АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/1905/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/65/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Перерослово Із`яславського району Хмельницької області, українця,
громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, пенсіонера,
працюючого слюсарем та охоронцем у СТ Джерело, раніше не судимого,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:
було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи (навчання); періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 68 копійок та моральну шкоду у розмірі 4000 (чотири) тисячі.
В іншій частині позову відмовлено.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
представник потерпілого, адвокат ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та закрити кримінальне провадження.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_6 09 вересня 2013 року знаходився біля свого гаражу № НОМЕР_1 гаражно-будівельного кооперативу Восход по вулиці 50 років Жовтня в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, де о 10 год. 30 хв. між ним та сусідом по гаражу ОСОБА_7 виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно завдав один удар кулаком в область носу ОСОБА_7 .
Не зупинившись на цьому, обвинувачений ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 близько 6-ти ударів рукою в область потилиці. Після чого обвинувачений та потерпілий розійшлися.
Бажаючи продовжити сварку, ОСОБА_6 повернувся в гараж до ОСОБА_7 , де, продовжуючи свій злочинний намір, наніс ОСОБА_7 принесеним з собою невстановленим предметом приблизно 4 удари в область грудної клітини, та приблизно 4 удари ногою - в область пахової ділянки.
Своїми діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця та саден живота, забоїв м`якої частини голови, переломів 8, 9 ребер зліва по передньо-паховій лінії, які згідно висновку експерта за № 114 від 13 листопада 2013 року за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Обвинувачений в обґрунтування свої апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції було допитано у якості свідків близьких родичів потерпілого ОСОБА_7 , які є зацікавленими особами, та їхні свідчення не можуть бути прийняті судом у якості доказів. Дані свідки не бачили особисто події, а розповіли суду відомості, які були взяті судом першої інстанції зі слів ОСОБА_7 .
Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що згідно довідки від 19.10.2013 року № 1454 ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні з 11.09.2013 року по 26.09.2013 року, тобто, менше, ніж 21 добу. Таким чином, суд помилково кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України.
На думку апелянта, після нанесення тілесних ушкоджень, вказаних у висновку експерта, ОСОБА_7 не міг самостійно пересуватись та покинути гараж. На місце події не було викликано швидку медичну допомогу, та ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою тільки через 2 доби. Тобто у період з 09.09.2013 року по 11.09.2013 року ОСОБА_7 міг отримати вищевказані тілесні ушкодження від будь-якої іншої особи.
Також судом першої інстанції не було витребувано історію хвороби ОСОБА_7 з лікувально-профілактичного закладу. Висновком експерта не було конкретно встановлено час отримання тілесних ушкоджень.
ОСОБА_6 зазначає, що 09.09.2013 року знаходився весь день у гаражі, погано себе почував, лежав, двері в гараж були зачинені, потерпілого не бачив, не наносив йому тілесні ушкодження. Він і не зміг би нанести дані тілесні ушкодження потерпілому, у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я.
Судом першої інстанції було порушено право на захист, а саме, між ним та адвокатом ОСОБА_10 не було укладено угоду про правову допомогу, що грубо суперечить вимогам КПК України.
При апеляційному розгляді прокурор, який відмовився від апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та обґрунтованим.
Представник потерпілого заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, також вважаючи вирок законним та обґрунтованим.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та вина обвинуваченого ОСОБА_6 знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено, в тому числі, з точки зору їх достовірності, і яким судом була надана належна оцінка у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України.
Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про його непричетність до заподіяння умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, і тому є безпідставними.
Суд першої інстанції правомірно послався на покази потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та письмові матеріали кримінального провадження, як на докази вини ОСОБА_6 .
Так, потерпілий ОСОБА_7 в суді надавав пояснення про те, що 9 вересня 2013 року біля його гаражу № НОМЕР_2 , який знаходиться в ГБК Восход по вул. 50 років Жовтня в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, між ним та ОСОБА_6 відбулася сварка, в ході якої обвинувачений вимагав повернення йому боргу у сумі 100 гривень та наніс йому удар в ніс правою рукою. Від цього удару він схилився, носом у нього пішла кров, а обвинувачений дав йому по потилиці. Потім ОСОБА_6 побіг до свого гаражу, взяв ломик, повернувся до нього та наніс 4 удари ломом. Він схопився за лом, а ОСОБА_6 вдарив його ногою. Свідком зазначених подій був ОСОБА_13 , який приїхав до нього за газовим обладнанням.
Покази потерпілого ОСОБА_7 в повній мірі співпадають з показами свідка ОСОБА_11 , який підтвердив, що 9 вересня 2013 року він дійсно приїжджав до ГБК Восход, та бачив, як два сусіди по гаражу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , сварились між собою, висловлювались нецензурно. ОСОБА_7 дав ОСОБА_6 ляпас. Натомість обвинувачений став бити потерпілого куди попало, і наніс йому 8-10 ударів і в голову, і в груди. Потерпілий від ударів нахилився, у нього з носу пішла сукровиця, а ОСОБА_6 продовжував ходити та з ненавистю кричати і ображати його. Потім обвинувачений хотів взяти ломик в своєму гаражі, але він його зупинив. Він бачив, як ОСОБА_6 взяв в своєму гаражі предмет, схожий на металевий уголок, а потім кинув. Він не бачив того, щоб обвинувачений бив цим, або іншим предметом, потерпілого, але через 40 хвилин потерпілий, який приїхав на шиномонтаж, скаржився, що у нього болять груди, ребра та живіт, і він не може сидіти за кермом автомобіля.
Покази потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що потерпілий її чоловік. 9 вересня 2013 року він пішов зранку в гараж. Коли він йшов додому, вона помітила, що він волочить ноги, а під носом у нього кров. Він сказав їй, що нічого не сталось, втомився і пішов спати, нічого не поївши. Вранці на обличчі, на руках, на ребрах, на животі, в паху у її чоловіка з`явилися синці та гематоми. Він сказав, що обвинувачений тикав його чимось в живіт. На наступний день вона викликала швидку допомогу, оскільки чоловік не міг вдихнути повітря та його стан здоров`я значно погіршився. При цьому, потерпілий в період з вечора 09.09.2013 року до 11.09.2013 року знаходився вдома.
Судом першої інстанції ретельно було перевірено покази обвинуваченого в частині його непричетності до скоєного кримінального правопорушення, і з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, обгрунтовано визнано недостовірними та такими, що не знайшли свого підтвердження.
Суд навів у вироку детальні мотиви відносно оцінки пояснень обвинуваченого, потерпілого, свідків в цій частині.
Суд обґрунтовано не прийняв до уваги невизнання обвинуваченим вини у нанесенні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, розцінивши його покази як обраний спосіб захисту та намір ухилитись від відповідальності за скоєне. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
При цьому, колегія суддів вважає достовірними покази потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 , який був очевидцем вчиненого кримінального правопорушення, котрі на досудовому розслідуванні та під час розгляду кримінального провадження у суді давали аналогічні за своїм змістом, послідовні покази стосовно обставин кримінального правопорушення. Протиріч в поясненнях вказаних учасників судового провадження встановлено не було, тому суд правомірно взяв їх до уваги, як правдиві і такі, що відповідають дійсності.
Свідчення потерпілого ОСОБА_7 в повному обсязі узгоджуються і з висновком експерта № 114 від 13.11.2013 року (т. 2 а.к.п. 20-21), відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені ушкодження у вигляді синця та саден живота, забоїв м`якої частини голови, переломів 8, 9 ребер зліва по передньо-паховій лінії, які виникли від дії тупих твердих предметів, або при ударі об такі. Їх давність може відповідати 09.09.2013 року. Ушкодження могли бути спричинені за обставин, вказаних потерпілим. За своїм характером тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості.
Відповідність показів потерпілого та свідка ОСОБА_11 також підтверджується висновком експерта № 23/114/13 від 08.04.2014 року (т. 2 а.к.п. 48), яким встановлено, що характер, локалізація та особливості ушкоджень не виключають можливості утворення їх за обставин та в спосіб, які продемонстрували потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_11 в ході слідчого експерименту (т. 2 а.к.п. 40-43, 44-46).
Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у кримінальному провадженні докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.
Таким чином, судом вірно встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, і його висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, на думку колегії суддів, є законними та обґрунтованими.
Крім того, твердження обвинуваченого про порушення його права на захист, а саме, відсутність між ним та адвокатом ОСОБА_10 угоди про правову допомогу, є надуманим.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою слідчого ОСОБА_14 від 22.04.2014 року (т. 2 а.к.п. 64), у зв`язку з відмовою підозрюваного від ознайомлення і підпису процесуальних документів, та для об`єктивного забезпечення реалізації його права на захист, було доручено Дніпропетровському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням прав та інтересів ОСОБА_6 .
Обвинуваченому та призначеному адвокату ОСОБА_10 були надані для ознайомлення матеріали досудового розслідування (т. 2 а.к.п. 73-74).
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції згідно ст. 65 КК України врахував:
тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості;
дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (т. 2 а.к.п. 51), одружений, пенсіонер, має посередні характеристики з місця проживання, ГСК Восход та СТ Джерело (т. 2 а.к.п. 55, т. 1 а.к.п. 49, 50), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває (т. 2 а.к.п. 53-54), з 13.04.2009 року по 27.04.2009 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом - гострий задньо-базальний інфаркт міокарда (т. 1 а.к.п. 48), з 01.08.2010 року по 13.08.2010 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом - гострий повторний інфаркт міокарда (т. 1 а.к.п. 47), знаходився в поліклініці Медіком на Д обліку з діагнозом - постінфарктний кардіосклероз, з грудня 2011 року і по теперішній час на лікуванні в КУ ЦПМСД № 7 не знаходився (т. 2 а.к.п. 56); та обґрунтовано прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком, тривалість якого є необхідною та достатнього для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.
Призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, враховуючи рекомендації Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, обсяг, тривалість і характер моральних страждань потерпілого, та виходячи із засад розумності і справедливості, обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_7 , у сумі 4000 гривень.
Порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставами скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4