Справа № 716/1893/13-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2013 Заставнівський районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді - Стрільця Я.С.

при секретарі - Задорожняк О.М.

з участю сторони обвинувачення:

прокурора - Арсеній А.В.

з участю сторони захисту:

обвинуваченого - ОСОБА_1

з участю потерпілого - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця смт.Кострижівка Заставнівського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, вищу освіту, працює приватним підприємцем, раніше не судимого:

в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.1 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_1 01.08.2013 року біля 18-00 години, знаходячись в м.Заставна по вул.Кубанській в ході словесного конфлікту, який виник у нього з потерпілим ОСОБА_2, наніс останньому удар в область тулуба. Внаслідок вказаних дій потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця по передній поверхні грудної клітини з ліва, які згідно висновку експерта №220-Е від 06.08.2013 року відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та показав, що 01.08.2013 року у його доньки був день народження і він приїхав до неї в гості в м.Заставна на вул. Кубанську. Він почув словесну суперечку, яка відбувалася між його тещею свідком ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_2 Останній перебував в стані алкогольного сп'яніння та тримав пляшку пива в руках. Він тричі намагався в словесній формі заспокоїти потерпілого та пропонував відійти від його машини, але останній спровокував конфлікт, в ході якого він штовхнув потерпілого в грудну клітину. Від таких дій потерпілий ОСОБА_2 впав на землю. Після того конфлікт був припинений, оскільки повиходили сусіди, а він повернувся на територію домогосподарства свідка ОСОБА_3 Також додав, що він не вживав спиртні напої того дня, оскільки керував транспортним засобом.

Вказав також, що вчинив кримінальне правопорушення внаслідок дій самого потерпілого. Цивільний позов пред'явлений до нього не визнав в повному обсязі. В його задоволені просив відмовити.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_1, вина його підтверджується даними під час судового розгляду показами потерпілого, показами свідка ОСОБА_3, а також дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Так, допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_2 показав, що 01.08.2013 року він йшов по вул.Кубанській в м.Заставна вживаючи при цьому пиво. Підійшовши до домогосподарства свідка ОСОБА_3 з останньою у нього виник словесний конфлікт в який згодом втрутився обвинувачений ОСОБА_1 Він підійшов до нього та наніс правою рукою один удар в щелепу та після того наніс другий удар ногою в грудну клітину. Після отриманих ушкоджень він пішов до дому, однак після погіршення самопочуття звернувся до лікарів по допомогу. Вказав, що діями обвинуваченого йому завдано матеріальних збитків в розмірі 100 гривень, які він поніс придбаваючи ліки та медикаменти. Крім матеріальної шкоди йому діями обвинуваченого ОСОБА_1 завдано і моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 1000 гривень. Просив поданий ним цивільний позов задовольнити та суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_3, яка є тещею обвинуваченого ОСОБА_1, в ході її допиту під час судового розгляду показала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у її онуки був день народження. Остання проживає разом з нею. Того дня приїхав обвинувачений ОСОБА_1 з метою привітати свою доньку, а машину залишив біля подвір'я. Вона почула, що потерпілий ОСОБА_2 кличе її, а коли вийшла на вулицю, то він розпочав з нею словесний конфлікт з приводу купи гравію, яка заважає йому проїжджати по дорозі. Почувши сварку до них вийшов обвинувачений ОСОБА_1, який намагався з'ясувати причину конфлікту та заспокоїти потерпілого ОСОБА_2, який перебував в стані алкогольного сп'яніння та вів себе зухвало. Під час цього обвинувачений ОСОБА_1 штовхнув потерпілого рукою в грудну клітину від чого той впав. Підвівшись на ноги останній продовжив конфлікт, однак чи наносив обвинувачений потерпілому удар рукою по обличчю чи ногою в тулуб вона не бачила. Весь конфлікт тривав близько 5 хвилин.

Вина обвинуваченого ОСОБА_1 також підтверджується висновком експерта №220-Е від 06.08.2013 року (а.с. 15) з якого видно, що у потерпілого ОСОБА_2 маються ушкодження у вигляді синця: по передній поверхні грудної клітини зліва, яке виникло від дії твердого тупого предмету, цілком можливо при обставинах на які вказав ОСОБА_2 внаслідок нанесення йому удару взутою ногою сторонньої особи в грудну клітину, може відповідати терміну на 01.08.2013 року і відноситься до розряду легких тілесних ушкоджень.

Суд вважає, що показання потерпілого ОСОБА_2 в частині нанесення йому удару обвинуваченим рукою в обличчя не відповідають дійсності, оскільки спростовуються вищевказаним висновком експерта в якому відсутні відомості щодо наявності у потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень на обличчі. Дана обставина також підтверджується тим, що потерпілий на стадії досудового розслідування кримінального провадження вказував, що йому двічі був нанесений удар по обличчю, а в судовому засіданні вказав лише про один удар. Даний факт суд розцінює як намагання ввести суд в оману, щоб обвинувачений ОСОБА_1 поніс важче покарання.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по кримінальному провадженню докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 доведена. Його дії слід кваліфікувати за ст. 125 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які б обтяжували покарання у відповідності до ст.67 КК України та таких, що пом'якшують покарання згідно ст. 66 КК України судом не виявлені.

Суд також враховує те, що обвинувачений ОСОБА_1 по місцю реєстрації характеризується позитивно, раніше несудимий, вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії невеликої тяжкості, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, враховується також і поведінка потерпілого. Судом береться до уваги думка останнього, який просив призначити йому суворе покарання в межах закону. Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_1, з урахуванням його майнового стану, слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті. Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам провадження, але й його особі, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

У відповідності до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 128, ч.1 ст.129 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до обвинуваченого. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_2 пред'явлено до обвинуваченого ОСОБА_1 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Суд вважає, що в частині відшкодування матеріальної шкоди потерпілому слід відмовити по тій причині, що ним не доведено обставин на які він посилається в ньому. Зокрема потерпілий вказує, що ним на придбання ліків та медикаментів було витрачено кошти в розмірі 100 гривень, однак жодних доказів (квитанція, рецепт, касовий чек тощо) ним не надано на підтвердження цього. В матеріалах кримінального провадження та цивільного позову відсутні будь-які інші дані, які могли б підтвердити обставини на які посилається потерпілий.

На підставі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого, Пленум ВСУ в п. 31 Постанови № 13 від 2 липня 2004?р. "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" орієнтує суди на необхідність керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз'ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995?р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: "Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що потерпілим не доведено наявність завданої йому моральної шкоди протиправними діями обвинуваченого, він не надав жодних доказів на підтвердження вказаних в позові обставин. Саме тому, в частині стягнення моральної шкоди слід також відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 127-129, 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним за ст.125 ч.1 КК України і призначити йому покарання в виді штрафу в дохід держави в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

СУДДЯ Стрілець Я.С.