Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1194/14-к
Провадження № 1-кп/376/1/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" березня 2015 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю прокурів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000797 по обвинуваченню :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Сквира Київської області, громадянки України, з повною вищою освітою, не працюючої, одруженої, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України,-
встановив:
Суд визнав доведеним, що в 1999 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (власником будинку) досягнуто усної домовленості про купівлю ОСОБА_11 будинку в АДРЕСА_2 за грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США. В період з 1999 по 2005 рік родина ОСОБА_13 сплатила ОСОБА_12 , 6800 (шість тисяч вісімсот) доларів США, а також здійснила реконструкцію та капітальний ремонт будинку.
У 2004 році помер ОСОБА_12 , а в 2010 році ОСОБА_14 . В 2010 році спадкоємець ОСОБА_6 успадкувала житловий будинок в АДРЕСА_2 , та, зловживаючи довірою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , повідомила останнім про намір укласти з ними письмовий договір купівлі-продажу будинку, що не відповідало дійсності і під вказаним приводом отримала в них в період з грудня 2010 по березень 2011 року грошові кошти в сумі 8000 (вісім) тисяч грн. для виготовлення технічної документації, а саме - свідоцтва про право власності на будинок та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Крім цього, на підтвердження намірів щодо укладення договору купівлі-продажу будинку в АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 написала 01 липня 2011року розписку про отримання нею 6800 доларів США. Тобто, такими своїми діями ОСОБА_6 ввела в оману ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо дійсних своїх намірів.
В подальшому, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою заволодіння грошовими коштами, отриманими в родини ОСОБА_13 , знаючи про те, що своїх зобов`язань перед ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , пов`язаних з виготовленням технічної документації та укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку, вона не виконає, ОСОБА_6 уклала ряд договорів, спрямованих на відчуження будинку в АДРЕСА_2 . Так, 22 березня 2011 року ОСОБА_6 укладено договір позики з ОСОБА_15 , згідно якого ОСОБА_6 отримала в останньої грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США. 22 березня 2011 року ОСОБА_6 укладено договір іпотеки з ОСОБА_15 , згідно якого повернення ОСОБА_6 грошових коштів до 22 вересня 2011 року забезпечується іпотекою заставою житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 . Не повернувши суми позики за договором від 22 березня 2011 року, ОСОБА_6 , 08 серпня 2012 року уклала з ОСОБА_15 договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , здійснивши відчудження будинку за 146300 (сто сорок шість тисяч триста) грн., позбавивши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 права володіння та користування вказаним будинком, а також заволодівши грошовими коштами, сплаченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 безпосередньо ОСОБА_6 .
Такими діями ОСОБА_6 завдано шкоди потерпілим у великих розмірах на загальну суму 154300 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста) грн., що більш ніж в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений для кваліфікації злочинів проти власності.
В ході судового розгляду кримінального провадження встановлено наступне.
Обвинувачена ОСОБА_6 вину свою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, не визнала та пояснила, що в 1999 році ОСОБА_16 домовився з її батьком ОСОБА_12 про купівлю будинку в АДРЕСА_2 за 7000 долларів США. Домовленість була усна, будь-яких письмових договорів не укладали, вказану суму ОСОБА_16 повинен був сплатити до кінця 1999 року. Розмова про купівлю житла відбулась 30 червня 1999 року в будинку в АДРЕСА_3 , де проживали її батьки. При домовленості були присутні: її батьки ОСОБА_12 (помер в 2004 році) та ОСОБА_17 (померла в 2010 році), вона та її рідний брат - ОСОБА_18 (помер в 2003 році), ОСОБА_16 (помер в 2003 році) з дружиною ОСОБА_7 .З 1999 року сім`я ОСОБА_13 проживає в будинку в АДРЕСА_2 . В 1999 році сім`я ОСОБА_13 сплатила батьку лише 1500 долларів США завдатку. З 1999 по 2005 рік сім`єю ОСОБА_13 всього сплачено 6800 долларів США її батькам. Вона коштів в них за будинок не отримувала, оскільки не була на той час його власником. Вказані кошти вони сплачували частинами по 100, 200, 400, 500 долларів США, після тривалих, неодноразових прохань та вимог з боку батьків. Крім цього, сім`я ОСОБА_13 самовільно провела воду в будинок, у зв`язку з чим було зруйновано його частину. Після цього вони відновлювали напівзруйнований будинок власними силами, а саме здійснили самовільну прибудову.
Після смерті матері, 25 грудня 2010 року, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок по АДРЕСА_2 , як єдиний спадкоємець.
На початку 2011 року ОСОБА_7 попросила її оформити право власності на вказаний будинок на її сина ОСОБА_19 . Вона погодилась і отримала всього 8000 грн. за оплату технічної документації у відділі архітектури, в БТІ, нотаріуса, за приватизацію землі, в якості страхового платежу.
01 липня 2011 року під тиском сім`ї ОСОБА_13 нею написано розписку про те, що вона отримала кошти в сумі 6800 долларів США. Вона написала, що отримала ці кошти, оскільки є спадкоємцем батьків, які одержували в сім`ї ОСОБА_13 зазначені кошти. Вона не зазначала, що 6800 долларів США є платою за будинок, оскільки вважає їх платою за оренду житла, так як сім`я ОСОБА_13 не виконала умови усної домовленості з її батьком, згідно якої вони повинні були сплатити ці кошти до кінця 1999 року. На даний час будинок по АДРЕСА_2 коштує 30-40 тис. долларів США. Розписка від 01 липня 2011 року потрібна була ОСОБА_7 для того, щоб надати її адвокату та нотаріусу. Через кілька днів після складання розписки, вона разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були в нотаріуса ОСОБА_20 в м.Сквира, який повідомив, що він не посвідчує такі розписки.
22 березня 2011 року вона уклала договір застави будинку по АДРЕСА_2 для забезпечення договору позики, укладеного з ОСОБА_15 . Вважає, що діяла законно, розпоряджаючись належним їй на праві власності будинком. Спочатку вона мала намір укласти договір купівлі-продажу про відчудження будинку ОСОБА_21 , проте, в сім`ї ОСОБА_13 не було всієї суми коштів, необхідних для оформлення документів, що складало близько 20 тис. грн., а їй терміново потрібні були гроші. Тому вона уклала договір позики з ОСОБА_15 та в його забезпечення відповідний договір іпотеки.
Перед цим, в лютому 2011 року вона повідомила ОСОБА_22 , що буде передавати будинок по АДРЕСА_2 в заставу. Після цього ОСОБА_23 та ОСОБА_24 почали вимагати в співмешканця ОСОБА_15 - ОСОБА_25 , документи на будинок, а в подальшому писати скарги про притягнення її до кримінальної відповідальності.
Крім того, рішенням Сквирського районного суду Київської області від 06 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_15 до сім`ї ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_6 , було вирішено виселити всіх чотирьох членів сім`ї ОСОБА_13 із будинку під АДРЕСА_2 . В ході розгляду даної справи досліджувалися всі обставини проживання ОСОБА_13 у вказаному будинку та обставини набуття права власності на нього ОСОБА_15 . На думку обвинуваченої, в результаті розгляду вказаної справи встановлено, що відповідачі не набули самостійного права на спірний будинок, їх слід вважати тимчасовими мешканцями, які підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Обвинувачена ОСОБА_6 вину в скоєнні шахрайства не визнала, вважає, що діяла правомірно.
Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_6 не визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, суд оцінюючи в сукупності докази, що зібрані органами досудового розслідування та досліджені безпосередньо в судовому засіданні, дійшов висновку, що прокурором дії обвинуваченого кваліфіковані вірно та обгрунтовано по ч. 3 ст. 190 КК України, а також вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Також, вказаними доказами спростовуються покази обвинуваченої ОСОБА_6 , в частині невизнання вини у скоєному кримінальному правопорушенні. Суд, оцінює вищевказані покази обвинуваченої критично, оскільки вони суперечать сукупності доказів досліджених в судовому засіданні та невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_6 суд розцінює як намагання уникнути покарання за скоєний злочин.
Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона проживає по АДРЕСА_2 із своїми трьома синами, АДРЕСА_4 , з 1 липня 1999 року по даний час в будинку, яким володіє та користується на підставі домовленостей про купівлю-продаж цього будинку, що відбулися між її померлим чоловіком, ОСОБА_11 і померлим власником будинку ОСОБА_12 . В 1992 році її сім`я переїхала з Вірменії проживати на Україну. Спочатку вони проживали в с. Оріховець Сквирського району, після чого в 1995 році вони всією родиною переїхали проживати в м. Сквира, де до 1999 року жили в найманих квартирах. В 1999 році вони проживали в м. Сквира, в найманому житлі та по- сусідстві з ними, в будинку АДРЕСА_5 , проживала ОСОБА_26 , яка сповістила їм, що ОСОБА_12 продає будинок в центрі міста Сквира і звела їх на перемовини про купівлю-продаж.
Між її чоловіком, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виникла усна домовленість з приводу купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 березня 1981 року Сквирською державною нотаріальною конторою. За усною зумовленістю вона з чоловіком, мали сплатити за будинок всього 7000 доларів США частинами до 2002 року. В 1999 році ОСОБА_11 сплатив ОСОБА_12 1500 доларів США завдатку і останній дозволив оселитися, розпочати ремонт будинку та благоустрій садиби.
Під час проживання ( в 2000 році), через негативні погодні умови /затяжні дощі/ частина будинку зруйнувалася, а саме кухня провалилась з грунтом, що потягнуло нові додаткові витрати на реконструкцію будинку, а тому її чоловік, ОСОБА_11 домовився з ОСОБА_12 про відстрочку сплати за будинок до кінця 2004 року, питання про розірвання сторонами домовленостей про купівлю - продаж будинку не піднімалось. Отримавши страхову суму в розмірі 1512 гри. за пошкодження будинку, ОСОБА_27 знизив ціну за будинок до 6800 доларів.
З дня укладення усного договору її сім`я проживає в зазначеному будинку, сплачує всі комунальні послуги, поліпшує благоустрій домоволодіння. Реконструкцію будинку було майже завершено за життя чоловіка, в зв`язку з чим вартість будинку значно збільшилась, що підтверджується кошторисом, проведеним будівельною організацією ТОВ «Будпроект» м. Сквира. Ними здійснено водопостачання та водовідведення будинку на своє прізвище, що стверджується документами, що маються в матеріалах кримінального провадження.
В серпні 2003 року, її чоловік, ОСОБА_11 раптово помер, тому за будинок з ОСОБА_12 мала розрахуватись вона з синами. Через скрутне матеріальне становище вона також змушена була звернутися до ОСОБА_12 відстрочити сплату за будинок до 2005 року, на що він погодився. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 раптово помер. В період з 1999 по 2005 рік родина ОСОБА_13 сплатила за будинок частинами, всього 6800 (шість тисяч вісімсот) доларів США. Письмових доказів про сплату коштів ОСОБА_12 у них не має, оскільки через доброзичливість, до її родини і поступливість при сплаті боргу вони вважали неприпустимим витребовувати у ОСОБА_12 розписки про часткове погашення боргу. Про відносини, які склалися між її родиною і продавцем ОСОБА_12 , достеменно було відомо його дружині ОСОБА_14 та його дочці (обвинуваченій по справі) ОСОБА_6 . Жодних претензій відносно розірвання чи зміни домовленостей щодо купівлі-продажу будинку чи проживання спадкоємці їм не висували.
Після смерті ОСОБА_12 спадкоємцями перщої черги за законом були його дружина ОСОБА_28 та дочка ОСОБА_6 . Після смерті спадкодавця, ОСОБА_6 спадщину не прийняла, правовстановлюючих документів на свою частку будинку АДРЕСА_2 не виготовила. До 4 березня 2005 року її родина остаточно сплатила залишкову суму борту за будинок. Після оплати боргу ОСОБА_6 передала їм документи на будинок, зареєстровані на ОСОБА_12 , як гарантію на майбутнє нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку. Маючи на руках документи на будинок, вони не припускали з боку ОСОБА_6 обману, проте неодноразово нагадували їй щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.
ОСОБА_29 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини, вважалась особою, що прийняла спадщину. Але, як виявилось пізніше, правовстановлюючих документів на свою 1/4 частку будинку АДРЕСА_2 не виготовила та не набула права власності на будинок. Але, як виявилось після смерті ОСОБА_29 , вона ще 15 січня 2005 року склала на дочку, ОСОБА_6 заповіт на все належне їй майно, де б воно не находилось і з чого б не складалось на день її смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_29 померла та ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті матері, після чого знову загострилось питання про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу купленого ними будинку. Обвинувачена ОСОБА_6 посилалась на відсутність коштів, вимагала гроші, щоб прискорити виготовлення технічної документації на будинок і правовстановлюючих документів на спадщину. Витребувала у них всі документи за будинок для звернення до адвоката за наданням правової допомогами. Крім того, вони вимушені були видати ОСОБА_6 8000 грн. щоб прискорити виготовлення документів, що стверджуються власноручно записаною ОСОБА_6 розпискою-кошторисом про отримання грошей. За їх кошти ОСОБА_6 узаконила самочинно зведене будівництво, приватизувала земельну ділянку і виготовила на себе спадкові документи.
Отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2010 р. ОСОБА_6 стала уникати зустрічей з її родиною, створювала умови, за яких виконання зобов`язання було не можливим, зникала раптово з приміщення нотаріальної контори, залишивши їх очікувати її.
Влітку 2011 року, їм стало відомо, що ОСОБА_6 22 березня 2011 р. таємно від них уклала договір іпотеки з мешканкою м. Біла Церква ОСОБА_15 , в рахунок забезпечення основного договору позики в розмірі 20000 доларів США строком на 6 місяців, тобто до 22 вересня 2011 року. Обидва договори були посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_30 .
Також, їй стало відомо, що ОСОБА_6 заборгувала значні суми ще ряду громадян і не повертає через свою несплатоспроможність. Це спонукало її і синів неодноразово звертатись до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за шахрайство.
В той час, результативних наслідків для її родини такі звернення не дали, оскільки працівники міліції умовили їх, що краще захищати свої інтереси в порядку цивільного судочинства. Поряд з цим, в процесі перевірки обставин по справі ОСОБА_6 , в своїх поясненнях визнала, що отримала від них 6800 доларів США за продаж будинку і 8000 грн. за виготовлення технічної документації, та за наполяганням ОСОБА_8 , 01 липня 2011 року надала про це розписку.
ЇЇ син, ОСОБА_8 , намагався в ділових розмовах з ОСОБА_31 по мобільному телефону визначитись у ситуації, що складалась після укладення іпотеки з ОСОБА_15 , при цьому ОСОБА_32 запевняла його, що тільки розрахується з ОСОБА_15 , відразу посвідчить договір купівлі-продажу з ними.
Після очікувань на нотаріальне посвідчення договору купівлі- дродажу в червні 2012 р. вона звернулась за захистом своїх прав на житло в норядку цивільного провадження до Сквирського районного суду. Як виявилось пізніше, ОСОБА_6 не мала наміру приймати участь у призначеному судовому засіданні на 08 серпня 2012 року, і саме цього дня відбула до м Біла Церква посвічувати договір купівлі-продажу будинку із присадибною земельною ділянкою, в якому жила її сім`я, з мешканкою м. Біла Церква - ОСОБА_15 .
Про вказані обставини їм стало відомо, коли в травні 2013 р. до Сквирського районного суду звернулась ОСОБА_15 з позовною заявою про виселення її родини. На даний час, ОСОБА_6 практично залишила проживати їх на вулиці.
Потерпіла вважає, що твердження обвинуваченої про те, що сплачені ними кошти отримані як плата за проживання (за оренду) не відповідають дійсності. Вона та її сім`я проживали в будинку на правах власників, а не орендарів, ніякої мови ніколи не було про те, що вони повинні платити за оренду. За час свого проживання вони значно покращили стан будинку : провели капітальний ремонт, опалення, водопостачання та інше.
Потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_8 в судовому засіданні дали аналогічні покази, що й потерпіла ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні показала, що вона досить тривалий час проживає в АДРЕСА_5 . Раніше, в 1999 році, коли вона працювала в перукарні, то до неї часто приходила ОСОБА_33 , від якої вона дізналась, що її батько ОСОБА_12 продає будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_2 . В той час, сім`я ОСОБА_13 проживала з нею по- сусідству та вона чула від них про те, що в них є бажання купити будинок. Вона повідомила сім`ю ОСОБА_13 , що продається будинок АДРЕСА_2 . При тому, як домовлялась сім`я ОСОБА_13 із ОСОБА_31 вона присутня не була, їй стало відомо від ОСОБА_34 з якою вона товаришувала, про їхню домовленість. Тховевська ОСОБА_35 їй говорила, що будинок на ОСОБА_13 ще не переоформили, оскільки ті не виплатили всю суму грошей, але коли ОСОБА_13 повністю розрахуються, то вини повністю переоформлять будинок на них. Також, вона сказала, що гроші за будинок ОСОБА_13 будуть виплачувати частково оскільки всієї суми відразу заплатити не взмозі. Про те, за яку суму ОСОБА_12 продав будинок ОСОБА_13 їй відомо не було. Сім`я ОСОБА_13 проживали в будинку по АДРЕСА_2 . як покупці майбутні власники, а не квартиранти, тому вони здійснили ремонт: відбудували кухню, поставили нові вікна, двері, вирівняли стелю тощо.
Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні показала, що вона проживає в АДРЕСА_6 , протягом тривалого. По сусідству біля неї з 1999 року за адресою АДРЕСА_2 проживає родина ОСОБА_13 . Наскількі їй відомо сім`я ОСОБА_13 проживають на умовах власників, та раніше вона особисто неодноразово чула від ОСОБА_37 що даний будинок він купив у Тхоревських. Яким чином сторони домовлялись про купівлю будинку та чи складались якісь документи їй невідомо. Тхоревський представляв ОСОБА_37 як власника будинку, не казав про них як про «квартирантів». Родина ОСОБА_13 здійснили прибудову до будинку (звели нову кухню та ванну), оскільки одна зі стін будинку була зруйнована внаслідок зсуву ґрунту та дії ґрунтових вод, провели воду до будинку, встановили парове опалення, вставили металопластикові вікна. Про домовленість родини ОСОБА_13 з ОСОБА_27 та ОСОБА_6 про купівлю будинку, на яку суму та яку саме суму було сплачено родиною ОСОБА_13 їй нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні показав, в АДРЕСА_6 проживає його рідна сестра ОСОБА_36 . До 1996 року, він також проживав в будинку АДРЕСА_3 , оскільки даний будинок належав його батькам. В будинку АДРЕСА_2 , проживає сім`я ОСОБА_13 з 1999 року по теперішній час. Даним будинком ОСОБА_7 володіє та управляє на підставі домовленостей про купівлю продаж цього будинку АДРЕСА_2 , що відбулися між ОСОБА_11 та колишнім власником будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_12 . Щодо скарг які б надходили з приводу несплати комунальних послуг сімейством ОСОБА_13 з комунальних підприємств, він не чув. З приводу вартості будинку АДРЕСА_2 та яку суму грошових коштів ОСОБА_11 мав сплатити ОСОБА_12 йому нічого не відомо, але зі слів сімейства ОСОБА_13 йому стало відомо, що за будинок вони кошти померлому ОСОБА_12 то його донці ОСОБА_39 сплатили, але яку саме суму йому не відомо.
Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні показав, що він дійсно проживає з 1991 року разом зі своєю сім`єю по теперішній час за адресою : АДРЕСА_6 . По-сусідству, в будинку АДРЕСА_2 до 1999 року проживала родина ОСОБА_27 , а з кінця 1999 року по теперішній час проживає сімейство ОСОБА_13 , які володіють та користуються будинком на підставі домовленостей, що відбулися між колишнім власником ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які на даний час вже померли. З двома родинами, які проживали в будинку АДРЕСА_2 , він знаходився в дружніх стосунках. В кінці 1999 року коли в будинок АДРЕСА_2 переїхала родина ОСОБА_13 , зі слів померлого ОСОБА_37 йому стало відомо , що даний будинок він придбав у ОСОБА_12 , але в нього на той час всієї суми не було і він домовився, що кошти які він повертатиме йому частково. Яким чином сторони домовлялись про купівлю будинку та чи складались якісь документи йому невідомо. Наскільки він пам`ятає, то грошова вартість будинку складала 7000 доларів США, які ОСОБА_16 повинен був сплатити до 2002 року, аванс склав 1500 доларів США. Через негативні погодні умови, частина будинку зруйнувалася, це потягло нові додаткові витрати на реконструкцію будинку в зв`язку з цим ОСОБА_11 домовився з ОСОБА_12 про відстрочку сплатити за будинок до кінця 2004 року. З 1999 року родина ОСОБА_13 проживає в зазначеному будинку, сплачують комунальні послуги, поліпшують благоустрій будинку. Зі слів сусідів йому стало відомо, що родина ОСОБА_13 на початку 2005 року остаточно сплатила залишкову суму боргу та після сплати боргу родиною ОСОБА_13 , донька ОСОБА_12 , ОСОБА_6 передала їм документи на будинок АДРЕСА_2 , як гарантію на майбутнє нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу будинку.
Свідок ОСОБА_41 в судовому засіданні показав, що він проживає за адресою АДРЕСА_7 на протязі останніх сімнадцяти років. По-сусідстві з ним за адресою АДРЕСА_2 проживає сім`я ОСОБА_13 , а саме: мати ОСОБА_42 , її сини ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_23 , які проживають в даному будинку вже на протязі близько п`ятнадцяти років. Проживають вони, як йому відомо, оскільки придбали будинок, але у кого саме та за які гроші він не знає. Яким чином сторони домовлялись про купівлю будинку та чи складались якісь документи йому невідомо. Крім цього, він знає, що до сім`ї ОСОБА_13 , в тому будинку проживав інвалід на ім`я ОСОБА_45 . Родина ОСОБА_13 здійснили прибудову до будинку (звели нову кухню та ванну), оскільки одна зі стін будинку була зруйнована внаслідок зсуву ґрунту та дії ґрунтових вод. Крім того, родина ОСОБА_13 провели воду до будинку. На даний час йому відомо від людей, що у сім`ї ОСОБА_13 виникли якісь непорозуміння із колишніми господарями даного будинку, але які саме йому не відомо.
Свідок ОСОБА_46 в судовому засіданні показала, що вона дійсно проживає за адресою АДРЕСА_8 протягом тривалого часу. По-сусідству біля неї, за адресою АДРЕСА_2 проживає родина ОСОБА_13 протягом близько п`ятнадцяти років. Коли вона посилилася по-сусідству, на той час в даному будинку проживала родина ОСОБА_27 та на той час будинок належав громадянину ОСОБА_12 , кому на даний час належить на праві приватної власності будинок їй не відомо. На її думку, на протязі п`ятнатцяти років сім`я ОСОБА_13 проживає в будинку АДРЕСА_2 , на правах власників. Про домовленість родини ОСОБА_13 з ОСОБА_27 та ОСОБА_6 про купівлю будинку, а саме за яку суму їй нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_47 в судовому засіданні показав, що він приблизно три роки тому, будучи знайомим із ОСОБА_6 , позичав їй грошові кошти в загальній сумі 260 тисяч, яка була поділена на платежі, дані грошові кошти він віддавав ОСОБА_6 під розписку. Оскільки ОСОБА_6 взагалі йому кошти не виплачувала, то він звернувся суду з позовом про повернення грошових коштів. Даний позов було задоволено та суд зобов`язав ОСОБА_6 повернути грошові кошти. На даний час він будь-яких претензій до ОСОБА_6 не має.
Свідок ОСОБА_48 в судовому засіданні показав, що з 1988 року він працює майстром виробничого навчання у Сквирському ВПУ № 29 та спільно з ним на посаді бібліотекаря працювала ОСОБА_6 , на протязі десяти років, приблизно в період з 1997 по 2008 рік. У 2008 - 2010 роках ОСОБА_6 почала інтенсивно позичати грошові кошти у своїх колег та через певний період вона відразу повертала грошові кошти які позичала, але деяким людям вона взагалі не повертала. Зокрема, у 2010 - 2011 роках ОСОБА_6 позичила у нього готові кошти в сумі 12 тисяч доларів США, на що вона позичала у нього дані кошти йому не відомо. Гроші він позичав під розписку та поручителями виступали її чоловік ОСОБА_49 та її син ОСОБА_50 , Після того, як він позичив грошові кошти, то ОСОБА_6 , запевнила його, що поверне їх з відсотками. Через деякий час він зрозумів, шо вона не має наміру повертати гроші та він звернувся до суду про стягнення з неї позичених коштів, після чого суд зобов`язав стягнути з ОСОБА_6 грошові кошти на його користь. На цей час відділом ДВС частково стягуються кошти з поручителя - ОСОБА_51 , оскільки ОСОБА_6 не працює, а також не має грошей та майна.
Свідок ОСОБА_52 в судовому засіданні показала, що вона в свій час купила у ОСОБА_6 3/10 частини будинку по вул. Шевченка в м.Сквира. Вона дала завдаток ОСОБА_6 за 3/10 частини будинку по вул. Шевченка м. Сквира і потім їй стало відомо, що на цю частину будинку накладений арешт. З родиною ОСОБА_13 вона зустрічалась лише тоді, коли був накладений арешт на майно, їх зустріч відбулась після приміщення суду. З приводу повернення коштів, вона неодноразово зверталась до суду, відділу ДВС, а також до ОСОБА_6 , але все без результатів та до цього часу ОСОБА_6 кошти їй не повернула. За вчинення вказаних шахрайських дій, пов`язаних з частиною житлового будинку по АДРЕСА_9 , ОСОБА_6 була притягнута до кримінальної відповідальності та засуджена вироком Сквирського районного суду Київської області від 21 грудня 2011 року за ч.1 ст.190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 1 рік.
Крім того, в ході судового розгляду судом досліджені документи, що є доказами у кримінальному провадженні, зокрема :
витяг з ЄРДР про реєстрацію 20.09.2013 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України ( том 1 а.п. 1-2);
заява ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення від 20.09.2013 року ( том 1 а.п. 7-16);
протокол огляду місця події від 11.04.2014 року, в ході якого оглянуто будинок в АДРЕСА_2 ( том 1 а.п. 18-21);
копія розписки ОСОБА_6 від 01.07.2011 року, в якій зазначено, що «я, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_53 за період з 30 липня 1999 року по 04 березня 2005 року кошти в сумі 6 тисяч 800 доларів США»( том 1 а.п. 31);
копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 20 січня 2011 року на суму 750 (сімсот п`ятдесят) грн. та копія аркуша паперу з власноручними записами ОСОБА_6 про отримання від родини ОСОБА_13 коштів на виготовлення земельної, містобудівної документації тощо, в сумі 8000 грн.; ( том 1 а.п. 32);
копія вироку Сквирського районного суду Київської області від 21 грудня 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_6 засуджена за ч.1 ст.190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 1 рік. За вказаним вироком ОСОБА_6 була притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення шахрайських дій, пов`язаних з частиною житлового будинку, в ході якої заволоділа грошовими коштами ОСОБА_54 в сумі 1000 доларів США ( том 1 а.п. 36-41);
копії квитанцій про сплату комунальних послуг потерпілою ОСОБА_7 за адресою : АДРЕСА_2 ( том 1 а.п. 43-64);
копія проектно-кошторисної документації щодо ремонту будинку АДРЕСА_2 ( том 1 а.п. 67-99);
копія робочого проекту на водопостачання будинку АДРЕСА_2 , замовником якого є ОСОБА_11 ( том 1 а.п. 100-103);
копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 08 серпня 2012 року ( том 1 а.п. 105-106);
копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 від 08 серпня 2012 року ( том 1 а.п. 107-108);
копія нотаріально посвідченого договору позики від 22 березня 2011 року ( том 1 а.п. 109);
копія нотаріально посвідченого договору іпотеки від 22 березня 2011 року ( том 1 а.п. 113-114);
копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 грудня 2010 року ( том 1 а.п. 133);
лист №1203 від 18.03.2014 року ВДВС Сквирського РУЮ Київської області з доданими документами та обліковою карткою зведеного виконавчого провадження №31834983 про стягнення боргів з ОСОБА_6 , з яких вбачається, що на виконанні відділу ДВС перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь 4 фізичних та 3 юридичних осіб боргу на загальну суму 577463, 12 грн. ( том 1 а.п. 217 242);
висновок судово-почеркознавчої експертизи №16 від 29.03.2014 року з доданими ілюстраційними таблицями, згідно якого рукописний текст в розписці від імені ОСОБА_6 від 01 липня 2011 року та підпис виконані ОСОБА_6 ; рукописні записи на аркуші паперу (йдеться про записи стосовно отримання 8000 грн.) виконані ОСОБА_6 ( том 2 а.п. 89-97);
протоколом огляду диску та прослуховування аудіозапису від 05 травня 2014 року із стенограмою розмови обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 згідно якого ОСОБА_6 підтвердила сплату коштів за будинок родиною ОСОБА_13 та обіцяла скласти відповідні документи щодо відчудження будинку ( том 2 а.п. 112-115);
диск з аудіозаписом розмови обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 ( том 2 а.п. 117), відтворений безпосередньо в залі судового засідання в порядку передбаченому ст. 359 КПК України, після прослуховування якого ОСОБА_6 підтвердила факт такої розмови;
висновок про вартість майна від 15 травня 2014 ( том 3 а.п. 22 -63);
копія спадкової справи № 2 ( том 3 а.п. 206 -227).
Крім того, ОСОБА_6 подала до суду клопотання від 21 листопада 2014 року про визнання недопустимими доказів, а саме її розписки від 01 листопада 2011 про отримання 6800 доларів США ( том 1 а.п. 31); аркуша паперу з власноручними записами ОСОБА_6 про отримання від родини ОСОБА_13 коштів на виготовлення земельної, містобудівної документації тощо, в сумі 8000 грн.( том 1 а.п. 32) та висновку про вартість майна від 15 травня 2014 (том 3 а.п. 22 - 63).
Вищевказане клопотання обвинуваченої, щодо допустимості доказів, суд вирішує під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, згідно ст. 89 КПК України, оскільки раніше під час судового розгляду судом не встановлювалась очевидна недопустимість таких доказів.
Суд вважає вказане клопотання обвинуваченої не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Так, вказані вище документи обвинувачена вважає неналежними та недопустимими доказами по справі, оскільки розписку від 01 липня 2011 написала під впливом погроз з боку сім`ї ОСОБА_13 , аркуш паперу з її записами про отримання від родини ОСОБА_13 коштів на виготовлення земельної, містобудівної документації тощо, в сумі 8000 грн. є її особистими записами і будь-якого відношення до справи не має. Також, висновок про вартість майна від 15.05.2014 року, на думку ОСОБА_6 , є недопустимим доказом, оскільки проведений з порушенням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень та інших вимог законодавства.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У відповідності зі ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Ст.ст. 86, 87 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд, вважає що вказані вище документи та висновок про вартість майна є належними доказами, оскільки стосуються предмету доказування в кримінальному провадженні, а саме стосунків з приводу купівлі-продажу будинку, отримання обвинуваченою грошових коштів, а також вартості житлового будинку. Зазначені докази здобуті належним чином: розписки надані слідчому потерпілим, про що складено заяву та протокол тимчасового вилучення майна - т.2 а.п.80-82, а дослідження вартості будинку проведено на підставі відповідної постанови слідчого від 13.05.2014 року (т.2 а.п. 145-147). Звіт про оцінку майна (т.3 а.п.22-59) складено ФОП ОСОБА_55 , який має відповідну кваліфікацію оцінювача, що підтверджена свідоцтвами та сертифікатами ФДМУ (т.3 а.с.61- 63). Щодо будь-яких погроз з боку родини ОСОБА_13 , то суд вважає, що в ході судового слідства цей факт не знайшов свого підтвердження, а також обвинувачена ОСОБА_6 раніше не зверталась до правоохоронних органів у встановленому законодавством порядку з вказаного приводу.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 в клопотанні від 21 листопада 2014 року зазначила, що маються докази, які спростовують покази потерпілих, зокрема згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 6 листопада 2013 року вирішено виселити всіх чотирьох членів сім`ї ОСОБА_13 із будинку за АДРЕСА_2 . В результаті розгляду вказаної справи встановлено, що відповідачі не набули самостійного права на спірний будинок, їх слід вважати тимчасовими мешканцями, які підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Такі висновки суду, на думку обвинуваченої фактично являються преюдиціальними (обов`язковими) для суду, що розглядає дане кримінальне провадження.
Вищевказані доводи обвинуваченої суд не приймає до уваги, зважаючи на наступне.
Так, відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 6 листопада 2013 року у цивільній справі № 376/1045/13-ц за позовом ОСОБА_15 до сім`ї ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_6 про виселення ( том 3 а.п. 111-112) зобов`язано виселити всіх чотирьох членів сім`ї ОСОБА_13 із будинку за АДРЕСА_2 . Вказане рішення набрало законної сили та на цей час перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС Сквирського РУЮ Київської області.
При цьому, в мотивувальній частині рішення дійсно зазначено, що «відповідачі не набули самостійного права на спірний будинок, їх слід вважати тимчасовими мешканцями, які підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення».
Відповідно до ст. 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
Разом із тим, під час розгляду справи суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Якщо суд дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви. При цьому суд виходить з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов`язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Від правових висновків суду слід відрізняти судові рішення за перетворювальними позовами, які встановлюють, змінюють або припиняють права та обов`язки сторін (п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").
Суд вважає, що вищевказані висновки (судження) суду у справі № З76/1045/13-ц, не спростовують позицію потерпілих по справі, а також як вбачається з мотивувальної частини рішення у цивільній справі, судом в ході розгляду даної справи не досліджувалися та не встановлювались будь-які обставини, що виникли між сторонами до 08 серпня 2012 року, тобто до укладення обвинуваченою договорів відчуження будинку та земельної ділянки.
Таким чином, діяння обвинуваченої ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_6 , раніше не судима згідно ст. 89 КК України, злочин вчинила тяжкий, характеризується посередньо.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи вище вказане, з урахуванням особи винної, суд прийшов до висновку про доцільність призначення покарання ОСОБА_6 по ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.
Також, беручи до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_6 , раніше не судима, а також враховуючи відсутність обставин, що обтяжують її покарання, суд вважає, при призначенні покарання ОСОБА_6 , застосувати ст.75 КК України, звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.
Одночасно суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до ст. 76 КК України.
Суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення злочину, підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.
Згідно ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, то них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Під час судового засідання представник потерпілої подала письмову заяву про залишення позову без розгляду згідно п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.
При вирішенні питання, щодо залишення позову без розгляду, суд вважає застосувати крім вимог передбачених КПК України, вимоги ЦПК України, зокрема вимоги п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, відповідно до яких, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо надійшла відповідна заява.
Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченої.
Запобіжний захід обвинуваченій не застосовувався.
Виходячи з вищевказаного, керуючись ст. 370,374 КПК України, суд,-
засудив:
ОСОБА_6 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначити їй покарання - п`ять років позбавлення волі.
Застосувати до ОСОБА_6 , ст. 75 КК України і звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - три роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: спецпакет № 1589907, де знаходяться документи зі зразками почерку ОСОБА_6 та DVD-R диск з аудіозаписом залишити в в матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину, - залишити без розгляду, роз`яснивши право на пред`явлення такого позову в порядку цивільного судочинства.
Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1475 ( одна тисяча чотириста сімдесят п`ять) грн. 76 коп. за експертні дослідження.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сквирський районний суд Київської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1