АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11кп/774/196/14 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2

11 березня 2014 року
Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Дніпропетровська,
проживає за адресою
відносно якого винесено обвинувальний вирок за ч.3 ст.185 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником принесені апеляційні скарги на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року, в яких захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати за недоведеністю вини обвинуваченого, а кримінальне провадження направити на нове досудове розслідування для встановлення особи яка скоїла даний злочин, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду відносно нього скасувати, а кримінальне провадження на новий судовий розгляд.
Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року ОСОБА_6 визнано та засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково у вигляді 3 місяців позбавлення волі, приєднано покарання, не відбуте за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2010 року, і остаточно призначено 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, а докази, на яких ґрунтується обвинувачення, є необ`єктивними та такими, що суперечать дійсності, зазначивши, що 17 липня 2013 року у вечірній час випадково потрапив на ж/м «Парус», де з незнайомим чоловіком вжили спиртні напої в кафе, розташованому на перехресті вул.Братів Трофімових та вул.Вільямса, тому він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після чого до вказаного місця на моторолері під`їхало двоє незнайомих хлопців, з якими в нього виник конфлікт, і один із цих хлопців наніс обвинуваченому удар кулаком в обличчя, їх конфлікт припинили перехожі. Після чого він рухатися в сторону вул.Макарого, як його наздогнали вказані хлопці, побили, він знепритомнів і отямився лише у кареті швидкої. Щодо господарської сумки і речей, які знаходились в ній йому нічого не відомо, також не відомо хто підкинув речі, знайдені в нього. Під час досудового слідства було порушено його право на захист, впізнання проводились без присутності захисника, протоколи впізнання складені з істотними порушеннями ст.228 КПК України. Спростовує показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , а також зазначає, що огляд місця події проводився без присутності понятих, що є грубим порушенням норм закону.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що під час судового розгляду були відхилені клопотання та заяви з приводу нанесених йому тілесних ушкоджень потерпілим та виявлення їх ступеню тяжкості. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом не надана оцінка показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_6 добровільно видав наявні у нього мобільний телефон та годинник, зазначивши, що вони йому не належать. Вказує на те, що протокол огляду речей від 17 липня 2013 року складеними з істотними порушенням норм закону, що на його думку внаслідок цього є недопустимим доказом, неналежним доказом також вважає потожировий відбиток знайдений в будинку потерпілого, оскільки слідством не встановлено - кому саме він належить. На підставі вищенаведеного просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати за недоведеністю вини ОСОБА_6 в скоєнні злочину, а кримінальне провадження направити на нове досудове розслідування для встановлення особи, яка скоїла інкримінований злочин. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що не були зафіксовані дані про заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, висновки суду про відповідність вимогам законодавства протоколу пред`явлення для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_9 не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з пояснень потерпілого на судовому слідстві 24 жовтня 2013 року, всупереч вимогам п.6 ст.228 КПК України органом досудового слідства не було оформлено пред`явлення потерпілому фотокарток для впізнання. Посилається на показання свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона бачила крадія зі значної відстані, обличчя його не розгледіла, пояснила, що на злодія схожий їх сусід, який веде антигромадський спосіб життя, а при проведенні впізнання на досудовому слідстві вказала, що не впевнена, що саме ОСОБА_6 бачила, як особу, яка скоїла злочин. Щодо виявленого та вилученого у обвинуваченого годинника та мобільного телефону, що належить ОСОБА_9 , то вони були підкинуті обвинуваченому, бо ОСОБА_6 добровільно видав вищевказані речі, пояснивши про невідомість появи їх у нього. Зазначає, що свідок ОСОБА_10 охарактеризувала ОСОБА_9 , як особу яка вживає алкогольні напої та збирає у себе вдома осіб сумнівної поведінки і роду занять, тому з урахуванням характеристики потерпілого на особливу увагу заслуговують дані про причетність до скоєння злочину інших осіб.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 17липня 2013 року близько 19:00 годин, реалізуючи несподівано виниклий намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, через вийняте скло вікна будинку домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно повторно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , на загальну суму 2 945 гривень.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційний скарг обвинуваченого та його захисника, а вирок суду вважала законним та обґрунтованим;
обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив вирок суду відносно нього скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, зазначив на тому, що не надана оцінка показанням потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які під досудового та судового слідства постійно змінювались, а для усунення суперечностей між ними не були проведені очні ставки, вказує на те, що в суді ОСОБА_10 сказала, що зі слів ОСОБА_9 їй стало відомо про його особисті прикмети-татуювання на ногах, вважає показання потерпілого надуманими, зазначає, що саме потерпілий та свідок побили його, таку ж позицію висловив в дебатах;
захисник ОСОБА_7 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, вказала про те, що по факту побиття обвинуваченого потерпілим ОСОБА_9 та свідком подавалася заява, але відповіді досі не отримано, вважає показання потерпілого та свідків суперечливими та надуманими, в дебатах просила вирок суду скасувати, та виправдати ОСОБА_6 , у зв`язку з недоведеністю його вини в скоєному, прокурор в судових дебатах просила апеляції залишити без задоволення, а вирок суду без змін, обвинувачений в дебатах та в останньому слові просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд,
дослідивши матеріали кримінального провадження у сукупності з доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав:
Як видно з вироку, суд перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню, а висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження.
Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за яким його засуджено, суд послався на докази, що містяться в матеріалах провадження, зібрані у встановленому порядку, досліджені в судовому засіданні, належно оцінені судом, і є обґрунтованими.
Доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно засудив його за ч.3 ст.185 КК України не знаходять свого підтвердження.
Суд вірно поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що після дзвінка сусідки ОСОБА_10 про проникнення сторонньої особи до їх будинку та описання особи, він виявив крадіжку речей з будинку та повідомив матір. Пізніше, перебуваючи разом з ОСОБА_13 побачив свою сумку з речами, а біля неї ОСОБА_6 , який взяв її на плече і пішов, з сумки вигляду вала мікрохвильова піч. Він позвав ОСОБА_6 , спитавши звідки у нього сумка, але той кинув сумку і втік. В подальшому разом зі знайомим ОСОБА_14 почали шукати ОСОБА_6 і побачили його біля гаражів, а коли наздоганяв останнього, той перечепився і впав. В сумці були викрадені з будинку речі, а також коли з працівниками міліції повернувся до ОСОБА_6 , у кишені останнього було знайдено його годинник.
В ході судового розгляду потерпілий прямо вказав на ОСОБА_6 як на особу, яка скоїла крадіжку його речей, про що зазначав і під час впізнання обвинуваченого за відомими йому прикметами, в тому числі і татуюванні на ногах, про які свідок ОСОБА_10 зазначила потерпілому як про «брудні ноги», що привернуло її увагу.
Також свідок ОСОБА_10 суду підтвердила, що особа, яка проникала в будинок ОСОБА_9 , була одягнена в шорти та світлу футболку, на ногах були тапки, що відповідає зовнішньому вигляду обвинуваченого ОСОБА_15 під час його затримання потерпілим та під час вилучення у нього речей, належних потерпілому.
Обставини, про які пояснив потерпілий ОСОБА_9 , підтвердив суду і свідок ОСОБА_13 , що сумка з речами, які впізнав потерпілий, була саме у ОСОБА_6 , які він після питання де взяв - покинув та втік.
Свідок ОСОБА_14 суду підтвердив, що на прохання потерпілого стали шукати чоловіка, який здійснив крадіжку речей останнього, якого ОСОБА_6 впізнав біля гаражів по вул.Макарова в м.Дніпропетровськ. Коли на вимогу зупинитися, той став тікати, впав та знепритомнів. Потерпілому зателефонували з дому, де вже були працівники міліції, з якими вони повернулися до обвинуваченого, та які викликали швидку допомогу.
Скоєння обвинуваченим інкримінуємого йому злочину, підтверджується даними протоколу огляду особистих речей обвинуваченого ОСОБА_6 , в ході якого з карману шортів, в які він був одягнутий, було виявлено та вилучено наручний годинник марки «Арсенал» та мобільний телефон «Нокіа» моделі 1616-2, що належать потерпілому ОСОБА_9 . Даний протокол підписано всіма учасниками процесуальної дії, в тому числі і ОСОБА_6 , зауважень на нього не надійшло, чим заперечуються доводи апеляційних скарг про добровільну видачу ОСОБА_6 вказаних речей. Щодо доводів ОСОБА_6 про те, що йому невідомо як потрапили до нього вказані речі, то вказані доводи є позицією захисту обвинуваченого, який не визнав свою вину в скоєнні злочину, але вона підтверджена вищенаведеними доказами.
Доводи апеляційних скарг про те, що ці речі були кимось йому підкинуті, не знаходять свого підтвердження, оскільки, як зазначили потерпілий та свідок ОСОБА_14 - коли вони побачили ОСОБА_6 - біля нього нікого не було, а після того, як останній почав втікати від них, та перечепився через бордюр, обвинувачений теж знаходився сам, сумку ж з викраденим він кинув відразу після того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_13 почали його звати і вона залишалася на тому ж місці.
Тому суд першої інстанції вірно прийняв, як докази скоєння обвинуваченим інкримінуємого йому злочину, факт знаходження та подальше вилучення викрадених речей потерпілого саме у ОСОБА_6 , та впізнання цих речей потерпілим ОСОБА_9 (а.с.18-21), а також показання потерпілого та вищевказаних свідків як достовірні, якими заперечуються доводи апеляцій як захисника так і обвинуваченого ОСОБА_6 про фальсифікацію кримінального провадження та недоведеність вини обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність перевірки показань свідка ОСОБА_10 щодо схожості злодія, який вчинив крадіжку, на їх сусіда, то ці показання свідка, дані в судовому засіданні, є неспроможними. Оскільки ОСОБА_10 не впізнала особу в момент її проникнення у будинок, як знайому їй особу, і не повідомила потерпілого ОСОБА_9 , що особа, яка проникає в будинок, схожа на їх сусіда. Змінюючи свої показання в ході судового слідства, свідок ОСОБА_16 не пояснила - чому вона, впізнавши в злочинці конкретну особу - «сусіда», не повідомила саме про неї, а описала потерпілому цю особу як незнайому, тому зміна показань свідком про можливість проникнення до будинку «сусіда», є домислом.
Щодо доводів апеляційних скарг відносно того, що про татуювання на ногах обвинуваченого свідку ОСОБА_10 , як про індивідуальну ознаку, стало відомо від самого потерпілого ОСОБА_9 , то вони є необґрунтованими, оскільки сприйняття свідком на відстані татуювання на ногах як «брудні ноги», залежить від суб`єктивного сприйняття особою обставин, про які вона і повідомила потерпілого як про індивідуальні ознаки злодія. Щодо доводів апеляційної скарги захисника про пояснення свідком ОСОБА_10 суду, що вона при впізнанні ОСОБА_6 не була впевнена, що саме його бачила як особу, яка скоїла крадіжку, то показання свідка в цій частині заперечуються даними самого протоколу впізнання.
Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі захисника щодо взаємозв`язку характеристики, даної свідком ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_9 , та можливість причетності до вказаного злочину інших осіб, оскільки вони нічим не підтверджені, а посилання є нічим іншим як припущенням, що заперечується наведеними об`єктивними доказами.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його перебування в зазначений обвинуваченням час скоєння злочину разом зі співмешканкою на ринку, після того - у громадському транспорті, кафе, колегія суддів оцінює критично, оскільки показання з приводу цих обставин обвинувачений раніше не зазначав, а пояснення про них їх свідком ОСОБА_11 , співмешканкою обвинуваченого, нічим обґрунтовано не підтверджені, а дані нею як зацікавленою особою в доказуванні його невинуватості. Суд обґрунтовано прийшов висновку, що її показання ніяким чином не висвітлюють та об`єктивно не підтверджують подій того дня та місцезнаходження обвинуваченого у вказаний час.
Також колегія враховує характер поведінки ОСОБА_6 , який, як вказують потерпілий та свідок ОСОБА_17 , на питання - звідки у нього сумка з речами, та прохання зупинитися, кинувши сумку, почав тікати.
Безпідставними є доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника з приводу невідповідності протоколу огляду місця події нормам кримінального процесуального закону, оскільки судом першої інстанції при ухваленні вироку дані доводи враховані - протокол огляду місця події від 17 липня 2013 року визнано недопустимим доказом.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про побиття його потерпілим та свідком - дані обставини нічим не підтверджені, і не заперечують доведеність вини обвинуваченого в скоєнні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 17 липня 2013 року.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене відповідно вимогам ст.65 КК України, судом враховано ступінь тяжкості скоєного ним діяння, яке відповідно до ст.12 КК України за класифікацією злочинів є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Колегія суддів враховує те, що обвинувачений раніше судимий за корисливі злочині, в останнє - також за крадіжку, поєднану з проникненням в житло, скоїв кримінальне правопорушення у період умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання за попереднім вироком, що свідчить про те, що на шлях виправлення ОСОБА_6 не став та є схильним до протиправної поведінки.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ч.2 ст.412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишити тримання під вартою.
Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 протягом трьох місяців з дня вручення копії ухвали.
Судді