Справа №784/2031/13 30.05.2013 30.05.2013 30.05.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 11/784/415/13 Головуючий у першій інстанції Кузьменко В.В.
Категорія:, ч.1 ст.187, ч. 2 ст.185 КК України Доповідач апеляційного суду суддя Хомік І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Хоміка І.М.

суддів: Рудяка А.В., Міняйла М.П.

за участю прокурора: Цибух Т.І.,

засудженого: ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора, засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2013 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1, раніше судимого:

16.11.2005 року - Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.191, ч.1 ст.357 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

05.02.2007 року - Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.263, ст.71 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі.

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

за ч.1 ст.187 КК України - до 6 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі;

Крім того, вироком суду постановлено стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради - 5180 грн. 29 коп. та на користь ОСОБА_4 - 1428 грн.72 коп.

Згідно вироку суду, 28.07.2011 року близько 23-30 год. ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння в АДРЕСА_2, діяючи повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, таємно викрав мобільний телефон «Нокіа С-1», чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 560 грн.

Крім того, 19.07.2012 року о 19-00 год. ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, в приміщенні квартири АДРЕСА_3 здійснив напад на ОСОБА_4, під час якого, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров'я потерпілої, що виразилося в нанесенні численних ударів руками та ногами по різним частинам тіла, заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді злому кісток носу, забою головного мозку 1 ступеню, синців, крововиливів очних яблук, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, опіку правого плеча, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, а також заволодів її мобільним телефоном «Нокіа Е-51» і комплектованими флеш-картою на 4 Гб та сім-картою оператора «МТС», спричинивши потерпілій матеріальний збиток на загальну суму 3500 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції, не оспорюючи кваліфікацію вчиненого злочину і фактичних обставин справи, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити засудженому ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.187 КК України - 3 роки позбавлення волі; на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, який посередньо характеризується за місцем проживання та позитивно - за місцем роботи, має на утриманні матір - інваліда 3 групи, добровільно відшкодував матеріальну шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_2 порушує питання про неповноту та однобічність досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Свою участь у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, - заперечує.

Захисник ОСОБА_3 в апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_2 просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва скасувати, та постановити свій вирок, яким ОСОБА_2 виправдати у зв'язку з недоведеністю участі останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.187 КК України. Зазначає, що з висновками суду, що покладені в основу вироку, повністю не згодний через їх невідповідність фактичним обставинам справи. Крім того, вказує, що судом першої інстанції при винесенні вироку не було надано оцінки неодноразового грубого порушення права ОСОБА_2 на захист під час досудового слідства, яке зокрема виразилося в частковому ознайомленні засудженого з матеріалами справи. При цьому ознайомлення з вказаними матеріалами захисника, що є слідчою дією, не оформлювалося протоколом, а зазначене, на переконання апелянта, є порушенням вимог діючого кримінально-процесуального законодавства.

Апелянт зазначає, що обвинувачення за епізодом крадіжки ґрунтується лише на припущеннях, адже ні органами досудового слідства, ні судом не надано жодного доказу, який би безспірно вказував на те, що саме ОСОБА_7 скоїв вказаний злочин.

Що стосується епізоду розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_4, захисник ОСОБА_3 звертає увагу, що потерпіла на досудовому та судовому слідстві пояснювала, що ОСОБА_2 бив її разом з ОСОБА_8 через борг останньої саме перед ОСОБА_8, який і вчинив в подальшому стосовно неї насильницьке задоволення статевої пристрасті. При цьому потерпіла неодноразово стверджувала, що жодних вимог з приводу заволодіння її телефоном ОСОБА_2 не висував.

При цьому апелянт звертає увагу на тому, що органами досудового слідства було відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_8, а сам ОСОБА_8 звертався до відділу внутрішньої безпеки УМВС та прокуратуру із заявою, що співробітники Заводського райвідділу за допомогою фізичного та психічного примусу змусили його оговорити ОСОБА_2 Проте, не дивлячись на вказане, суд першої інстанції, визнав покази, надані ОСОБА_8 на досудовому слідстві такими, що узгоджуються з матеріалами справи, та поклав їх в основу обвинувального вироку в частині визнання ОСОБА_2 винним за ч.1 ст.187 КК України.

Крім того, захисник ОСОБА_3 в своїй апеляції в інтересах ОСОБА_2 вказує й на інші обставини, які на його думку, свідчать про фальсифікування доказів вини засудженого у вчиненні злочинів, а також посилається на порушення судом норм кримінально-процесуального закону щодо повноти, всебічності та об'єктивності дослідження усіх обставин справи, що призвело до постановлення необґрунтованого обвинувального вироку, в основу якого покладені припущення та протиріччя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який відмовився від підтримання своєї апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без зміни, з'ясувавши думку засудженого та його захисника в підтримку їх апеляційних скарг щодо підстав для скасування вироку суду першої інстанції, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Винуватість засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за обставин викладених у вироку суду, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.185 та ч.1 ст. 187 КК України.

Хоча в своїй апеляційній скарзі, як і під час судового слідства в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_2 заперечував факт скоєння крадіжки та пояснював, що під час досудового слідства визнавав вину та вирішив виплатити потерпілому матеріальну шкоду лише через страх подальшого застосування працівниками міліції щодо нього фізичного та психічного примусу, проте зазначені показання засудженого спростовуються сукупністю інших доказів, досліджених судом, зокрема його особистими визнавальними показаннями, які він надавав протягом досудового слідства, зазначаючи про деталі щодо часу та способу вчинення злочину(т.1 а.с.158, 159). Вказані визнавальні пояснення ОСОБА_2 відповідають та узгоджуються з логічними та послідовними показами потерпілого ОСОБА_6, які ним були надані під час досудового та судового слідства, з яких вбачається, що ввечері 28.07.2011 року він запросив додому ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, де всі разом розпивали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_2 пішов, одразу після чого потерпілий помітив зникнення телефону та викликав працівників міліції, які по приїзду обшукали ОСОБА_9 та ОСОБА_10, проте телефону в них не виявили. Пізніше ОСОБА_2 повернув йому гроші за викрадений телефон.

Аналогічні пояснення під час досудового слідства надавали свідки ОСОБА_9 (т.1 а.с. 138-139) та ОСОБА_10 (т.1 а.с.136-137), повністю підтверджуючи правдивість свідчень потерпілого.

Що стосується доводів засудженого застосування працівниками міліції стосовно нього фізичного та психічного примусу з метою примушення визнати вину за вчинення вказаного злочину, то відповідно до матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи № (15-03)87пр-12 - за викладеними у заяві ОСОБА_2 доводами прокуратурою Заводського району м. Миколаєва було проведено перевірку, за результатами якої прийнято обґрунтоване рішення про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ДІМ ОСОБА_11 за фактом перевищення ним службових повноважень відносно ОСОБА_2

Що стосується злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, то вина засудженого ОСОБА_2 у його вчиненні за обставин, викладених у вироку суду, підтверджується сукупністю наступних доказів.

Зокрема, відповідно до показів потерпілої ОСОБА_4, 19.07.2012 року вона, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_12, була звинувачена в начебто здійсненні крадіжки грошей з банківської карти, яка належить ОСОБА_8. Після цього ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 стали вимагати у неї гроші в сумі 400 грн., яких вона не брала. ОСОБА_2 першим став її бити, наносячи удари кулаками та ногами по обличчю та різним частинам тіла. ЇЇ також бив і ОСОБА_8 і один раз ОСОБА_13, яка розбила об її голову тарілку. Нападники погрожували її скинути з балкона 8 поверху, а також ОСОБА_2 погрожував їй ножем. Вона неодноразово втрачала свідомість і ОСОБА_2 разом з ОСОБА_8 неодноразово тушили об її тіло недопалки цигарок. Під час побиття у неї з карману випав мобільний телефон вартістю 3500 грн., який ОСОБА_2 забрав собі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що потерпілу бив лише ОСОБА_8, а мобільний телефон потерпіла ОСОБА_4 сама передала ОСОБА_2, як заклад для повернення грошей.

Але суд, дослідивши її показання на досудовому слідстві, правильно саме їх поклав в основу вироку, оскільки вони повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_4.

Зокрема, ОСОБА_12 пояснювала, що саме ОСОБА_2 розпочав бити потерпілу і забрав її мобільний телефон.

Аналогічні показання на досудовому слідстві давав і свідок ОСОБА_8, який підтверджував, що після побиття потерпілої ОСОБА_2 забрав у неї мобільний телефон.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15пояснили, що вони проживають поверхом нижче квартири ОСОБА_12 і в їхньому будинку погана шумоізоляція, в зв'язку з чим вони чули, як ОСОБА_2 вимагав у потерпілої гроші в сумі 400 грн., та бив її.

Наведенні показання повністю відповідають показанням потерпілої ОСОБА_4 про участь і роль ОСОБА_2 в застосуванні до неї насильства і заволодіння її мобільним телефоном.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_4 в результаті побоїв були спричиненні тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад її здоров'я від опіків, що були спричиненні недопалками цигарок.

Факт заволодіння засудженим ОСОБА_2 мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_4 підтверджується також даними протоколу його виїмки, з якого слідує, що викрадений телефон знаходився в його квартирі і добровільно був виданий матір'ю засудженого.

Таким чином, суд дослідивши всю сукупність доказів правильно прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_4 і вірно кваліфікував його дії за ст. 187 ч.1 КК України.

Доводи апеляцій про те, що потерпіла ОСОБА_4, протягом досудового слідства давала непослідовні і суперечливі показання, судом 1-ї інстанції ретельно перевірялись, в результаті чого було з'ясовано, що потерпіла ОСОБА_4 змінювала свої показання на користь засудженого ОСОБА_2 в зв'язку з впливом на неї з боку матері засудженого та інших осіб, що було предметом відповідної перевірки і на ці факти колегія суддів додатково реагує постановленням відповідної окремої ухвали.

Твердження засудженого ОСОБА_2 про те, що він на досудовому слідстві себе обмовляв в результаті застосування до нього з боку працівників міліції незаконних методів ведення слідства судом перевірялись і свого підтвердження не знайшли. За заявою ОСОБА_2 прокуратурою проводилась відповідна перевірка і в порушенні кримінальної справи було відмовлено.

Що стосується доводів апеляцій про фальшування матеріалів справи, оскільки в деяких процесуальних документах містяться виправлення та помарки, то вони є голослівними та надуманими. Такі доводи також були предметом перевірки і судом встановлено, що вони є не суттєвими і такими, що не впливають на доведеність вини ОСОБА_2.

Посилання апелянтів на те, що по вказаній кримінальній справі необґрунтовано не притягнуті до відповідальності інші особи, які на їх думку стосовно потерпілої ОСОБА_4 також вчиняли протиправні дії, то вони є слушними, тому у відповідності до вимог ст. 278 КПК України колегія суддів на вказані факти також реагує шляхом винесення окремої ухвали.

Покарання засудженому ОСОБА_2 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості скоєних ним злочинів та даних щодо його особи і обставин, які пом'якшують та обтяжують його покарання. ОСОБА_2 раніше судимий, злочини вчиняв в стані

алкогольного сп'яніння, підстав для пом'якшення йому покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.04.2013 року стосовно засудженого ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: