Справа № 452/724/15-к
Номер провадження 1-кп/452/71/2015
ВИРОК
іменем України
20 березня 2015 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 13.01.2015 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого при військовій частині А НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не маючого судимості,-

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 08.08.2014 року відповідно до Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 21.07.2014 року № 607/2014 Чернігівським ОМВК Чернігівської області призваний на військову службу за мобілізацію на особливий період та скерований для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2014 року № 164 молодший сержант ОСОБА_4 признаний на посаду водія електрика відділення дорожньої техніки 1 взводу забезпечення руху 3 роти розгородження зазначеної військової частини, яку він обіймає по даний час.

Будучи військовослужбовцем, молодший сержант ОСОБА_4 мав дотримуватись Конституції України та Законів України, Статутів ЗС України і Військової присяги.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладається на Збройні Сили України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.1, ч.4 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок проходження військової служби, одним із видів якої є військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період.

На підставі ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України війсьвослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованими; беззастережно виконувати накази командирів (начальників). Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначені статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Однак військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 знехтував вищевказаними положеннями Конституції України, Законами України та Статутами ЗС України і, будучи придатним до військової служби за станом здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення.

Так, 26.11.2014 року молодший сержант ОСОБА_4 до вказаного військового шпиталю для проходження військово лікарської комісії не прибув та обстеження (лікування) не розпочав.

У період з 28.11.2014 року по 21.01.2015 року військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_4 , маючи намір тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебував за місцем проживання своїх батьків в м. Чернігові, де проводив час на власний розсуд, до місця несення військової служби за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин не прибув більше одного місяця та обов`язків військової служби безпідставно не виконував.

22.01.2015 року, усвідомивши протиправність своїх дій, він самостійно прибув до військової частини НОМЕР_2 , де продовжив проходження військової служби.

Таким чином, 28.11.2014 року військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_2 молодший сержант ОСОБА_4 , у порушення вимог ст.ст. 17,65 Конституції України, ч.ч.1,3 ст.1, ч.4 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст..ст. 11, 16 Статуту внутрішньої cлужби ЗС України, Військової присяги, умисно не з`явився вчасно на службу без поважних причин, у період часу з 28.11.2014 року по 21.01.2015 року перебував у м. Чернігові за адресою проживання своїх батьків, де проводив час на власний розсуд. До місця несення військової служби у військову частину А НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно не прибув понад один місяць і обов`язків військової служби у вищевказаний період часу фактично не виконував.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 407 КК Українивизнав та по суті обвинувачення показав, що до призову на військову службу за мобілізацією він проживав в м. Чернігові у своїх батьків, яких дуже хотів побачити і побути з ними.

У скоєному щиро розкаявся, просить його суворо не наказувати.

Враховуючи визнання вини обвинуваченим та його показання щодо обставин скоєного кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, з`ясувавши в обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено вину обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць і його дії за ч. 3 ст. 407 КК України кваліфіковано правильно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність заподіяної шкоди, скоєння злочину внаслідок збігу обставин в державі під час проходження військової служби, добровільне припинення злочинного діяння.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, органом досудового розслідування та судом, не встановлено.

Із урахуванням обставин по справі, наявністю декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, його відношення до скоєного злочину та бажання продовжувати військову службу, суд вважає можливим застосувати до нього ст. 58 КК України та замість позбавлення волі призначити ОСОБА_4 службове обмеження на той самий строк, оскільки саме такий вид та розмір покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення останнього.

Судових витрат по справі немає.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, та обрати покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.

Згідно ст. 58 КК України замість позбавлення волі призначити ОСОБА_4 службове обмеження на той самий строк 2 (два) роки з відрахуванням у дохід держави 10 ( десять відсотків) від суми його грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя