхідність застосування до ОСОБА_1
примусових заходів медичного характеру відповідає вимогам ст. 93 КК України,
згідно з якою примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані
судом до осіб, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну
хворобу до постановлення вироку, та до осіб, які вчинили у стані неосудності
суспільно небезпечні діяння. За обома критеріями, ОСОБА_1 є особою, до якої
необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру.

Втім, що стосується обрання судом
виду примусового заходу медичного характеру до ОСОБА_1, то він не відповідає
вимогам ст. 94 КК України, а також
рекомендаціям Верховного Суду України, викладеним у постанові Пленуму
Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів
медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України
обрання певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від
характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня
небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України щодо психічно хворого,
який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов'язане
з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм
психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить
особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі
та лікування в умовах суворого нагляду, судом може бути застосована госпіталізація до
психіатричного закладу із суворим наглядом.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 вчинив ІНФОРМАЦІЯ_2 суспільно небезпечне діяння, яке пов'язане з
посяганням на життя інших осіб і відноситься до категорії тяжких злочинів
відповідно до ст. 12 КК України. Внаслідок цього діяння настала смерть
потерпілого ОСОБА_3

Оскільки у кримінальному законі
йдеться про те, що стосовно психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов'язане з посяганням
на життя інших осіб, судом може бути застосована госпіталізація до психіатричного
закладу із суворим наглядом, у постанові суд повинен був належним чином обгрунтувати
рішення про застосування до
ОСОБА_1 такого заходу медичного характеру, якій полягає у наданні
амбулаторної психічної допомоги у примусовому порядку. Таке обгрунтування у
постанові суду відсутнє.

За таких обставин постанова Бобринецького районного суду Кіровоградськї
області від 26 червня 2007 року підлягає
скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого серед
іншого належить врахувати вищенаведене і перевірити усі доводи, на які
посилається прокурор у касаційному поданні. Якщо при новому судовому розгляді
справи суд дійде висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 примусових
заходів медичного характеру, то вони повинні бути призначені з дотриманням
вимог статей 93, 94 КК України, а також відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 «Про практику застосування
судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»
від 3 червня 2005 року.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

касаційне подання заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградськї
області від 26 червня 2007 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд у той же суд.

С У Д Д І :

Присяжнюк Т.І. Гриців М.І. Школяров В.Ф.