УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №1-35/11 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6 ,
підсудного: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:
Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 травня 2015 року частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах підсудного ОСОБА_7 та кримінальну справу стосовно ОСОБА_7 по обвинуваченню за ч.2 ст.366, ч.2 ст.367 КК України повернуто прокурору Житомирської області для виконання вимог ст.ст.228-232 КПК України (1960 року). Рішення суду обґрунтовано тим, що прокурором були суттєво порушені вимоги ст.ст. 228-232 КПК України (1960 року), обвинувачення пред`явлене ОСОБА_7 є неконкретними та містить суттєві суперечності.
Відповідно до обвинувального висновку, який затверджений 15 травня 2006 року та складений відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 - ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що будучи службовою особою неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них в ході реалізації активів платників податків СП «Баранівський хлібзавод РСС», що спричинило тяжкі наслідки та в тому що будучи службовою особою вніс до офіційного документу - заявки доручення про продаж активів СП «Баранівський хлібзавод РСС» завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.
В апеляції прокурор просить постанову суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на те, що постанова суду є необґрунтованою та винесена з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства. Вказує на те, що якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК 1960 року, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. Зазначає, що після оголошення обвинувального висновку в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , суд повернувся до попереднього розгляду справи та не вжив всіх заходів для судового розгляду в межах пред`явленого обвинувачення, вирішив питання про формулювання і обсяг обвинувачення, його доведеність, кваліфікацію вчиненого, достовірність тих чи інших доказів, з наданням переваги одним доказам перед іншими та вважав встановленими обставини, які не досліджувалися під час судового розгляду, що є істотним порушенням кримінально-процесуального закону і тягне за собою скасування постанови суду.
В апеляції підсудний ОСОБА_7 просить постанову суду скасувати, розглянути кримінальну справу щодо нього по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення саме апеляційним судом з метою уникнення подальшої судової тяганини по даній справі. Посилається на те, що судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачення відносно нього не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, а саме: пред`явлене обвинувачення є неконкретне, з його змісту незрозуміла його суть, а окремі положення обвинувального висновку прямо суперечать одне одному. Проте підсудний зазначає, що повернення кримінальної справи прокурору Житомирської області зі стадії судового слідства на додаткове розслідування чи для виконання вимог ст..ст. 228-232 КПК України істотно порушить його права та законні інтереси, як особи, яка піддана кримінальному переслідуванню на підставі висунутого проти нього обвинувачення в незмінному вигляді ще з 2005 року. Таке повернення кримінальної справи саме прокурору Житомирської області призведе до порушення розумної тривалості судового розгляду, поставить його в стан невизначеності щодо своєї долі протягом невизначеного періоду часу. Вказує, що суд першої інстанції прийняв рішення повернути прокурору Житомирської області кримінальну справу відносно нього для виконання вимог ст. 228-232 КПК України (1960 року), незважаючи на загальну тривалість провадження понад 10 років, та обов`язок прокурора, який здійснює підтримання державного обвинувачення, привести його у відповідність в порядку ст. 277 КПК України (1960 року) безпосередньо під час судового розгляду або відмовитись від нього в силу явної необґрунтованості останнього. Ігнорування вказаних приписів зумовлює необхідність винесення виправдувального вироку відносно нього в силу ст.62 Конституції України. Вказує, що суд першої інстанції фактично самоусунувся від прийняття рішення по суті справи.
В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_7 також посилається на необхідність реагування апеляційним судом на тривалість розгляду справи по його обвинуваченню у суді першої інстанції, порушення у зв`язку з цим його прав на справедливий та неупереджений судовий розгляд у розумні строки, на невизначеність його положення, а також наполягав на розгляді справи по суті судом апеляційної інстанції та постановленні виправдувального вироку відносно нього.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник підсудного просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а постанову суду змінити. Посилається на те, що державний обвинувач за вказаний період (справа розглядається в судах 9 років) міг би змінити обвинувачення в суді, але змінювалися державні обвинувачі, а обвинувачення ніхто не змінив. Підсудний ОСОБА_7 неодноразово заявляв в судах, що йому не зрозуміла суть обвинувачення, і він не може належно захищатися від пред`явленого йому обвинувачення. Обставини, які ставляться у вину ОСОБА_7 фактично відсутні, а присутні лише суб`єктивні припущення, які не відповідають дійсності та не підтверджується матеріалами кримінальної справи. При цьому захисник вважала за необхідне у даному випадку, скасувавши постанову суду першої інстанції задовольнити заявлене нею в інтересах підсудного клопотання у повному обсязі та направити справу на додаткове розслідування у відповідності з вимогами ст.. 281 КПК України в редакції 1960 р. Зазначені заперечення захисник просила прийняти до розгляду разом із апеляціями підсудного та прокурора. При цьому особисто апеляційної скарги захисник ОСОБА_15 не подавала.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора підсудний ОСОБА_16 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, постанову суду скасувати та прийняти рішення по суті з ухваленням виправдувального вироку відносно нього. Посилається на те, що апеляція прокурора є необґрунтованою оскільки, процес розгляду справи в суді досить затягнувся, обвинувачення є неконкретними, повернення справи на додаткове розслідування або на новий судовий розгляд призведе до порушення розумної тривалості судового розгляду, поставить його в стан невизначеності щодо своєї долі протягом невизначеного періоду часу.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про необхідність задоволення його апеляційної скарги та про часткове визнання апеляційної скарги підсудного, заслухавши думку та пояснення підсудного ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію з доповненнями та заперечив проти задоволення апеляції прокурора, а також просив справу в апеляційному суді розглянути за відсутності його захисника, з думкою якого щодо повернення справи на додаткове розслідування він не згоден, обговоривши доводи апеляцій та оглянувши матеріали справи стосовно питання про повернення її прокурору для виконання вимог ст..ст. 228-232 КПК України 1960 р., колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підсудного та прокурора підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного
Главою 23 КПК України в редакції 1960 року (надалі КПК України) врегульовано проведення попереднього судового розгляду.
Статтею 237 даного Кодексу передбачені питання, які з`ясовуються суддею при попереднього розгляді, серед яких в тому числі зазначено і питання щодо відповідності обвинувального висновку вимогам цього Кодексу, а положеннями ст.. 244, 249-1 одним з рішень, прийнятих в результаті попереднього розгляду, може бути рішення про повернення справи прокурору у разі, якщо ним були суттєво порушені вимоги статей 228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.
При цьому відповідно до роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Пленуму ВСУ №6 від 30.05.2008 року «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції» виходячи із змісту статті 249-1 КПК України повернення справи прокурору для усунення виявлених суттєвих порушень вимог ст.ст. 228-232 КПК України 1960 року може мати місце як за клопотанням учасників процесу так і за ініціативою судді, але таке можливе лише на стадії попереднього розгляду кримінальної справи.
При цьому відповідно до положень глав 24-26 КПК України, якими врегульовано загальні положення судового розгляду, проведення підготовчої частини судового засідання та судового слідства, можливість повернення справи прокурору для виконання вимог ст..ст. 228-232 КПК України не передбачена.
Згідно ж роз`яснень п.п.8, 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» повернення справи прокурору для усунення виявлених суттєвих порушень вимог ст.ст.228-232 КПК України (1960 року) зі стадії судового слідства істотно погіршить становище підсудного, оскільки таке рішення можливе лише на попередньому розгляді кримінальної справи, що обумовлює передбачене ст.249-1 КПК України 1960 року обмеження права підсудного на оскарження такого рішення.
Натомість у разі виявлення зазначених порушень на стадії судового розгляду справа підлягає направленню на додаткове розслідування відповідно до вимог ст.281 КПК України 1960 року з мотивів неправильності досудового слідства.
Як вбачається з матеріалів, справа перебуває в провадженні суду з 2007 року спочатку за головуванням судді ОСОБА_17 , а з 15.10.2014 року під головуванням судді ОСОБА_1 .. З журналів та протоколу судового засідання вбачається, що судом у новому складі призначено справу до розгляду 04.11.2015 року, проведено підготовчу частину, з`ясовано особу підсудного, роз`яснено склад суду підстави для відводів, права та обов`язки підсудного, вирішено питання щодо клопотань та розпочато судове слідство, в ході якого прокурором на протязі кількох судових засідань оголошувався обвинувальний висновок та в судовому засіданні 19.03.2015 року по клопотанню підсудного повернувся на стадію попереднього розгляду справи та оголосив перерву для надання підсудному строку для підготовки клопотань у зв`язку з оголошеним обвинувальним висновком.
Таким чином розглядаючи зазначену кримінальну справу на стадії судового слідства, суд без наведення відповідних мотивів та зазначення відповідних процесуальних норм, приймає рішення про повернення до попереднього розгляду справи, чим порушив наведені вище положення норм кримінального процесуального законодавства, та не врахувавши роз`яснень Верховного Суду України щодо практики застосування наведених вище норм, та безпідставно та неправильно застосувавши процесуальний закон частково задовольнив клопотання захисника ОСОБА_7 та виніс рішення про повернення справи прокурору для виконання вимог ст..ст. 228-232 КПК України 1960 року. При цьому судом без розгляду справи по суті в оскарженій постанові мотивуючи своє рішення фактично вирішив питання про формулювання та обсяг обвинувачення, його доведеність кваліфікацію вчиненого , достовірність доказів, переваг одних доказів над іншими та визначив встановленими обставини, як не встановлювалися та не досліджувалися під час судового розгляду, вийшовши за межі своїх повноважень.
Таким чином на підставі наведеного та відповідно до положень ст.ст. 365, 366, п.3 ч.1 ст. 367 КПК України в редакції 1960 року, апеляційні скарги прокурора та підсудного в частині скасування постанови суду повинні бути задоволені, оскаржена постанова суду повинна бути скасована, а справа за обвинуваченням ОСОБА_7 по ст..ст. 366 ч.2, 367 ч.2 КК України - направлена до суду першої інстанції для розгляду зі стадії судового слідства.
Разом з тим не можуть бути задоволені вимоги апелянта підсудного ОСОБА_7 щодо розгляду справи за його обвинуваченням по суті судом апеляційної інстанції з постановленням виправдувального вироку, оскільки відповідно до положень глави 29 КПК України 1960 року апеляційний суд має повноваження тільки щодо перегляду рішень суду першої інстанції по суті справи та позбавлений можливості без ухвалення такого рішення відповідним судом першої інстанції самостійно розглянути справу та ухвалити по ній будь-яке рішення.
Що стосується апеляційних доводів прокурора про незаконність направлення справи судом першої інстанції для проведення додаткового розслідування, то вони не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги та суперечать матеріалам справи та висновкам суду першої інстанції, оскільки судом справа була повернута прокурору для виконання вимог ст..ст. 228-232 КПК України 1960 року та для проведення додаткового розслідування прокуророві не поверталася.
Що стосується заперечень захисника ОСОБА_9 в інтересах свого підзахисного ОСОБА_7 на апеляцію прокурора, слід зазначити, що позиція захисника ОСОБА_9 , яка наполягала на поверненні справи прокурору для проведення додаткового розслідування суперечить позиції підзахисного ОСОБА_7 , який наполягав на розгляді справи по суті без додаткового розслідування та постановленні оправдувального вироку, до розгляду апеляційних скарг по суті не була узгоджена з позицією підсудного, що є неприпустимим, а тому не може бути врахована колегією суддів при ухваленні рішення по апеляційних скаргах.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляцію прокурора ОСОБА_8 та підсудного ОСОБА_7 .М. задовольнити частково.
Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 травня 2015 року про повернення кримінальної справи щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.366, ч.2 ст.367 КК України прокурору Житомирської області для виконання вимог с.с.228-232 КПК України 1960 року скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для розгляду зі стадії судового слідства.
Ухвала набирає законної сили негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: