АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1720/14 Справа № 190/1542/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 , 1958 року народження,

за участю прокурора ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Дніпропетровської області звернувся з апеляційною скаргою засуджений ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього положення ст. 82 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд, розглядаючи клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, порушив його права, залишивши без уваги його клопотання про витребування документів, що завадило суду дослідити обставини, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі, що потягло прийняття незаконного рішення. Вказує на те, що за весь час, який він відбуває покарання в колонії, він сумлінно працював і ніяких порушень з його боку немає, а тому, як на його думку, має право на застосування щодо нього положень ст.82 КК України та пом`якшення покарання.

Крім того, вказує на порушення керівництвом колонії умов відбування покарання засудженими та діючих законів щодо цього.

В змінах до апеляційної скарги, ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції від 4.09.2014 року скасувати та застосувати до нього положення ст.82 КК України.

При цьому вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що він не порушив строки звернення з клопотанням про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, з врахуванням ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області, якою до нього було застосовано ст.6 ЗУ Про амністію у 2014 році, строк відбуття покарання зменшений наполовину і призначено до відбуття 2 роки 1 місяць 6 днів.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Мотивуючи прийняте рішення, суд послався на характеристику ОСОБА_6 , відсутність заохочень з боку адміністрації установи та прийшов до висновку про відсутність позитивної динаміки у його поведінці. При цьому вказав, що ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15.07.2014 року ОСОБА_6 на підставі ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році скорочено на половину не відбуту частину призначеного судом покарання. Рішенням адмінкомісії ПВК-122 від 19.07.2014 року засудженому відмовлено в поданні матеріалів про переведення його в установу мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання згідно ст.101 КВК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами провадження, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положення ч.3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. При цьому, заміна не відбутої части покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим за умисний тяжкий злочин не менше половини строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04. 2012 року № 2 Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішення суду.
З врахуванням викладеного, у ОСОБА_6 , фактично, настало право на звернення про пом`якшення йому призначеного покарання, на що він звертає увагу в апеляційній скарзі.
Як слідує зі змісту вищевказаного Кримінального Закону, положення про те, що засуджений став на путь виправлення, означає, що його примірна поведінка і добросовісне відношення до виконання обов`язків в період відбування покарання свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст.82 КК України і призначення йому більш м`якого покарання є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання.
Разом з тим, як встановив судом першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_6 , відсутності заохочень зі сторони адміністрації виправної колонії, тяжкості вчиненого ним злочину, рішення адмінкомісії ПВК-122 від 10.07.2014 року, в його поведінці відсутня позитивна динаміка і прийшов до висновку, що він не став на шлях виправлення належним чином мотивувавши своє рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав до скасування ухвали суду першої інстанції.
Сам факт, що засуджений працював на протязі 2013 року, про що він стверджує в апеляційній скарзі, не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Інших даних, на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи являються безпідставними, як і його твердження, що суд не розглянув та залишив без задоволення його клопотання. Як слідує із журналу судового засідання та інформації, яка міститься на технічному носії інформації, при судовому розгляді даного кримінального провадження ніякі клопотання засудженим не заявлялись. Судом досліджені всі обставини які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.
Посилання ОСОБА_6 на порушення адміністрацією колонії, в особі її начальника, положень КВК України та інших Законів, в тому числі і міжнародних, виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції і колегією суддів не розглядались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .