У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Паневіна
В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Коротких О.А.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 29 травня
серпня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1
на судові рішення щодо нього,

встановила:

вироком
Замостянського районного суду м. Вінниці від 4 квітня 2003 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження,

уродженця м. Мукачеве Закарпатської
області, жителя м. Вінниця, раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року на 9 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. 3 ст. 101 КК України 1960 року на 9 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України 2001 року на 4 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

За ч. 1
ст. 89 КК України ОСОБА_1 виправдано за відсутністю складу злочину.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, щодо яких касаційне подання та касаційні скарги не внесено.

Ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 27 листопада 2003 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено - за
ч.3 ст. 142 КК України 1960 року пом'якшено покарання до 8 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю. У решті вирок щодо нього залишено без зміни.

Зазначеним вироком ОСОБА_1
засуджено за те, що він у ніч на 14 лютого 2001 року, за попередньою змовою з
невстановленою особою, проникли в
приміщення офісу ТОВ «Анрем», який розташувався по вулиці Чехова, 7 у
м.Вінниці, звідки таємно викрали майно
загальною вартістю 3 039 грн.

Крім того, 23 лютого 2001 року в
нічний час ОСОБА_2 та ОСОБА_1, довідавшись від ОСОБА_3, що у ОСОБА_5, який у
стані сп'яніння грав на гральних автоматах в магазині « Мрія» у м. Вінниці, є
значна сума грошей, вирішили ними заволодіти. З цією метою запропонували
ОСОБА_3 вивести ОСОБА_5 на вулицю, а самі, взявши в руки металеві палиці,
заховалися в під'їзді будинку та стали чекати на них. Коли в обумовленому місці
з'явився ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вискочили зі своєї схованки, підбігли
ззаду до ОСОБА_5, ОСОБА_1 завдав йому металевою палицею удар по голові, від
чого потерпілий впав на землю і втратив свідомість. Відразу ж ОСОБА_2 обшукав
кишені одягу потерпілого де виявив 366 грн. 82 коп., якими засуджені
заволоділи. Внаслідок завданого ОСОБА_1 удару ОСОБА_5 було заподіяно тяжке
тілесне ушкодження, що невдовзі спричинило смерть останнього.

У касаційній скарзі засуджений вважає, що досудове слідство та судовий
розгляд справи проведено неповно, необ'єктивно, однобічно, а висновки суду
не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що його засуджено
необґрунтовано. Зазначає, що йому призначено надмірно суворе покарання, а
також, що було порушено право на захист, оскільки його було позбавлено права
брати участь у розгляді справи
апеляційним судом. Просить судові рішення щодо нього змінити, пом'якшити
йому покарання.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у скарзі доводи засудженого, колегія суддів вважає, що
слід відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Суд вірно встановив фактичні
обставини справи та дійшов правильного висновку про доведеність винності
ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, за які його засуджено. Такий висновок ґрунтується на перевірених у
судовому засіданні і наведених у вироку доказах, зокрема й показаннях самого
засудженого, який під час досудового
слідства та судового розгляду справи не заперечував, що він за попередньою
змовою з ОСОБА_2 вчинили розбійний напад на
потерпілого, під час якого саме він завдав
ОСОБА_5 удар металевою трубою в голову. Тому доводи касаційної скарги щодо
допущеної у справі однобічності й неповноти
та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є
безпідставними.

Таким чином, суд, дослідивши зібрані докази і
давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст.
101 КК України 1960року, ч. 3 ст. 185 КК України 2001 року.

Що ж стосується міри покарання, то
вона визначена ОСОБА_1 з
дотриманням вимог ст. 65 КК України з
урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпечності вчинених злочинів,
даних про його особу та всіх обставин справи, що пом'якшують його
відповідальність, в тому числі й тих, на які є посилання в касаційній скарзі.
Призначене йому покарання в даному випадку є необхідним і достатнім для
виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Тому доводи скарги про
невиправдану суворість покарання є необґрунтованими.

Твердження засудженого про те, що він не брав участі у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, є безпідставним, оскільки, як убачається із матеріалів
справи, засуджений таким правом скористався.

Тому, колегія
суддів не знаходить підстав і для призначення справи до касаційного розгляду з
повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційної
скарги засудженого ОСОБА_1.

Судді:

Паневін В.О. Коротких О.А. Глос Л.Ф.