АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1138/14-к Номер провадження 11-кп/786/41/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ст.296 ч. 4 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001681 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 2 липня 2014 року.

Цим вироком

ОСОБА_13 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.

Наталовка Гребінківського району, Полтавської

області, з середньою освітою, пенсіонер, мешканець

АДРЕСА_1 , раніше

судимий 2 липня 2014 року Київським районним

судом м. Полтава за ст.398 ч. 2 КК України на 3 роки

позбавлення волі із звільненням від відбування

покарання з випробуванням з іспитовим строком 2

роки,

засуджений за ч.2 ст.122 КК України з застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України з застосуванням ст. 69 КК України на1 рік позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України з застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 1 рік 6 місяць позбавлення волі.

Застосовані до ОСОБА_13 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 2 липня 2014 року постановлено виконувати самостійно.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_13 визнаний винуватим у тому, що 15 травня 2007 року придбав навчально-тренувальний револьвер «SAFARI РФ 420» та навчально-тренувальні патрони «Флобер» калібру 4 мм, два з яких, він у невстановлений час (з15 травня 2007 року по 18 грудня 2013 року) та у не встановленому місці незаконно без дозволу переспорядив саморобним способом, шляхом збільшення навіски порохового заряду та зберігав за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 .

18 грудня 2013 року близько 1 год. 45 хв. ОСОБА_13 перебуваючи в залі судового засідання Ленінського районного суду м. Полтава при розгляді кримінального провадження за його обвинуваченням, грубо порушуючи громадський порядок з особливою зухвалістю. Дістав навчально-тренувальний револьвер «SAFARI РФ 420», наказав усім присутнім залишатись на місцях, чим порушив нормальну діяльність суду.

Після чого направив револьвер в напрямку потерпілого ОСОБА_10 , з яким перебував у неприязних відносинах. Наказавши йому говорити правду, тобто з метою залякування та примушування змінити показання, здійснив чотири постріли в потерпілого спричинивши ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження в виді кульових поранень м`яких тканин шиї та тулубу з пошкодженням стінки трахеї та капсули передньої частини правої долі щитовидної залози.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати постановити новий, призначивши ОСОБА_13 покарання 4 роки позбавлення волі, посилаючись на безпідставне застосування судом ст. 69 КК України, що потягло призначення занадто м`якого покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, посилаючись на визнання ним вини, каяття, примирення з потерпілим, вчинення злочину в стані обмеженої осудності, а також, незадовільного стану його здоров`я.

Інші учасники процесу вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, думку потерпілого та його представника про пом`якшення покарання обвинуваченому, перевіривши матеріали провадження колегія суддів приходить до наступного.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_13 злочинів судом першої інстанції встановлені правильно і не спростовуються в апеляційних скаргах.

Дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 263; ч. 2 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково кваліфікував дії ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 296 КК України.

Згідно вироку ОСОБА_13 визнаний винуватим в тому, що умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження з метою його залякування та примусити вчинити певні дій.

Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_13 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та було вчинено з застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Як встановлено судом потерпілим від вказаних дій обвинуваченого є ОСОБА_10 ..

Наведене свідчить про суперечливість висновків суду, оскільки заподіяння одному потерпілому тілесних ушкоджень одночасно з мотивів залякування та примушування вчинити певні дій та з хуліганських спонукань є взаємовиключним.

З показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які перевірялись у судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що постріли ОСОБА_13 здійснював лише у потерпілого ОСОБА_10 , вимагаючи від нього говорити правду, а будь-якої загрози життю чи здоров`ю інших осіб від його дій не було.

Допитаний в апеляційній інстанції свідок ОСОБА_16 також підтвердив здійснення ОСОБА_13 прицільних пострілів у потерпілого, а також, вважав, що один постріл був в напрямку судді, що могло створити для нього небезпеку. Останнє твердження свідка колегія суддів оцінює критично, оскільки воно спростовується показаннями інших свідків та є його особистим сприйняттям ситуації що склалася.

Згідно з роз`ясненням, що мітиться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

З урахуванням викладеного кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_13 з ч. 4 ст. 296 КК України є помилковою, а його дій підлягають перекваліфікації на ч. 1 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Враховуючи наведене, а також. приймаючи до уваги, що ОСОБА_13 вину визнав щиросердно розкаявся, відшкодував завдані потерпілому збитки, має похилий вік та незадовільний стан здоров`я, з висновком судово-психіатричної експертизи є обмежено осудним, з місцем проживання характеризується позитивно, колегія суддів находить обґрунтованим призначення йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України та доходить висновку, що з враховуючи тяжкість злочинів, особу винного та інші обставини справи, виправлення засудженого можливе без відбування покарання та його можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Оскільки злочини вчинені ОСОБА_13 до його засудження за вироком Київського районного суду м. Полтава від 2 липня 2014 року остаточне покарання йому підлягає призначенню за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України,-

У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 2 липня 2014 року змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_13 з ч. 4 на ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання 6 місяців арешту.

Вважати його засудженим за ч.2 ст.122 КК України з застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України з застосуванням ст. 69 КК України на1 рік позбавлення волі

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю вказаних злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити 1 рік 3 місяці позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів встановлених даним вироком та вироком Київського районного суду м. Полтава від 2 липня 2014 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання, періодично з`являтись на реєстрацію.

В інший частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4