Справа № 11 -862/2007
року Головуючий
186 ч.2 КК України суддя:
апеляційного суду суддя:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Миколаївської області в
складі:

головуючого: Царюка В.В.

суддів: Гребенюк
В.І., Губи О.О.

за участю
прокурора: Омеляна В.М.

засудженого: ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської
області від 14 вересня 2007 року, яким
засуджено:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця м.
Набережні Челни, Татарстан, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1, раніше судимого Первомайським міським судом
Миколаївської області:

1)
18.05.1989 року за
ст. 117 ч.3 КК України 1960 року
до 6 років позбавлення волі, звільнено
від відбування покарання 24.02.1995 року;

2)
11.01.1996 року за
ст. 206 ч. 2 КК України 1960 року
до 5 років позбавлення волі, звільнено
від відбування покарання 18.10.2000 року; Первомайським міськрайонним судом
Миколаївської області:

3)
06.07.2004 року за
ст. 263 ч. 1 КК України до 2
років позбавлення волі, на підставі ст. 75
КК України звільнено від покарання з іспитовим строком на 2 роки,

4)
29.11.2004 року за
ст. 185 ч.3 КК України на
підставі ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення
волі, звільнено 17.04.2007 року
умовно-достроково на 10 місяців 23 дня;

за ст.
186 ч. 2
КК України на
4 роки позбавлення
волі.

На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до
призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину
покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області
від

29.11.2004 року
і остаточно призначено ОСОБА_1.
покарання 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 35 грн. спричиненої матеріальної шкоди.

За
вироком суду ОСОБА_1
визнаний винним та засуджений за вчинення злочину з наступних підстав.

28
червня 2007 року, біля 11 години, ОСОБА_1 прийшов до інваліда 1-ої групи ОСОБА_2, який мешкає в АДРЕСА_2, без мети пограбування.

Під час
перебування у вищевказаній квартирі ОСОБА_1, переслідуючи
корисний мотив, ігноруючи волю
потерпілого, скориставшись його
безпорадним станом, відкрито заволодів
мобільним телефоном «SAMSUNG
С-200» ОСОБА_2 вартістю 300 грн. зі стартовим пакетом «JEANS»
вартістю 25 грн. з грішми на рахунку в сумі 15 грн. та грішми в сумі 20 грн. та
застосувавши до потерпілого насильство,
яке не є небезпечним для життя і здоров'я (поштовх в груди), зник з місця вчинення злочину, заподіявши потерпілому ОСОБА_2 матеріальну
шкоду в сумі 360 грн.

В
апеляції засуджений ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм кримінального законодавства
України та Конституції України, просить
вирок суду скасувати.

В
доповненнях до апеляції ОСОБА_1
просить пом'якшити йому покарання і з урахуванням стану здоров'я призначити
покарання, не пов'язане з позбавленням
волі. При цьому посилається на часткове відшкодування спричиненої потерпілому
матеріальної шкоди, стан свого здоров'я.
Водночас апелянт зазначає, що не зміг в
повному обсязі відшкодувати спричинену матеріальну шкоду потерпілому
ОСОБА_2, оскільки той останнім часом не
знаходився за своїм місцем проживання. Оспорює характеристику, яка є в матеріалах справи.

Крім
того, зазначає в доповненнях до
апеляції, що суддя при розгляді справи
відносилась до нього упереджено,
оскільки під час затримання правоохоронними органами саме із-за
судді, яка знала про наслідки для нього
невживання необхідного медичного препарату,
на протязі трьох суток
був позбавлений можливості вживати лікувальний препарат. Також під час
перерви судового засідання суддя продиктувала секретарю весь протокол судового
засідання.

Заслухав
доповідь судді, пояснення засудженого
ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляцію і просив при
апеляційному розгляді справи пом'якшити йому покарання, думку прокурора Омеляна В.М. про залишення апеляції без задоволення, а вироку суду - без зміни, перевіривши матеріали

кримінальної
справи, обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи,
у судовому засіданні згідно з вимогами
ст. 299 ч.3 КПК України суд
визначив обсяг доказів, що підлягають
дослідженню, визнав недоцільним
дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники судового
розгляду.

З
протоколу судового засідання видно, що
ОСОБА_1 повністю
визнав вину по пред'явленому обвинуваченню,
при допиті підсудний не заперечував,
що дійсно 28.06.2007 року він,
знаходячись в квартирі ОСОБА_2 за запрошенням останнього, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я
потерпілого, відкрито заволодів майном
ОСОБА_2 - мобільним телефоном «SAMSUNG
C-200» зі
стартовим пакетом «JEANS» вартістю 25 грн.
з грішми на рахунку в сумі 15 грн. та грішми в сумі 20 грн. Не мав заперечень
ОСОБА_1 і
відносно цивільного позову. Йому були роз'яснені положення вказаного закону про
те, що у такому випадку він буде
позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Згідно
зі ст.
365 ч. 1 КПК України апеляційним судом не перевіряються висновки суду
першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких
відповідно до вимог ч.3 ст. 299, ст.
301-1 КПК України докази не досліджувалися.

З
урахуванням наведеного, доводи апелянта
щодо порушень вимог кримінального закону та Конституції України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки кримінальна справа розглянута в вище
зазначеному порядку. А крім того, в
апеляції не зазначено, які саме
положення кримінального закону та Конституції України, на його думку порушені, порушені.

Висновок
суду про винність ОСОБА_1
відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на доказах, які є в матеріалах справи.

Дії
ОСОБА_1 судом
першої інстанції правильно кваліфіковані за
ст. 186 ч. 2 КК України.

Призначаючи
покарання ОСОБА_1. суд
першої інстанції відповідно до вимог
ст. 65 КК України врахував
ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані засудженого, в тому числі визнання ним вини у
вчиненому, щире каяття часткове
відшкодування потерпілому спричиненої шкоди та стан його здоров'я.
Характеризується ОСОБА_1 за місцем проживання негативно.

Крім
того, засудженому ОСОБА_1. судом
застосовано ст. 71 КК України,
оскільки його було умовно-достроково звільнено від відбування покарання
за попереднім вироком і протягом невідбутої частини покарання вчинив новий
злочин.

Таким
чином, підстав для пом'якшення покарання
колегія суддів не вбачає.

Що
стосується твердження апелянта, що
характеристика, яка є в матеріалах
справи, не відповідає дійсності, то вони безпідставні, оскільки в характеристиці з місця
проживання, яка належним чином
оформлена, викладені факти щодо даних
про особу ОСОБА_1
та про те, що сусіди характеризують
його негативно (а.с. 66).

Даних
про те, що суддя при розгляді справи
ставилася до ОСОБА_1
упереджено по справі відсутні.

Щодо
тверджень апелянта відносно того, що
суддя продиктувала секретарю судового засідання протокол по його справі, то вони безпідставні, оскільки згідно вимог ст.
87-1 КПК України протокол судового засідання підписується не тільки
секретарем судового засідання, але і
головуючим по справі. А тому суддя зобов'язаний особисто перевірити
правильність складання протокол судового засідання. Крім того, записи в протоколі судового засідання є
достовірними, оскільки ОСОБА_1 подав
тільки одне зауваження на протокол судового засідання, а саме: не зазначено в протоколі пояснення
ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи
відсутня виписка з історії його хвороби,
яку він надавав слідчому.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від
14.09.2007 року відносно ОСОБА_1- без зміни.