Справа № 11-123/2007 року Головуючий:
постанова Доповідач:
Шершун В.В.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» лютого 2007
року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого-судді:
Шершуна В.В.,

суддів: Майданюк
К.І., Цугеля І.М.,

з участю
прокурора: Божинського О.,

та адвокатів:
ОСОБА_1.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляцією прокурора, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції
на постанову Хмельницького міськрайонного суду від «25» грудня 2006 року,

якою кримінальну
справу про обвинувачення ОСОБА_2 за ст.ст. 217 ч.2; 28
ч.3, 313 ч.3; 28 ч.3; 307 ч.3; 28 ч.3, 311 ч.3; 306 ч.2; 263 ч.1 КК України,
ОСОБА_3 за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3; 28 ч.3, 311 ч.3 КК України,
ОСОБА_4 за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3; 317 ч.2 КК України,
ОСОБА_5 за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3 КК України, ОСОБА_6за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3; 311 ч.1; 309 ч.2 КК України,
ОСОБА_7 за ст.ст. 28 ч.3 307 ч.3 КК України,
ОСОБА_8 за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3 КК України,
ОСОБА_9 за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3 КК України,
ОСОБА_10 за ст.ст. 307 ч.1; 311 ч.2 КК України
направлено прокурору Хмельницької області для організації проведення
додаткового розслідування.

Міру запобіжного
заходу залишено попередню: ОСОБА_10 та ОСОБА_5 - підписку про невиїзд, а
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 ОСОБА_8 - утримання під
вартою.

З матеріалів
справи вбачається, що зазначені особи обвинувачуються органами досудового
слідства в наступному: так, ОСОБА_2. разом з іншими мешканцями м. Хмельницького
ОСОБА_11. та її матір'ю ОСОБА_12., переслідуючи мету наживи, влітку 2004 року
на території м. Хмельницького, увійшовши в організоване ними стійке злочинне
об'єднання з незаконного придбання, виготовлення, зберігання з метою збуту, а
також незаконного збуту наркотичних засобів, в складі організованої групи. До
створеного ОСОБА_11. та ОСОБА_12. стійкого злочинного об'єднання на
добровільних засадах увійшли їх знайомі ОСОБА_13, ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_8. та ОСОБА_6. Згідно розробленого плану та
розподілених функцій, ОСОБА_11. та ОСОБА_12. взяли на себе роль організаторів
та виконавців, а ОСОБА_13., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6., ОСОБА_9 та ОСОБА_8. виступали виконавцями вчинення злочинів.

2

В червні 2005 року після
придбання у ОСОБА_14 дачного будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1,
садово-городнього товариства «Видрові Доли» м. Хмельницького, ОСОБА_11., ОСОБА_12.,
ОСОБА_2. та ОСОБА_13, діючи в складі організованої групи, з метою виготовлення
особливо небезпечних наркотичних засобів, незаконно облаштували вказаний
будинок, виготовили, придбали обладнання для незаконного вироблення наркотичних
засобів.

Крім того,
ОСОБА_2., ОСОБА_13., ОСОБА_3., ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.,
ОСОБА_9 та ОСОБА_8. як виконавці вчинення злочинів, відповідно до плану
злочинної діяльності виконували злочинні накази ОСОБА_11. та ОСОБА_12.,
безпосередньо приймали участь у незаконному продажі наркотичних засобів,
підшуковували наркозалежних осіб для продажу ним наркотичних засобів, за
вказівкою ОСОБА_11. та ОСОБА_12. виготовляли наркотичні засоби з метою збуту,
приймали замовлення від наркозалежних осіб, з якими обумовлювали умови продажу
їм наркотичних засобів, для чого використовували мобільні телефони, повідомляли
ОСОБА_11. та ОСОБА_12. про наявність осіб, охочих вжити наркотичні засоби,
щоденно передавали ОСОБА_11. та ОСОБА_12. кошти, здобуті злочинним шляхом.

Відповідно до
розробленого плану і розподілених ролей, діючи в складі організованої групи,
протягом періоду з лютого 2006
року по 29 червня 2006 року ОСОБА_3. у
невстановленому місці, а ОСОБА_2. та ОСОБА_13 в спеціально придбаному та
обладнаному для незаконного виготовлення наркотичних засобів дачному будинку
садового товариства «Видрові доли», АДРЕСА_1 із речовини, яку
придбали у невстановлених осіб, незаконно виготовили особливо небезпечний
наркотичний засіб - ацетильований
опій, який ОСОБА_3. передала ОСОБА_2., а він перевіз наркотичні засоби
автомобілем ВАЗ 2103 д.н. НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 в
м. Хмельницькому і передав організатору злочинної групи ОСОБА_11. для розподілення
між реалізаторами.

Крім цього,
ОСОБА_2., діючи в складі організованої групи, протягом липня 2004 року по 29 червня 2006 року, у м.
Хмельницькому систематично займаючись незаконним виготовленням, придбанням та
зберіганням наркотичних засобів з метою їх подальшого збуту, та безпосередньо
збутом, отримував кошти та матеріали. Переслідуючи мету легалізації незаконно
одержаних коштів, ОСОБА_2. з метою викупу частини будинкуАДРЕСА_3 в м.
Хмельницькому, 18 травня 2005 року отримав
довіреність НОМЕР_2 на свою
дружину ОСОБА_15. від
ОСОБА_16. на право користування і розпорядження 8/25 частинами житлового будинкуАДРЕСА_3 в м. Хмельницькому,
мати вільний доступ до житлового будинку, представляти інтереси нерухомого
майна в усіх державних та недержавних установах, організаціях та судах, а також
право на повне розпорядження частиною будинку. З метою продовження незаконного обігу
наркотичних засобів, ОСОБА_2., ОСОБА_11.,
ОСОБА_12. використовували кошти, здобуті від незаконного обігу наркотичних
засобів, а саме неодноразово купували у невстановлених в ході досудового
слідства осіб макову соломку та прекурсори.

Також, ОСОБА_2, обвинувачується
в тому, що, придбавши пістолет ПГШ-790, в якому згідно довідки СП «Шмайсер» № 181 від 30.08.2006 року можуть
використовуватись тільки газові та шумові набої калібру 9 мм., вніс зміни, а
саме в каналі ствола пістолета серії НОМЕР_3
було проведено заміну конструкції, що не вилучається з деталей, на
встановлення чокової втулки, що дало можливість проводити з даного пістолету
постріли кулею 9 мм.

Крім того, ОСОБА_6. обвинувачується
в тому, що в серпні 2006
року на смітнику біля будинку по АДРЕСА_4 в м. Хмельницькому знайшов двічі
чорний поліетиленовий пакет і, встановивши, що в ньому знаходяться наркотичні
речовини,

3

незаконно заніс їх в квартиру НОМЕР_4,
що у вказаному будинку, де зберігав наркотичні речовини для власного вжитку
без мети збуту.

Також ОСОБА_10.
обвинувачується в тому, що вона на початку червня 2006 року отримала
під реалізацію у невстановленої в ході досудового слідства особи 500 мл. прекурсору
ангідрид оцтової кислоти, який вона зберігала по місцю свого проживання в м.
Хмельницькому, АДРЕСА_5.

В червні 2006
року ОСОБА_11., як організатор злочинної групи, яка займалася незаконним обігом
наркотичних засобів в м. Хмельницькому, взнавши, що у ОСОБА_10. є прекурсор -
ангідрид оцтової кислоти, зустрілась з нею та домовилась про купівлю у неї 500
мл. прекурсору ангідрид оцтової кислоти. Після домовленості ОСОБА_10. на
початку червня 2006 року
неподалік, свого будинку АДРЕСА_5 в м.
Хмельницькому збула 500 мл.
прекурсору ангідрид оцтової кислоти ОСОБА_2.

Повертаючи
справу на додаткове розслідування, суд вказав, що органи досудового слідства
порушили право на захист підсудних ОСОБА_4. та ОСОБА_7., оскільки вони не
володіють українською мовою, але в ході досудового слідства не були забезпечені
ні захисником, ні перекладачем.

В зв'язку з цим,
суд вказав, що органи досудового слідства зобов'язані усунути ці недоліки,
пред'явити зазначеним підсудним обвинувачення в присутності захисника і
перекладача, вручити їм копії процесуальних документів в перекладі на мову,
якою вони володіють, виконати інші необхідні слідчі дії.

Як видно зі
змісту апеляції прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої
інстанції, він вважає, що допущено істотні порушення кримінально-процесуального
закону, в зв'язку з чим, він просить постанову скасувати, а справу повернути в
той же суд в іншому складі суду.

При цьому
прокурор посилається на те, що під час обрання ОСОБА_4. та ОСОБА_7. запобіжного
заходу у вигляді утримання під вартою та продовження строків тримання під
вартою, права ОСОБА_4 захищав захисник ОСОБА_17., а ОСОБА_7 відмовилася від
захисту, при цьому жодна з них не заявляла про те, що не розуміє українську
мову та необхідність перекладання.

В подальшому
ОСОБА_4 відмовилася від участі адвоката ОСОБА_17 в її справі.

В процесуальних
документах ОСОБА_4 та ОСОБА_7 неодноразово власноруч писали про відмову від
захисника і про розуміння української мови і не заявляли клопотань про
необхідність захисників та перекладачів.

В зв'язку з цим,
прокурор вважає, що клопотання захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_18. про направлення
справи на додаткове розслідування, яке стало підставою для винесення
оспорюваної постанови, заявлене з метою умисного, свідомого та безпідставного
затягування строків розгляду кримінальної справи.

В запереченнях
на апеляцію обвинувачена ОСОБА_4. вважає постанову про повернення справи на
додаткове розслідування законною та обґрунтованою, оскільки досудовим слідством
було допущено порушення її права на захист, що є грубим порушенням чинного
кримінально-процесуального права, і тому вона просить залишити постанову в
силі, а апеляцію - без
задоволення.

Заслухавши
суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляції, захисника ОСОБА_1.,
який вважав постанову суду законною і обґрунтованою, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляцію задоволенню не підлягає.

Ст. 45 ч.3 КПК України
передбачає, що участь захисника при проведенні дізнання, досудового слідства
і в розгляді
кримінальної справи в
суді першої інстанції
є

4

обов'язковою у
справах осіб, які не володіють мовою, якою ведеться судочинство з моменту
затримання особи чи пред'явлення їй обвинувачення.

П. 15 постанови
пленуму Верховного Суду України №
8 від 24.10.2003 року
«Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному
судочинстві» передбачає, що суди повинні додержуватись вимог закону щодо мови,
якою провадиться судочинство. Особи, які беруть участь у справі і не володіють
мовою судочинства, забезпечуються правом робити заяви, давати показання,
заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді
рідною мовою, або іншою мовою, якою вони володіють і користуватись послугами
перекладача.

Позбавлення чи
обмеження цих прав особи, відповідно до п. 4 ч. 2
ст. 370 КПК
України, є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, яке тягне
скасування судових рішень.

Судова практика
виходить з того, що особа підпадає під визнання такої, що не володіє мовою,
якою провадиться судочинство, якщо вона не може добре розуміти цю мову і вільно
спілкуватись нею.

Тому не
заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що в ході досудового слідства
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не заявляли клопотання про надання їм перекладача і
власноручно писали, що розуміють українську мову, оскільки з тексту цих заяв
видно, що вони фактично написані російською мовою з масою граматичних помилок,
які свідчать про відносне розуміння ними української мови, але аж ніяк не
володіння, яке вимагається законом.

П. 8 названої
постанови пленуму Верховного Суду України передбачає, що відмова від захисника
можлива на будь-якій стадії процесу лише за ініціативою підсудного. Вирішуючи
питання про прийняття такої відмови, суд має з'ясувати, чи не є вона вимушеною
(наприклад, у зв'язку з неявкою захисника в судове засідання) і як у подальшому
підсудний здійснюватиме свій захист -
самостійно чи за допомогою іншого захисника. Встановивши вимушеність
відмови, суд вживає передбачених законом заходів до забезпечення участі
захисника у справі.

Коли участь
захисника у справі відповідно до ст. 45
КПК є обов'язковою, відмова від нього приймається за умови, що суд .визнає
її мотиви такими, які заслуговують на увагу.

Оскільки суд
першої інстанції прийшов до переконання, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не володіють
мовою, якою ведеться судочинство, його висновок про те, що участь захисника в
справі цих осіб обов'язкова з моменту затримання чи пред'явлення обвинувачення - є законним і
обґрунтованим.

Тому, на думку
колегії суддів, безпідставним є посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7
добровільно відмовились від участі захисника, оскільки органи досудового
слідства за вказаних обставин, не мали права приймати такої відмови і
зобов'язані були забезпечити захист названих підсудних.

Оскільки
виділення зі справи матеріалів стосовно ОСОБА_4. та ОСОБА_7. негативно
відіб'ється на всебічності, повноті і об'єктивності дослідження і вирішення
справи, суд першої інстанції обґрунтовано повернув на додаткове розслідування
всію кримінальну справу.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст. 365,
366 КПК України колегія суддів

Ухвалила:

Постанову
Хмельницького міськрайонного суду від «25»
грудня 2006 року,
якою кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 за ст.ст. 217

5

ч.2; 28 ч.3, 313
ч.3; 28 ч.3, 307 ч.3; 28 ч.3, 311 ч.3; 306 ч.2; 263 ч.1 КК України, ОСОБА_3за
ст.ст. 28 ч.3,307 ч.3; 28 ч.3, 311 ч.3 КК України, ОСОБА_4за ст.ст. 28 ч.3, 307
ч.3; 317 ч.2 КК України, ОСОБА_5 за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3 КК України,
ОСОБА_6за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3; 311 ч.1; 309 ч.2 КК України, ОСОБА_7 за
ст.ст. 28 ч.3 307 ч.3 КК України, ОСОБА_8за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3 КК України,
ОСОБА_9 за ст.ст. 28 ч.3, 307 ч.3 КК України, ОСОБА_10 за ст.ст. 307 ч.1; 311
ч.2 КК України направлено прокурору Хмельницької області для організації
проведення додаткового розслідування, залишити без зміни, а апеляцію прокурора
- без задоволення