Справа № 359/1699/15-к
Провадження № 1-в/359/102/2015
У Х В А Л А

Іменем України

2 квітня 2015 р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

за участю представника БВК № 119 ОСОБА_3 ,

за участю засудженого ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе Києво-Святошинського р-ну Київської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 09.03.2011 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

встановив:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.08.2012 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, та на підставі ст. 71 КК України, призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Згідно вищевказаного вироку засуджений відбуває покарання в Бориспільській ВК №119.

25.02.2015 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, оскільки він відбув вже 2/3 частини призначеного покарання. Також просив суд взяти до уваги те, що в нього є малолітня дитина. Враховуючи все вищевикладене, ОСОБА_4 просив суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Суд, заслухавши засудженого, який клопотання підтримав та просив його задовольнити, думку представника адміністрації БВК та думку прокурора, які клопотання не підтримали, дослідивши матеріали клопотання та особової справи в їх сукупності, вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування звільнення, згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.08.2012 року, ОСОБА_4 засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Строк покарання рахується з 31.08.2012 року.

На момент розгляду клопотання засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до коментованої ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р. передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений під час утримання в Київському СІЗО порушень вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 14.10.2012 р. відбуває покарання в БВК № 119. За період відбування покарання зарекомендував себе з негативної сторони, допустив сім порушень вимог режиму відбування покарання в установі, з яких шість не знято і не погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не має.

29.08.2013 р. був етапований до Бучанської виправної колонії 85 ЛЗ, де допустив одне порушення вимог перебування у лікувальному закладі, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани, яке на даний час не знято та не погашено у встановленому законом порядку.

ОСОБА_4 не працевлаштований на виробництві установи, а також як не мав наміру та бажання, так і не має наміру та бажання працевлаштуватися. Не приймає участь у громадському житті колективу відділення. Не бере участь у суспільно-корисній праці по благоустрою установи. Участь у програмах диференційованого виховного впливу не приймає.

Поводить себе флегматично, не завжди чемний та доброзичливий. Форми одягу дотримується, носить не завжди охайно. До майна установи відноситься недбало. В побуті поводить себе спокійно, не завжди чемний, не має адекватної самооцінки. У відношенні до представників адміністрації установи намагається бути ввічливим та тактовним, виконує їх законні вимоги, з метою поблажливого ставлення до нього. Підтримує стосунки із деякими засудженими на відділенні. Зв`язок з рідними підтримує шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі, але рідні не впливають позитивно на поведінку засудженого.

Вину за вироком суду визнав повністю, але не усвідомлює суспільну небезпеку скоєного злочину у зв`язку з власною недбалістю та небезпечністю, виконавчих листів не має.

Крім того, як вбачається з матеріалів особової справи, до ОСОБА_4 при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого 13.06.2014 р. (а.с.17, 18) та 15.01.2015 р. (а.с.19, 20) зазначено, що особа за період відбування покарання не стає на шлях виправлення, у зв`язку з чим комісією установи приймалися рішення про відмову у застосуванні відносно нього вимог ст. ст. 81, 82 КК України.

Згідно ст. 12 КК України злочин, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Таким чином, матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 злочину, дані про особу засудженого, який в установі відбування покарань до праці не залучається, та немає наміру працевлаштовуватися, має 7 стягнень, які не знято і не погашено, заохочень не має, суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, ст. ст. 12, 81 КК України, суд -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1