Дата документу Справа № 310/5950/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 310/5950/14-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/279/15 ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 186 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Баку, Азербайджан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 16 травня 2005 року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ч.3 ст. 185, ст.ст. 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2007 року на підставі ст.ст. 6 ч.1 п.2, 282 КПК України справу закрито на підставі Закону України від 02 червня 2005 року №2635-VI у зв`язку з декриміналізацією;

- 27 липня 2009 року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ч.2 ст. 186, ст.ст. 75,76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 31 травня 2010 року вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 1 дня позбавлення волі;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 02 липня 2014 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 537 грн. 90 коп..

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить переглянути вирок суду в частині призначеного йому покарання і призначити йому більш м`яке покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 не погоджується з правильністю кваліфікації дій ОСОБА_7 , наполягає на тому, що потерпілу в будинку він не бачив, вважає, що його дії підлягають кваліфікації як крадіжка, а не грабіж. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчинену повторно і призначити ОСОБА_7 остаточне покарання в межах трьох років позбавлення волі.

Як встановлено вироком суду, 28 червня 2014 року, приблизно о 00 год. 05 хв., знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 з метою таємного викрадення чужого майна, через незачинені вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_3 , де, реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що за його злочинним діями ніхто не спостерігає, став шукати речі, які можливо викрасти.

Зайшовши до спальної кімнати будинку, де в цей час спала потерпіла ОСОБА_9 , він взяв зі столу мобільний телефон Samsung GT-E2232, вартістю 500 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку МТС, на рахунку якої було 30 грн. та взяв з полки шафи грошові кошти в сумі 200 грн., які належать ОСОБА_9 . Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 пройшов по коридору, де із холодильника викра сир та вершкове масло, що не становлять матеріальної цінності для потерпілої.

Після цього, ОСОБА_7 повернувся до спальної кімнати, в якій продовжувала спати ОСОБА_9 та від`єднав від телевізору DVD програвач ODEON DVP 355, вартістю 300 грн., взяв пульт від програвача. В цей час ОСОБА_9 прокинулась і помітила його, встала з ліжка і підійшла до нього. Усвідомлюючи, що його дії помічені та сприймаються потерпілою як злочинні, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, рукою відштовхнув потерпілу та зник з місця скоєння злочину, тим самим відкрито, повторно викрав майно ОСОБА_9 , чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1030 грн.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_7 суд обґрунтував показаннями обвинуваченого в судовому засіданні, який, частково визнав свою вину, показаннями потерпілої, свідків, письмовими доказами, зібраними органом досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційних скарг, наполягав на зміні кваліфікації його дії, вислухавши думку прокурора, який вважав вирок законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України за обставин викладених у вироку є обґрунтованими і підтверджуються сукупністю належних і допустимих доказів зібраних в установленому порядку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, у вироку обгрунтовано доказами, доданими до обвинувального акту, дослідженими в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_7 частково визнаючи себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, визнав факт проникнення до будинку та викрадення ним зазначеного у вироку майна, за виключенням крадіжки грошей в сумі 200 грн., в зазначний в обвинувальному акті день та час, за обставинах, зазначених у вироку.

Не погоджуючись з кваліфікацією його дій, наполягав на тому, що при скоєнні зазначеного злочину потерпілу він не бачив і не штовхав, його потерпіла також не бачила.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що в ніч на 28.06.2014 року вона знаходилась у спальній кімнаті та дивилась телевізор у ліжку та заснула. Приблизно опівночі вона прокинулась від якогось шуму в будинку та побачила незнайомого чоловіка, який ходив по кімнаті, а потім почав від`єднати проводи з ДВД-програвача та зрозуміла, що в будинку знаходиться крадій. В цей час електричне освітлення було вимкнуте, кімната освітлювалась від екрану телевізора. Вона дуже злякалась та тихенько почала вставати з ліжка, маючи намір непомітно від крадія вийти з будинку. Коли почала йти, то незнайомий чоловік повернувся до неї і пішов у її бік, в його руці вона помітила її ДВД-програвач, а потім він відштовхнув її ліктем і швидко вийшов із будинку. Вона зачинила двері і хотіла зателефонувати своєму цивільному чоловіку ОСОБА_10 , який знаходився в цей час на роботі, але не змогла, так як її мобільний телефон був викрадений. Потерпіла наполягала на тому, що обвинувачений її помітив і відштовхнув, оскільки вона знаходилась на його шляху і він не міг пройти мимо неї, та наполягає на викраденні із її будинку, крім речей і продуктів, грошей в сумі 200 гривень.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив показання потерпілої, яка, ранком, коли він повернувся з роботи додому, розповіла йому про те, що до будинку вночі проник невідомий чоловік і викрав речі, а коли ОСОБА_9 прокинулась і піднялась із ліжка, невідомий побачив її, почав виходити із кімнати, відштовхнувши потерпілу.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що її син ОСОБА_7 28.06.2014 року прийшовши додому близько півночі, приніс сир, масло, ДВД-програвач.

В копії витягу із кримінального провадження № 0002777 про внесення до ЄРДР 29.06.2014 року, тобто наступного дня після вчинення кримінального правопорушення, за заявою потерпілої ОСОБА_9 про скоєння ОСОБА_7 відкритого викрадення належного потерпілій майна, тобто злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, викладені обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначені потерпілою за викладених у вироку обставин (а.к.п.44).

В ході огляду місця події від 28.06.2014 року - домоволодіння АДРЕСА_3 встановлений механізм запирання вхідних дверей у будинок у вигляді дерев`яних щипців для білизни оглянуто холодильник в коридорі, упродовж протилежної від входу у залу стіни (кімната № 1) розташована шафа коричневого кольору на полицях якої знаходяться посуд, книги та інші речі та з якої були викрадені грошові кошти, телевізор від якого був від`єднаний ДВД-програвач; у кімнаті № 1 будинку - стіл, з якого був викрадений мобільний телефон "Самсунг"; під час огляду вилучено чотири сліди папілярних узорів пальців рук, слід підошовної частини взуття, мікрочастки з поверхні металевої хвіртки та забору, мікрочастки з забору, з поверхні вхідних дверей (а.к.п.46-52).

Відповідно до заяви свідка ОСОБА_12 останній добровільно видав працівникам міліції специфікацію до договору № 1 та договору № 2 № 1680 від 01.07.2014р. про прийняття у нього під заставу мобільного телефону "Самсунг" та протоколом її огляду та виїмки від 02.07.2014р. (а.к.п.54-56).

За заявою від 02.07.2014р. підозрюваний ОСОБА_7 добровільно видав працівникам міліції: сім-карти операторів мобільного зв`язку МТС та Ace Card, пульта дистанційного управління та ДВД- програвач "Оdeоn DVP 355", мобільного телефону "Моторола" з сім-картою оператора стільникового зв`язку МТС та протоколом їх огляду та виїмки від 02.07.2014р. (а.к.п.58, 59).

В ході огляду огляду 04.07.2014р. приміщення ломбарду "Довіра" за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Праці, буд.31, було вилучено мобільний телефон "Samsung Duos" з паспортом до нього (а.к.п.63, 64, 68).

Обвинувачений в суді першої і апеляційної інстанції, наполягаючи на тому, що проник до будинку з метою вчинення крадіжки і заперечуючи, що вони з потерпілою бачили один одного, пояснював, що в спальній кімнаті працював телевізор, він двічі заходив до кімнати, в якій спочатку взяв мобільний телефон, а потім ДВД-програвач, від`єднавши його від телевізора.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій та про те, що грошей в сумі 200 гривень він не викрадав, оскільки потерпіла наполягала на викраденні грошей та на тому, що вона побачила ОСОБА_7 в момент, коли він від`єднав ДВД-програвач, піднялась з ліжка, а обвинувачений, виходячи із кімнати, відштовхнув потерпілу. Підстав не довіряти показанням потерпілої колегія суддів не вбачає і обвинувачений не навів їх ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги захисника про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого суперечать роз`ясненням Верховного Суду України, викладеним в ч.3 ст. 4 Постанови Пленуму №10 від 06.11.2009 року Про судову практику у справах про злочини проти власності, відповідно до яких дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.3 ст. 186 КК України як як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно та поєднаний з проникненням у житло, колегія суддів вважає правильною.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином врахував враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, особу винного, який раніше неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів, нове кримінальне правопорушення вчинив через невеликий проміжок часу після звільнення від відбування покарання 24.03.2014 року, за місцем проживання характеризується посередньо.

Суд встановив обставини, які, відповідно до ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого та враховував часткове визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому злочині, його каяття у скоєному та його сприяння в частковому усуненні в ході досудового слідства заподіяної шкоди.

Таким чином всі обставини, які впливають на міру покарання і призначив покарання, близьке до мінімального строку покарання, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обставини, які наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого і його захисника, були враховані судом при призначенні покарання, інших даних, які б суттєво могли вплинути на призначене покарання, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які потягли б за собою скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 , визнаного винним за ч.3 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4