ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/2736/14 -к щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Нестерівці Дунаєвецького району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

05.03.2013 року, приблизно о 00:30 годин, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали у відношені якої виділені в окреме провадження, маючи намір на заволодіння чужим майном, знаходячись у приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , під приводом знайомства з дівчиною, через мережу Інтернет, запросили в цю кімнату раніше незнайомого їм ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_10 прийшов до кімнати, ОСОБА_9 та з особа, матеріали у відношені якої виділені в окреме провадження, використовуючи як привод для застосування насильства ревнощі до дівчини, яка проживала у цієй кімнаті, а в дійсності бажаючи подавити волю до спротиву при заволодінні чужим майном, нанесли ОСОБА_10 тілесні ушкодження шляхом нанесенням ударів ногами та руками по корпусу та голові потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння цінностями ОСОБА_10 , із корисливих мотивів, ОСОБА_9 та особа, матеріали у відношені якої виділені в окреме провадження, діючи відкрито, примусили ОСОБА_10 викласти з одягу цінне майно, яке було при ньому, після чого заволоділи майном потерпілого, а саме: грошовими коштами в сумі 70 грн. та телефоном марки «Нокіа 5530» вартістю 700 грн, при цьому заподіявши ОСОБА_10 , збиток на загальну суму 770 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України визнав повністю та показав що, 5.03.2013 року, біля напівночі, він та його знайомий ОСОБА_11 , перебували у кімнаті знайомої ОСОБА_12 . Переглядаючи сторінки соціальної мережі «В контакті» вони знайшли хлопця, який також проживал разом з ними у гуртожитку. Як йому стало відомо пізніше, призвище цього хлопця ОСОБА_13 . Вони стали вести з ним листування, після чого ОСОБА_11 запропонував йому зайти у гості, при цьому він сказав, що у цього хлопця щось можно забрати. Він погодився з пропозицією ОСОБА_11 . Після запрошення ОСОБА_13 зайшов до кімнати, де мешкала ОСОБА_14 . В ході спілкування між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 сталася бійка з приводу того, що ОСОБА_11 приревнував ОСОБА_13 . Після того, як бійка закінчилась, ОСОБА_11 став вимагати від ОСОБА_13 , щоб той винув майно з кішенів, на що останій погодився. ОСОБА_13 достав з кішенів мобільний телефон, цигарки, та презервативи. ОСОБА_11 забрав мобільний телефон і цигарки. Потім ОСОБА_13 віддав гроші у сумі 70 гривень, сказавши при цьому, що це гроші він передає в знак примирення. Після цього ОСОБА_13 сказав, що потім ще привезе грошей. Потім вони ще трохи поспілкувалися і розішлися по кімнатам. З ранку ОСОБА_14 повідомила, що їх викликає до себе комендант гуртожитку. Вони спустились до кабінету коменданта, де на її вимогу написали пояснення з приводу того, що відбулося. Потім він і ОСОБА_11 піднялися до кімнати ОСОБА_14 , де забрали мобільний телефон і гроші ОСОБА_13 . В присутності коменданта вони повернули майно ОСОБА_13 , після чого до гуртожику приїхали співробітники міліції, яки їх затримали. В скоєному злочині він щиро кається.

Окрім показів обвинуваченого, його вина у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України підтверджується:

- показами свідка ОСОБА_15 , яка свідчила про те, що вона працює завідуючою гуртожитком Одеського центру профтехосвіти. 5.03.2013 року, біля 8 годин, вона прийшла на роботу і вихователь ОСОБА_16 доповіла їй про те, що вночі учні ОСОБА_17 та ОСОБА_11 побили учня ОСОБА_13 . Після цього вона викликала до себе ОСОБА_18 , який їй розповів, що вночі від познайомився через соціальну мережу з ОСОБА_19 , яка його запросила до себе. Коли він зайшов до кімнати, там вже знаходились ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , яки стали вимагати внього гроші, які він начебто їм винен за то, що він зайшов до їх дівчини. Після того, як його побили, він віддав ОСОБА_17 та ОСОБА_11 гроші у сумі 70 гривень та мобільний телефон. Вони також вимагали від ОСОБА_13 , щоб той привіз їм ше 1500 гривень. після розмови з ОСОБА_13 вона викликала до себе ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . З початку вони заперечували обставини, які повідомив ОСОБА_13 , але потім все визнали. ОСОБА_11 пішов до своєї кімнати і приніс гроші та телефон. Біля 10 годин приїхав батько ОСОБА_13 і викликав співробітників міліції.

- показами свідка ОСОБА_20 про те, що 5.03.2013 року, вона прийшла на роботу в гуртожиток ДНЗ «Одеській центр» ПТО ДСЗ. Перебуваючи у кабінеті завідуючої гуртожитком ОСОБА_15 , до неї зайшов ОСОБА_21 , який навчається у центрі і проживає в гуртожитку, який повідомив про те, що цієї ночі він познайомився через інтернет з ОСОБА_19 , яка також проживає у цьому гуртожитку і яка запросила його у гості. Коли він зайшов до кімнати, там, крім її знаходились два парня, як їй стало відомо пізніше це були учні центру ОСОБА_11 та ОСОБА_17 . Вони закрили двері і почали його бити, після чого відібрали гроші в сумі 70 гривень, мобільний телефон, а потім стали вимагати щоб до вихідних він передав гроші в сумі 1500 гривен. На обличчі ОСОБА_13 були сліди від побоїв. На її питання він відповів, що це зробили ОСОБА_11 та ОСОБА_17 . ОСОБА_15 викликала їх до себе, на її вимогу вони повернули мобільний телефон і гроші ОСОБА_13 . Того ж ранку до гуртожитку приїхав батько ОСОБА_13 , який викликав співробітників міліції.

- показами свідка ОСОБА_16 , яка в суді показала, що біля 7 годин 5.03.2015 року до неї звернувся за допомогою учень ОСОБА_21 , який проживав у гуртожитку, де вона працювала вихователем. Він повідомив, що його побили та забрали гроші та мобільний телефон. Потім вони стали дивитися записи з відеокамер, на яких було видно як ОСОБА_13 двічі заходив до кімнати своїй сусідки. До приїзду міліції він написав пояснення, у яких виклав обставини того, що відбулося;

- поясненнями свідка ОСОБА_22 , який повідомив що він проходить службу на посаді заступника командира взводу 2 роти полку ППСМ. Вранці 5.03.2013 року від чергового надійшла команда прибути до гуртожитку Одеського центру професійної підготовки по вул. І. Рабіна, з якого надійшло повідомлення про скоєння злочину. Прибувши до гуртожитку до нього підійшов батько потерпілого, який повідомив про те, що його сина вночі запросили в гості, після чого, погрожуючи насильством, відібрали гроші і стали вимагати принести ще. Потерпілий був побитий, на його обличчі були видни сінці. В присутності працівників міліції потерпілий підтвердив, що він був побитий, після чого ограблений. Особи, на яких вказав потерпілий, не відмовлялись від того, що вони заволоділи його майном з застосуванням насильства, в зв`язку із чим були затримані. Потім до гуртожитку прибула слідчо-оперативна група. В його присутності потерпілий написав заяву про скоєний відносно нього злочин.

- показами свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що 5.03.2013 року. близько 7 годин, йому зателефонував його син ОСОБА_24 , який повідомив про те, що його побили. Він одразу виїхав до м. Одеси, щоб розібратися у ситуації. По приїзду до гуртожитку він викликав наряд співробітників міліції і написав заяву про вчинення злочину відносно його сина.

Оцінюючи показання обвинуваченого та свідків на предмет їх достовірності, суд визнає їх належними і допустимими, тобто логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з матеріалами кримінального провадження і якими суд обґрунтовує обвинувальний вирок.

Крім показів обвинуваченого і свідків, вина ОСОБА_9 у скоєні злочину підтверджується:

- повідомленням оператора телефонної служби «102» від 5.03.2013 року;

- протоколом огляду місця події від 5.03.2013 року;

- протоколом огляду предмету від 5.03.2013 року;

- залученими до матеріалів кримінального провадження речовими доказами;

Допитаний у суді потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що на момент подій, що розглядаються, він навчався у Одеському центрі профтехосвіти і проживав у гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_3 . 5.03.2015 року, після 0 годин, він зайшов до кімнати, де проживала ОСОБА_25 , з якою він познайомився через одну з соціальних мереж і яка запропонувала йому зайти до неї в гості. В цей час там вже знаходилися двоє хлопців, призвища яких йому стали відомі в подальшому як ОСОБА_17 та ОСОБА_11 . Москальова пійшла до душової кімнати, а він залишився з хлопцями. Між ними зав`язалася сварка з приводу того, що ОСОБА_11 став ревнувати його до ОСОБА_14 . Вони стали толкатися з ОСОБА_11 , а ОСОБА_17 намагався їх разборонити. Потім він вже почав битися і з ОСОБА_11 і з ОСОБА_17 . Всього бійка тривала 20-30 хвилин. Після закінчення бійки він запропонував хлопцям примиритися і в знак примирення випити з ними. Він сказав, що гроші знаходяться в його кімнаті і пішов до своєї кімнати за грошима. Коли він повернувся до кімнати ОСОБА_14 , вона вже вийшла з душу. ОСОБА_11 , стал вимагати від нього, щоб він повідомив на камеру з мобільного телефону про те, що він прийшов до ОСОБА_14 з намаганням вступити з ней у статевий зв`язок, на що він погодився. Потім вони спілкувалися приблизно до 2 годин, після чого він вирішив йти до себе в кімнату. ОСОБА_11 попросив його залишити мобільний телефону Москальової, який пообіцяв йому повернути у подальшому, на що він погодився. Вранці, з мобільного телефону свого знайомого, він подзвонив батьку і попросив його приїхати до гуртожитку. Він розповів батьку про те, що з ним сталося і батько викликав міліцію. Коли приїхали співробітники міліції, він, перебуваючи у службовому кабінеті коменданту гуртожитку і знаходячись у шоковому стані написав пояснення.

Відповідаючи на запитання учасників судового засідання, потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що в ході бійки з ОСОБА_17 і ОСОБА_11 ножем йому нихто не погрожував, гроші від нього вони не вимагали, заяву в міліцію він не писав, з змістом протоколу допиту він не знайомився, при цьому тиск з боку слідчого чи других осіб на нього не здійснювався, він оговорив обвинувачених з почуття образи на них.

Оцінюючи показання потерпілого на предмет їх достовірності, суд визнає ці покази не достовірними, при цьому суд вважає, що потерпілий навмисно, без поважних причин, змінив покази, яки він надавав досудовому слідству і що метою надання в суді недостовірних данних є сприяння з боку потерпілого в уникненні відповідальності обвинуваченими за скоєння більш тяжкого злочину. Такі висновки суду грунтуються на тому, що потерпілий ОСОБА_10 послідовно, в ході всього досудового слідства давав тотожні покази. Будь-яких обставин, які стали причиною для зміни раніше даних показів, потерпілий в суді не навів, даних про те, що покази на досудовому слідстві давались ним в результаті погроз, шантажу чи під тиском, потерпілий також не навів. Крім того, при визнанні показів потерпілого у суді недостовірними, суд також вважає, що ці покази спростовуються як показами свідків і іншими доказами, так і показами обвинуваченого ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікує як злочин, передбачений ст.186 ч.2 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезбечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. 50, 65 КК України.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується добре.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_9 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за можливе застосувати до обвинуваченого покарання з іспитовим строком.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_26 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органа кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органі кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в органі кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль над поведінкою ОСОБА_26 покласти на органи виконання покарань за місцем проживання обвинуваченого.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - залишити без змін.

Речові докази перерахувати за кримінальним провадженням № 521/9883/14 (1-кп/113/15-к).

На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_27