АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/315/15 Справа № 204/5438/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001339, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2014 року, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Красногвардійського району м.Дніпропетровська на вирок Красногвардійського районного судум. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Грушівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 191 КК України - до покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організаційно-розпорядчою функцією строком на два роки; за ч. 1 ст. 366 КК України - до покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організаційно-розпорядчою функцією строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організаційно-розпорядчою функцією строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та на них в силу ст. 76 КК України покладено відповідні обов`язки.
Також вироком суду вирішено питання речових доказів.
В поданій основній апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації вчиненого, просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, як незаконний через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості. Вважав за необхіне ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 191 КК України - три роки обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організаційно-розпорядчою функцією строком на два роки; за ч. 1 ст. 366 КК України один рік обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організаційно-розпорядчою функцією строком на один рік, на підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки.

15 січня 2015 року та 17 січня 2015 року до вказаної апеляційної скарги надійшли доповнення. Прокурор в остаточній редакції апеляційної скарги просив вирок суду змінити, зазначивши в його резолютивній частині, що додаткове покарання призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки виконувати самостійно, оскільки суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність та не зазначив, що додаткове покарання підлягає реальному і самостійному виконанню. В решті вирок просив залишити без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими і засуджені за те, що будучи посадовими особами: ОСОБА_6 - директором, а ОСОБА_7 - заступником директора з навчально-виробничої роботи Комунального навчального закладу міжшкільного навчально-виробничого комбінату №3, який розташований за адресою вул. Автодорівська,1-А в м. Дніпропетровськ, та відповідно до їх посадових інструкції здійснювали організаційно - розпорядчі та адміністративно господарські функції, тобто відповідно до примітки до 364 КК України є службовими особами.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 достовірно знаючи про те, що ОСОБА_9 на підставі заяви про звільнення, не мав наміру виконувати покладені на нього функціональні обов`язки, а бажав звільнення з займаної посади майстра з автосправи зазначеного закладу у вересні 2013 року, вступили у попередню змову на вчинення злочину у сфері службової діяльності, а саме: ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 фіктивно скласти табель обліку днів, відпрацьованих ОСОБА_9 та в подальшому заволодіти бюджетними коштами у вигляді незаконно нарахованої заробітної плати, на що ОСОБА_7 надав свою згоду.

ОСОБА_7 , у період часу з вересня 2013 року по червень 2014 року особисто підписував офіційні документи, що містять завідомо неправдиві відомості, а саме: щомісячно власноруч складав табелі обліку робочого часу, де зазначалося неправдиві відомості щодо виконання ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання своїм посадовим становищем та службового підроблення, діючи умисно, в свою чергу затверджував та передавав до бухгалтерії навчального закладу табелі обліку робочого часу, де зазначалося неправдиві відомості щодо виконання ОСОБА_9 покладених на нього обов`язки, а також, рахункові платіжні відомості за вказаний період та наказ № 41-К/1 від 25.09.2013 року про грошову винагороду, що призвело до безпідставного нарахування для виплати ОСОБА_9 заробітної плати та премії на загальну суму 11388 грн. 24 коп., хоча фактично роботу за нього виконували інші співробітники закладу.

Надалі, ОСОБА_6 , у період часу з вересня 2013 року по червень 2014 року, продовжуючи реалізовувати умисел, направлений на привласнення чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, отримавши від ОСОБА_9 , видану останньому пластикову банківську платіжну картку, призначену для виплати заробітної плати, достовірно знаючи про безпідставність нарахування йому заробітної плати, з метою реалізації умислу щодо заволодіння чужим майном бюджетними коштами, з використанням зазначеної картки, щомісяця проводив зняття грошових коштів, що були безпідставно нараховані ОСОБА_9 , як заробітна плата та використовував їх на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_6 , являючись посадовою особою умисно, шляхом службового підроблення, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнив бюджетні кошти в сумі 11388 грн. 24 коп., що були безпідставно нараховані ОСОБА_9 , як заробітна плата, а ОСОБА_7 , являючись посадовою особою та достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , як працівник названого закладу, покладені на нього функціональні обов`язки не виконує, умисно, шляхом службового підроблення, зловживаючи своїм службовим становищем, розтратив бюджетні кошти на вказану суму, внаслідок чого державі спричинено майнову шкоду в розмірі 11388 грн. 24 коп.

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги прокурора прокуратури Красногвардійського району м. Дніпропетровська в її остаточній редакції, просив вирок суду змінити, зазначивши в його резолютивній частині, що додаткове покарання призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з організаційно-розпорядчими функціями строком на два роки підлягає реальному і самостійному виконанню. В решті вирок просив залишити без змін.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, просили вирок Красногвардійського районного судум. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, думку обвинувачених, проаналізувавши доводи, викладені в скарзі та в судовому засіданні, співставивши їх з наявними в провадженні матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , правильність кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 191 КК України та ч.1 ст. 366 КК України, інші фактичні обставини кримінального провадження ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Даних які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, суд відповідно до зазначених вимог кримінального закону врахував обставини кримінального провадження, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинувачених.

Призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження злочинів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність при призначені покарання щодо обвинувачених, оскільки застосував як до основного так і до додаткового покарання положення ст. 75 КК України, колегія суддів, вважає, що вони не заслуговують на увагу та є необґрунтованими з наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, зі змісту названої норми кримінального закону вбачається, що звільнення від відбування покарання з випробуванням можливо тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Як вбачається з вироку суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими і засуджені за ч. 3 ст. 191 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 ККУкраїни - остаточно визначено покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організаційно-розпорядчою функцією строком на два роки, в силу ст. 75 КК України звільнені від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на один рік.
Враховуючи, що звільнення з випробуванням допустимо тільки від основного покарання, призначене судом додаткове покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організаційно - розпорядчою функцією повинно виконуватись реально.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними та не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Красногвардійського району міста Дніпропетровська - залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного судум. Дніпропетровська від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області: