АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/634/2015 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
при секретарі судового засідання ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
за участю підозрюваного ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання Генерального прокурора України державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, обіймаючого посаду судді Печерського районного суду м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України;
Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_10 прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що прокурором в ході розгляду клопотання не доведено існування хоча б одного із ризиків, перелічених у клопотанні про застосування запобіжного заходу і на які вказував прокурор у судовому засіданні, у зв`язку з чим у задоволенні зазначеного клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, старший прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2015 року про відмову у задоволенні клопотання Генерального прокурора України державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 , постановити нову, якою задовольнити вказане клопотання, застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що слідчий суддя у своїй ухвалі вказує на те, що прокурором у судовому засіданні не надано будь-яких доказів наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що не відповідає дійсним обставинам справи. Як зазначає автор апеляції у своїй апеляційній скарзі, органом досудового розслідування проінформовано суд про те, що підозрюваний обіймає посаду судді Печерського районного суду м. Києва, є службовою особою і носієм судової влади. Крім того, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України злочину проти правосуддя, який відноситься до категорії тяжких та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років. Однак, слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва при постановленні ухвали про відмову у задоволенні клопотання Генерального прокурора України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 не враховано наявність наступних ризиків: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду на це вказує те, що підозрюваний жодним чином не обмежений у праві вільно пересуватись територією України, виїжджати за її межі та у разі здійснення спроби підозрюваного переховуватись від слідства, орган досудового розслідування позбавлений будь-якої можливості перешкодити таким діям підозрюваного; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення на це вказує те, що на даний час досудове розслідування вказаного кримінального правопорушення триває і орган досудового розслідування продовжує збирати всі необхідні та можливі докази, які б вказували на наявність вини і діянні підозрюваного; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином на це вказує наявність підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що не виключає можливості впливу на досудове розслідування іншими способами, будучи професійним суддею зі значним досвідом роботи, маючи значний обсяг знайомств у правоохоронних та судових органах міста Києва при спробі незаконно протидіяти слідству, орган досудового розслідування позбавлений будь-якої можливості перешкодити таким діям підозрюваного; незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів у кримінальному провадженні на це вказує той факт, що підозрюваного не обмежено у праві спілкування з останніми. Із врахуванням наведених доводів апелянт вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції просить суд, скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2015 року, постановити нову, якою в задоволенні клопотання Генерального прокурора України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 відмовити, без визначення будь-яких зобов`язань щодо ОСОБА_10 .

В своїй апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції при визначенні обґрунтованості підозри помилково прийшов висновку про її обґрунтованість. Сторона обвинувачення в якості обґрунтованості підозри посилається на копію заочного рішення від 26.08.2014 р., постановленого суддею ОСОБА_10 , яке на день порушення кримінального провадження, повідомлення про підозру, вручення клопотання про застосування запобіжного заходу було чинне, не скасоване в порядку апеляції. Однак, слідчий у кримінальному провадженні привласнюючи собі функції суду апеляційної інстанції вдався до розгляду цивільної справи, а у повідомленні про підозру наданню оцінок законності судового рішення, що відповідно до Конституції України є виключно прерогативою суду. При цьому слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не зазначив відхилення позиції захисту із зазначеного приводу, чим допустив порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, оскільки суд мав перевірити наявність обґрунтованої підозри. Також слідчим суддею не враховане те, що повідомлення про підозру було складено Генеральним прокурором України ОСОБА_12 02.02.2015 року, а вручене 13.02.2015 року, через 11 днів після складання, вже коли Генеральним прокурором України був ОСОБА_11 , тобто вказані процесуальні дії суперечать вимогам ч. 1 ст. 278 КПК України. Стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_10 переховувався від слідства, відмовлявся отримати вказане повідомлення. Крім того, як зазначає апелянт, стаття 375 КК України передбачає кримінально карне діяння у вигляді постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали, постанови, в свою чергу інкримінована підозрюваному ч. 2 вказаної статті КК визначає наявність наслідків від дій, передбачених ч. 1, а саме наслідки мають бути тяжкими, або вчинені з корисливих мотивів. Тобто ухвалюючи рішення суддя мав свідомо порушувати норми процесуального та матеріального права та бажати настання наслідків, передбачених вказаною частиною статті кримінального закону. Однак, зазначений висновок ні яким чином не доведено, що знову ж таки свідчить про необґрунтованість повідомленої підозри.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити, думку підозрюваного та захисників, які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та просили у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 08 грудня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001627, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190 КК України.
02.02.2015 року Генеральним прокурором України ОСОБА_12 складено повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України у кримінальному провадженні № 0001627.
13.02.2015 року ОСОБА_10 отримав повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України.
04.02.2015 року Верховною Радою України надано згоду на затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10
04.03.2015 року о 13 год. 15 хв. підозрюваний ОСОБА_10 отримав клопотання та матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.
05.03.2015 року клопотання Генерального прокурора України ОСОБА_11 було внесено на розгляд слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
06.03.2015 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, з посиланням на те, що викладені у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України містять форма лий характер, викладені без визначення обставин, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку про їх наявність і без посилання та надання доказів, що підтверджують ці обставини, що є грубим порушенням п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На виконання вказаної вище норми, слідчий суддя дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та викладених у клопотанні жодним чином не підтверджено та носить формальний характер, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 2 ст. 194 КПК України у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_10 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було відмовлено. Прокурором також не доведено наявності таких ризиків ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи. Прокурор повідомив суд про відсутність у нього доказів існування реальних ризиків та фактів невиконання ОСОБА_10 його процесуальних обов`язків.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_10 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Окрім цього, слідчим суддею у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, враховано дані, що характеризують особу підозрюваного, а саме те, що останній має зареєстроване у встановленому законом порядку місце реєстрації та проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, по догляду за якою в даний час перебуває у відпустці, позитивно характеризується за місцем роботи, тобто має міцні соціальні зв`язки.
Дійшовши обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 КПК України обґрунтовано, з чим погоджується і колегія суддів,поклав на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язок
прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, в яких прокурор та захисник просять скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання Генерального прокурора України державного радника юстиції 2 класу ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоющодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційні скарги старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

______________ ______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4