Справа №705/1547/14-к
1/705/50/14
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.12.2014 Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

громадського захисника ОСОБА_5

підсудного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умані, Черкаської області, громадянина України, освіта - 4 класи, одруженого, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 3 травня 2003 року о 17 год. 30 хв., на своєму автомобілі ВАЗ 21013 д.н. НОМЕР_1 , який стояв біля правої обочини по вул. Леніна, м. Умані, навпроти будинку №30, в напрямку центра м. Умань, в порушення вимог п.п.10.1;10.4 Правил дорожнього руху України, з крайньої правої смуги руху, став здійснювати розворот, не переконавшись в безпечності своїх дій і не пропустивши при цьому мотоцикл « КМЗ Дніпр 11 », д.н. НОМЕР_2 , яким керував громадянин ОСОБА_7 , який рухався в напрямку центра м. Умані, а згідно п.10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, крім того, згідно п.10.4 ПДР України, перед розворотом водій має завчасно прийняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку. Водій, що виконує розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цього маневру не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. При виконанні цього маневру, ОСОБА_6 своїм автомобілем ВАЗ 21013 д.н. НОМЕР_1 допустив зіткнення з мотоциклом « КМЗ Дніпр 11 », яким керував ОСОБА_7 і дії ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо транспортною пригодою, що виникла. В результаті даного зіткнення потерпілий ОСОБА_7 , згідно висновку судово медичної експертизи №155МД/360 від 22.07.2004 року, отримав косий оскольчатий перелом зовнішньої лодижки правої стопи без зміщення відламків, оскольчатий внутрішньо суглобовий перелом нігтьової фаланги без зміщення відламків, дані тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження.

Статтею 282 КПК України 1960 року передбачено, що якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені, у тому числі статтею 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя постановою, закриває справу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України 1960 року суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що злочин, передбачений частиною 1 статті 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується підсудний ОСОБА_6 , було вчинено 3 травня 2003 року. З часу його вчинення станом на 26 грудня 2014 року минуло більше десяти років.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння; і часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. А закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

У зв`язку з наведеними обставинами та нормами Кримінального кодексу України до діяння, вчиненого підсудним ОСОБА_6 підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діяв станом на травень 2003 рік.

Так, згідно із санкцією ч. 1 статті 286 КК України ( в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину) за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, було передбачене покарання у виді штрафу до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до 2 років, або арешт на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до 3 років.

Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Згідно з пунктом другим ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Під час судового розгляду справи прокурор заявив клопотання про закриття кримінальної справи в зв`язку з закінченням строків притягнення підсудного до кримінальної відповідальності та залишення цивільного позову потерпілого без задоволення за недоведеністю..

Підсудний ОСОБА_6 висловив згоду на закриття кримінальної справи щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Захисник підсудного вважав необхідним закрити справу у зв`язку із закінченням строків давності, а позов потерпілого залишити без задоволення.

Громадський захисник не заперечувала проти закриття кримінальної справи.

На підставі наведеного вище, суд дійшов до висновку, що кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підлягає закриттю у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених в п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 81 КПК України 1960 року постановою суду про закриття справи підлягає вирішенню питання про речові докази, якими в справі є: автомобіль ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться на території Уманського МВ УМВС.

Згідно зі ст. 93 КПК України питання про стягнення судових витрат в справі при ухваленні постанови про закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 11-1, 81, 282, 273 КПК України 1960 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Запобіжний захід підписку про невиїзд ОСОБА_6 скасувати.

Речові докази: автомобіль ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться на території Уманського МВ УМВС повернути ОСОБА_6 за належністю.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишити без задоволення.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя: ОСОБА_1