Справа №489/2968/15-к 22.07.2015 22.07.2015 22.07.2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2015року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000331 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лобріївка Баштанського району Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, а саме не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
провадження №11-кп/784/513/15 головуючий першої інстанції: ОСОБА_9

категорія: ч.2 ст.286 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.2 ч.1 ст. 76 Кк України на нього покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 посилається на те, що суд у вироку не обґрунтував мету застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не прийняв до уваги фактичні обставини кримінального провадження, не дослідив надане ним клопотання з місця роботи.
Вважає, що судом не враховано те, що він працює водієм трамваю другого класу 16 років і за цей час до відповідальності не притягувався та ПДР не порушував; на досудовому слідстві суд двічі відмовлявся позбавляти його користуватись спеціальним правом; обставини скоєння правопорушення, а також те, що іншої спеціальності у нього немає, дружина працює санітаркою, а донька проживає з ними та перебуває у декретній відпустці;
Також обвинувачений зазначає, що він щиро кається, усвідомлює свою причетність до загибелі людини, тим паче,що потерпіла є матерю його колеги по роботі, тому моральні страждання дуже важкі, незважаючи на відсутність матеріальних претензій.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2014 року близько 10 год. 50 хв. в м. Миколаєві, водій ОСОБА_8 , керуючи трамваєм КТМ-5, бортовий номер НОМЕР_1 , що належить КП ММ «Миколаївелектротранс», рухався за маршрутом №6 «Центральний ринок Промзона», у світлий час доби по вул. Чкалова, від пр. Жовтневого в бік вул. Комсомольської. В районі перехрестя з вул. Маршала Василевського здійснив зупинку для посадки висадки пасажирів на зупинці згідно схеми трамвайних маршрутів.
Після проведення посадки-висадки пасажирів водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.7,2.3 «б», 10.1, 12.3, 13.1 ПДР України, а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки, не стежив за її змінами, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку можливість, не був особливо уважний до такої категорії учасників дорожнього руху як люди похилого віку, а саме до ОСОБА_10 , яка знаходилась у полі зору водія, рухалась у бік трамвая та зупинилась у безпосередній близькості від трамвайної колії, перед початком руху трамвая вперед, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав та продовжував рух з небезпечним боковим інтервалом до пішохода ОСОБА_10 яка зупинилась перед трамвайними коліями та в подальшому вийшла в смугу руху трамвая. При виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу.
Внаслідок цього водій ОСОБА_8 допустив наїзд передньою частиною трамвая на пішохода ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілого, який підтримав теж підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який вважає вирок суду законним, обґрунтованим, який слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується безпосередньо дослідженими та викладеними у вироку доказами.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_11 та кваліфікація його дій учасниками провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст.404 КПК України не перевіряються.

Визначаючи ОСОБА_12 вид і розмір покарання, суд врахував вчинення ОСОБА_11 злочину, який відноситься до категорії тяжких, але за формою є необережним, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, характеризується позитивно.
Врахувавши наведене, а також думку потерпілого, який претензій майнового та морального характеру до ОСОБА_5 не мав і просив обвинуваченого суворо не наказувати, суд першої інстанції призначив основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 286 КК України.
На думку апеляційного суду призначене судом основне покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного.
Крім того, суд, застосувавши ст.75 КК України, належним чином обґрунтував можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування призначеного покарання, пославшись на обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу винного.
З огляду на ступінь тяжкості злочину, обставини його вчинення, спричинення в результаті порушення правил дорожнього руху смерті потерпілої, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, застосувавши до ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що відповідає меті застосування даного виду покарання недопущення вчинення ОСОБА_11 в подальшому аналогічних злочинів.
Що стосується доводів апелянта про неврахування судом його майнового стану, знаходження на його утриманні дочки, яка перебуває у декретній відпустці, його дружина працює санітаркою і має невелику заробітну плату, то ці дані документально не були підтверджені в ході судового розгляду , не надані такі матеріали і в апеляційній інстанції.
Не розглядалося в судовому засіданні і клопотання КП ММ «Миколаївелектротранс» - з місця роботи ОСОБА_13 про незастосування до останнього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки це клопотання було долучено до апеляційної скарги, тобто після судового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на наведене вирок суду є законним, обґрунтованим і не підлягає зміні в частині призначення покарання, про що просив обвинувачений.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 532 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3