У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду України в складі:

головуючого - Пилипчука П.П., суддів - Волкова О.Ф. і Пінчука М.Г.,

за участю прокурорів Ковтуна А.О., Боброва Ю.О., а також ОСОБА_1. - особи,
справу стосовно якої закрито,

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу
стосовно ОСОБА_1. за касаційним поданням заступника військового прокурора
Чернівецького гарнізону на ухвалу військового апеляційного суду Центрального
регіону від 20 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком військового місцевого Хмельницького гарнізону від
18 січня 2007 року військовослужбовця військової частини А 0412,

прапорщика ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1року в селі Краскіно Хасанського району
Приморського краю РФ, українця, громадянина України, який має середньо-технічну
освіту, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимого, на
військовій службі з грудня 1996 року,

визнано винним у порушенні правил експлуатації
спеціальної машини, що спричинило загибель людини, тобто у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, та засуджено до позбавлення волі строком
на 2 роки. На підставі ст. 58 КК України замість позбавлення волі ОСОБА_1
призначено покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки з
відрахуванням в доход держави 10 відсотків його грошового забезпечення.

Згідно вироку, 8 серпня 2005 року ОСОБА_1., виконуючи
обов'язки начальника контрольно-пропускного пункту військової частини НОМЕР_2,
при проведенні технічного огляду перед виїздом транспортного засобу не
перевірив в порушення вимог керівних документів люфт рульового керування машини
ПЗМ-2 (військовий номер НОМЕР_1) під керуванням старшого сержанта ОСОБА_2.
та дозволив випуск з парку технічно
несправної машини з понаднормовим люфтом рульового керування - 59,7 град.,
внаслідок чого 26 серпня 2005 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій
загинув рядовий ОСОБА_3.

Ухвалою військового апеляційного суду Центрального
регіону від 20 березня 2007 року за результатами розгляду апеляції засудженого
вирок суду першої інстанції скасовано, а кримінальну справу стосовно ОСОБА_1.
закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю в його діях
складу злочину.

В касаційному поданні заступник військового прокурора
Чернівецького гарнізону, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, не погоджуючись з ухвалою
апеляційного суду, просить її скасувати у зв'язку з істотним порушенням
кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального
закону, допущеними військовим апеляційним судом, а кримінальну справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України Волкова
О.Ф., думку прокурорів Ковтуна О.А. та Боброва Ю.О., які підтримали викладені у
касаційному поданні вимоги, пояснення ОСОБА_1., який заперечував проти
задоволення касаційного подання, вивчивши доводи касаційного подання та
дослідивши матеріали справи, колегія суддів Військової судової колегії вважає,
що касаційне подання задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи обвинувальний вирок
стосовно ОСОБА_1., вказав на порушення судом вимог статей 67 та 323 КПК України
щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, а також відсутність доказів на
підтвердження причинного зв'язку між діянням засудженого та смертю рядового
ОСОБА_3

В ухвалі апеляційного суду, зокрема, зазначено, що
військовий суд гарнізону належним чином не врахував і не дослідив наступні дані
про те, що: ОСОБА_1. надавав дозвіл на виїзд транспортного засобу з парку
військової частини, термін дії якого становив 10 діб, а дорожньо-транспортна
пригода, в якій загинув ОСОБА_3. сталася через 18 діб після проведення
засудженим техогляду; водій транспортного засобу ОСОБА_2. сам порушив правила
експлуатації транспортного засобу, завантаживши у кабіну машини ПЗМ-2 два мішки
з піском і цементом, дозволивши сісти у кабіну рядовому ОСОБА_3., який після
перекидання транспортного засобу потрапив під машину і загинув; стосовно водія
ОСОБА_2. була порушена кримінальна справа і вироком військового місцевого суду
Чернівецького гарнізону від 24 січня 2006 року
він був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415
КК України.

На думку колегії суддів, висновок про наявність
причинного зв'язку між діянням ОСОБА_1. та смертю рядового ОСОБА_3, а відтак і
про доведеність вини ОСОБА_1. у вчиненні такого порушення правил експлуатації
спеціальної техніки, що потягло загибель потерпілого, на підставі встановлених по справі обставин, зроблений
бути не може. З тим, що військовий апеляційний суд Центрального регіону вірно
зазначив, що судом першої інстанції не вказано такого причинного зв'язку,
погоджується і прокурор в своєму касаційному поданні. Таким чином, немає
об'єктивних підстав і для висновку про наявність в діянні ОСОБА_1. всіх ознак
складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України.

Згідно зі статтею 62 Конституції України, ніхто не
зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не
може грунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь. Проте, як правильно указав суд апеляційної
інстанції, місцевим судом постановлено обвинувальний вирок всупереч
закріпленому Конституцією України принципу презумпції невинуватості.

Згідно зі ст. 64 КПК України при розгляді кримінальної
справи в суді підлягають доказуванню серед іншого подія злочину та винність
обвинуваченого у вчиненні злочину. У відповідності до ст. 327 КПК України
обвинувальний вирок постановлюється лише при умові, коли в ході судового
розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена, а у випадках, коли не
встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, то
постановлюється виправдувальний вирок.

Військовий апеляційний суд Центрального регіону, дійшовши
висновку про відсутність в діянні засудженого
складу злочину, з яким погоджується колегія суддів, належним чином його
умотивував. Постановляючи ухвалу про скасування обвинувального вироку суду
першої інстанції за результатами апеляційного розгляду справи, діяв у межах
своїх повноважень та у повній відповідності до вимог статей 366, 376 КПК
України.

Викладені в касаційному поданні посилання прокурора на
незаконність закриття кримінальної справи, яка, на думку прокурора, після скасування вироку мала бути направлена
на новий судовий розгляд, є безпідставними. Серед визначених у ст. 366 КПК
України повноважень апеляційного суду за результатами розгляду апеляцій на
вироки, ухвалені
місцевими
судами, є скасування вироку із закриттям справи. Згідно зі ст. 376 КПК України
апеляційний суд скасовує обвинувальний вирок і закриває справу при встановленні
обставин, передбачених ст. 6 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів Військової судової
колегії Верховного Суду України визнає, що ухвала суду апеляційної інстанції
про скасування обвинувального вироку постановлена з дотриманням вимог
кримінального та кримінально-процесуального закону, кримінальну справу стосовно ОСОБА_1.
апеляційним судом обгрунтовано закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України у
зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, а тому вважає за необхідне ухвалу
військового апеляційного суду Центрального регіону від 20 березня 2007 року
залишити без зміни, а касаційне подання - без задоволення.

Керуючись статтями 394, 396 КПК України,
колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційне подання заступника військового
прокурора Чернівецького гарнізону на ухвалу військового апеляційного суду
Центрального регіону від 20 березня 2007 року в кримінальній справі стосовно
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

П.П. Пилипчук О.Ф.
Волков М.Г.
Пінчук