справа №1-136/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2007
року Городнянський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Криворученко
Д.П.,

при секретарі - Швачко О.В.,

з участю
прокурора - Бондаренко П.В.,

захисника - ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Городня справу по

обвинуваченню:

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с
Зоряне, Городнянського району, Чернігівської області, українця, громадянина
України, освіта професійно-технічна, не одруженого, працюючого робітником ВАТ
„Городнянський механічний завод", раніше не судимого, проживаючого
АДРЕСА_1 у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, згідно постанови Городнянського районного суду Чернігівської
області від 23.06.1997 року зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дочки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, в розмірі Ул частини всіх видів
заробітку, але не менше Уг частини неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, починаючи з 05.06.1997 року і до повноліття дитини. Однак від сплати
встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини /аліментів/ ОСОБА_2
злісно ухиляється, і станом на 01.03.2007 року заборгованість по сплаті
аліментів становить 2653,15 грн., яка і до теперішнього часу не відшкодована.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_2, свою
вину у пред'явленому йому обвинуваченні по ч.1 ст. 164 КК України визнав
повністю і показав, що дійсно він зобов'язаний сплачувати на підставі постанови
Городнянського районного суду аліменти на утримання доньки ОСОБА_3. До серпня
2005 року він працював і сплачував аліменти, або відправляв гроші колишній
дружині поштовими переказами. Відповідні документи про сплату аліментів надавав
у відділ виконавчої служби. З вересня 2005 року ніде не працює і допомоги по
безробіттю не отримує, в результаті чого і виникла заборгованість по аліментах.
Пошуки роботи позитивного результату не дали. З попередніх місць роботи
звільнявся за власним бажанням, так як на цьому наполягало керівництво
підприємств. У вчиненому щиро кається, зобов'язується погасити заборгованість
так як з червня 2007 року вже працює на заводі.

З'ясувавши думку учасників судового розгляду про те, які
докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним
дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не
оспорюються, враховуючи, що учасниками процесу не оспорюється доведеність вини
підсудного та кваліфікація його дій, з'ясувавши правильне

розуміння
підсудним та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за
відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз'яснивши їм,
що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні
обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення,
пред'явлене ОСОБА_2, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному
обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 от. 164 КК України, як злісне
ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини
(аліментів).

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №380 від
25.06.2007 року встановлено, що у ОСОБА_2 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому
діяння, мала місце шизофренія в стані ремісії /F 20.65 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го
перегляду/, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та
керувати ними. ОСОБА_2 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому
діяння, в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не
знаходився, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та свідомо
керувати ними. У ОСОБА_2
при теперішньому судово-психіатричному експертному дослідженні виявлена
шизофренія в стані ремісії, за психічним станом йому не показане застосування
примусових заходів медичного характеру, /а.с.79-82/

Вирішуючи питання про міру покарання підсудному, суд враховує характер та
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного - його вік, сімейний стан,
освіту, наслідки, що настали від злочину, відсутність цивільного позову по
справі, задовільну характеристику за місцем проживання, той факт що він раніше
не притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставиною, яка пом'якшує покарання підсудному, суд вважає - щире каяття, а
обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, враховуючи що підсудний працевлаштувався, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_2
необхідно призначити покарання у вигляді виправних робіт в межах санкції
статті, якою передбачена відповідальність за вчинений підсудним злочин, яке є
достатнім для виправлення підсудного та попередження нових злочинів.

Речові докази по
справі відсутні.

Судові витрати
по справі відсутні.

Підстав для
зміни міри запобіжного заходу, не має.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 321-324, 332-335 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК
України і призначити йому покарання у вигляді виправних робіт строком на вісім
місяців з відрахуванням 10 відсотків заробітку в доход держави.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2, до набрання
вироком законної сили, залишити без змін - підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду
Чернігівської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.