Ухвала

іменем україни

10 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265, щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця м. Відень, Республіки Австрія,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 липня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно засудив ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки відсутня подія злочину, так як його підзахисний був і є інвалідом. Стверджує, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази не підтверджують факту підроблення довідки МСЕК. Зазначає, що судом у відповідності до вимог чинного законодавства не дана оцінка такому доказу, як довідка про інвалідність ОСОБА_3, який виправдовує останнього. Крім того, посилається на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам кримінального процесуального закону.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно з п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_1 від призначеного судом покарання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський та у Білгород-Дністровському районі Одеської області 63 228 грн. 33 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Як установив суд, 11 червня 2004 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного Фонду України в м. Білгород-Дністровський та у Білгород-Дністровському районі Одеської області із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, в якій вказав завідомо неправдиві відомості про наявність у нього інвалідності. Фактично ОСОБА_1 медико-соціальну експертну комісію не проходив та інвалідом у встановленому законодавством порядку не визнавався. На підставі вказаної заяви протоколом № 7070 від 09 липня 2004 року управління ПФУ в м. Білгород-Дністровському ОСОБА_1 з 22 березня 2004 року призначено довічно пенсію по інвалідності загального захворювання II групи, яку він отримує по теперішній час. У результаті зазначених дій ОСОБА_1 шляхом обману в період з 22 березня 2004 року по 01 серпня 2013 року незаконно заволодів грошовими коштами у виді пенсії по інвалідності в сумі 63 228 грн. 33 коп., чим заподіяв значної шкоди державі в особі Пенсійного фонду України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_2, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав апеляційну скаргу, в якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив рішення скасувати, закривши кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю події злочину.

Суд апеляційної інстанції, зазначивши коротко в мотивувальній частині ухвали доводи апеляційної скарги захисника, належним чином їх не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив скаргу без задоволення.

Так, під час апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції не були перевірені та належно спростовані доводи захисника про безпідставне засудження ОСОБА_1 через відсутність події злочину, бездоказовість заяв обвинувачення про підроблення довідки МСЕК, ненадання судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України оцінки доказам, які виправдовують засудженого.

Крім того, суд апеляційної інстанції фактично переніс текст вироку до своєї ухвали, причому допустивши неточності в найменуванні доказів, і сформулював свої висновки загальними формальними висловлюваннями, без проведення ґрунтовного аналізу.

З огляду на зазначене, колегія суддів уважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду суд має перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити доводи касаційної скарги захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_4