У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Скотаря А.М., Кузьменко О.Т..

розглянувши
в судовому засіданні в м.Києві 28 лютого
2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на
постановлені щодо нього судові рішення,

в с т а н о в и л а:

вироком Ленінського районного
суду м.Кіровограда від 29 жовтня 2004 року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

такого,
що не має судимості,

-за ч.2
ст.149 КК України до позбавлення волі на строк 6 років;

-за ч.2
ст.15, ч.2 ст.149 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, а на
підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно до позбавлення волі
на строк 6 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 20.000 грн. та ОСОБА_3 15.000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 25 січня 2005 року вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1 засуджено за
вчинення злочинів за наступних обставин.

У 2002 році ОСОБА_1 з метою отримання
прибутку від торгівлі людьми, вступив у злочинну змову з невстановленими
особами на ім”я ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - мешканцями м.Стамбула Туреччини і став
підшукувати осіб жіночої статі молодого віку з метою їх вербування та
подальшого продажу до Туреччини для сексуальної експлуатації. При цьому він
вводив потерпілих в оману щодо дійсного характеру їх діяльності за кордоном,
запевняючи жінок про можливість працевлаштування офіціантками, барменами і
покоївками в сфері готельного бізнесу, пропонуючи вигідні умови проживання та
оплати праці.

Отримуючи згоду потерпілих на виїзд за
межі України, ОСОБА_1 телефоном повідомляв своїм спільникам про кількість
завербованих жінок, а ті в свою чергу бронювали квитки на їх прізвища для
переїзду до Туреччини, оплачуючи повну вартість проїзду з метою подальшого
втягнення потерпілих у боргову кабалу.

Виконуючи умови злочинної змови,
засуджений як особисто, так і через не проінформовану про його злочинні наміри
дружину ОСОБА_6, готував документи для отримання потерпілими паспортів для
тимчасових поїздок за кордон, беручи на себе оплату послуг за їх термінове
отримання в держаних установах, а також організовував їх вивіз до м.Одеси.

По прибуттю до Туреччини невстановлені
співучасники злочину зустрічали потерпілих в аеропорту та привозили до
спеціально найнятих квартир, де психологічно пригнічуючи їх, використовуючи ту
обставину, що вони перебувають в чужій країні, пояснювали дійсну мету їх
приїзду і, користуючись повною залежністю жінок, схиляли їх до зайняття
проституцією.

За виконані ОСОБА_1 дії невстановлені
співучасники через систему “Вестерн Юніон” направляли в м.Кіровоград гроші за
проданих ним жінок.

Так, протягом 2002-2004 років ОСОБА_1
завербував та шляхом обману продав з метою сексуальної експлуатації
невстановленим особам мешканок м.Кіровограда ОСОБА_2 за 500 доларів США і
ОСОБА_3 за 700 доларів США.

Крім того, співробітник правоохоронних
органів ОСОБА_7 виконуючи спеціальне завдання по документуванню злочинної
діяльності ОСОБА_1, пов”язаної з торгівлею людьми, зустрілася з ним з проханням
надати допомогу у працевлаштуванні і отримала пропозицію виїхати до Туреччини з
метою працевлаштування у сфері готельного бізнесу, з якою погодилась.

Реалізовуючи злочинні наміри, ОСОБА_1
телефоном повідомив невстановленим співучасникам в Туреччину про надання згоди
ОСОБА_7 на виїзд і оплатив витрати на оформлення необхідних документів.

Через свого сина ОСОБА_8, який не був
проінформований про злочинні наміри батька, ОСОБА_1 відправив ОСОБА_7 до
м.Одеси для подальшої посадки на літак до м.Стамбулу, однак на станції Помічна
Одеської залізниці його злочинні дії були припинені працівниками міліції.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 стверджує, що справу сфабриковано, а до нього та
членів його сім”ї на досудовому слідстві застосовувались недозволені методи
ведення слідства. За змістом скарги засуджений просить скасувати постановлені
судові рішення і закрити справу за недоказаністю його вини у вчиненні злочинів.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що в її задоволенні слід відмовити.

Висновок про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за обставин,
викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, зібраних по справі та
перевірених судом.

Так, потерпіла ОСОБА_2 підтвердила суду, що ОСОБА_1 запропонував їй
працевлаштуватись в Туреччині офіціанткою, після чого приїжджав до неї з
чоловіком на ім”я ОСОБА_4 і вона погодилась. По прибуттю в м.Стамбул її схилили
до зайняття проституцією пояснивши, що необхідно відробити гроші, які за неї
заплатили. Документи оформлював засуджений.

Аналогічні показання дала потерпіла ОСОБА_3, що ОСОБА_1 запропонував їй в
Туреччині роботу в сфері готельного бізнесу та її сестра - свідок ОСОБА_10,
якій після повернення потерпіла повідомила, що була продана ОСОБА_1 до
Туреччини для сексуальної експлуатації.

Свідок ОСОБА_7, яка виконувала спеціальне завдання після надходження
інформації про торгівлю людьми ОСОБА_1, теж підтвердила, що після звернення до
останнього з метою працевлаштування, засуджений запропонував їй роботу в сфері
готельного бізнесу в Туреччині та оформляв документи.

Дані показання потерпілих і свідка у колегії суддів не викликають сумніву,
вони узгоджуються з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, якими
спростовуються твердження ОСОБА_1 у касаційній скарзі про його непричетність до
вчинення вказаних злочинів.

Як видно із матеріалів справи, на
досудовому слідстві і в судовому засіданні досліджено всі обставини, які могли
мати значення для правильного вирішення справи; порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну
постановлених судових рішень, у тому числі й тих, які б були пов”язані із
застосуванням недозволених методів ведення слідства щодо ОСОБА_1 і членів його
сім”ї, або фабрикацією справи,
перевіркою матеріалів справи не виявлено. Докази, зібрані у справі, є
належними, відповідають вимогам допустимості достатності і достовірності.

Дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.149 та ч.2 ст.15,
ч.2 ст.149 КК України кваліфіковані вірно, а покарання призначено відповідно до
вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру і ступеня суспільної
небезпечності вчиненого та даних про його особу.

Отже, передбачені законом підстави для
призначення даної справи до касаційного розгляду із повідомленням зазначеним у
ст.384 КПК України особам відсутні.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1
відмовити.

Судді:

Коновалов В.М.
Скотарь А.М.
Кузьменко О.Т.