Справа №512/362/14-к
Провадження №1-кп/512/3/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.03.2014р. за №0000124, по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженої, на утриманні має малолітню дитину, непрацюючої, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Гетьманівка, Савранського району, Одеської області, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, неодруженої, утриманців не має, непрацюючої, яка зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_3 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24.03.2014р. приблизно о 22год. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , яка також перебувала у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в громадському місці в смт.Саврань по вул.Калініна, Савранського району, Одеської області, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, умисно завдали тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а також ображали її брутальною лайкою та на зауваження сторонніх осіб припинити хуліганські дії не реагували.

Згідно з даними висновку судово-медичного експерта №55 (експертиза почата 26.03.2014р., закінчена 07.04.2014р.) ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна лобної області голови, крововиливи на нижніх повіках обох очей і верхній повіці лівого ока, перелом кісток носу і ангіопатія судин сітківки, які спричинені дією тупих предметів рук, взутих ніг та інших подібних предметів. Дані тілесні ушкодження тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день), і по цьому критерію згідно п.п.2.3.3 і 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.01.1995р. №6, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.п.63).

Своїми умисними злочинними діями, які знайшли своє відображення угрубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 і ОСОБА_5 10.04.2014р..

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не застосовувався.

Потерпіла ОСОБА_8 , яка у встановленому Кримінальному процесуальному кодексом України порядку неодноразово викликалася (а.с.32, 40, 42, 45, 51), жодного разу в судове засідання не з`явилася, про причини свого неприбуття суд не повідомила, що з урахуванням думки учасників судового провадження щодо можливості проведення судового розгляду за відсутністю потерпілої, не є перешкодою для здійснення судового розгляду. Цивільний позов про відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілою не пред`явлено.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого їй обвинувачення та пояснила, що в кінці березня 2014 року вона зі своїм приятелем ОСОБА_9 , подругою ОСОБА_5 та ще з декількома хлопцями відпочивали на річці Південний Буг, де жарили шашлики та вживали спиртні напої. Увечері, повертаючись з річці на автомобілі її приятеля ОСОБА_9 в смт.Саврань до готелю «Чорне море», де вони мали залишити хлопців, проїжджаючи по вулиці Калініна біля автовокзалу вона побачила ОСОБА_8 , через яку в минулому у них була бійка, та зупинивши автомобіль вийшла разом з ОСОБА_5 , а хлопці поїхали до готелю. Вони з ОСОБА_10 підійшли до ОСОБА_8 ззаду і ОСОБА_10 ударила її в затилок, а потім вони декілька раз ударили її руками по голові, від яких та упала на землю, і вони нанесли їй ще декілька ударів руками і ногами по різних частинах тіла та висловлювались до неї нецензурними словами, від чого ОСОБА_8 почала кричати і через декілька хвилин до них прибігли невідомі хлопці і розборонили їх.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні також повністю визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого їй обвинувачення і дала пояснення аналогічні поясненням обвинуваченої ОСОБА_4 . У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щиро каються, запевнили суд, що в подальшому не вчинятиме правопорушень, а також попросили суд не досліджувати матеріали кримінального провадження, так як повністю визнають свою винуватість.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченими ОСОБА_4 і ОСОБА_5 своєї винуватості в обсязі пред`явленого їм обвинувачення, а також враховуючи те, що вони та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, тому учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; з`ясовано, що обвинувачені та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України провів скорочений судовий розгляд даного кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.
З огляду на зазначене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених за вказаною статтею як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

При призначенні міри покарання для обвинувачених суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке в силу ч.3 ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, а також всі обставини кримінального провадження і дані про особу обвинувачених.
Як особа ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю в с.Неділкове, Савранського району, Одеської області (а.п.67), неодружена, на утриманні має малолітнього сина (а.п., 67, 71), за місцем проживання характеризується задовільно (а.п.67), утримує себе та свою сім`ю за рахунок праці по найму, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра Савранської ЦРЛ не перебуває (а.п.68, 69), раніше не судима(а.п.66).
Обвинувачена ОСОБА_5 як особа з багатодітної сім`ї, проживає в сім`ї батьків в с.Йосипівка, Савранського району, Одеської області (а.п.75), неодружена, утриманців не має, за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.76), утримує себе за рахунок праці по найму, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра Савранської ЦРЛ не перебуває (а.п.77, 78), до кримінальної відповідальності притягується вперше(а.п.74).

До обставин, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , що передбачені ст.67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 згідно ст.66 КК України, суд відносить визнання ними своєї винуватості, щире каяття і вчинення кримінального правопорушення вперше.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 слід обрати покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України, звільнивши їх від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на них обов`язків, передбачених п.п.3, 4 ч.1 ст.76 цього Кодексу, що буде необхідним й достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про застосування до неї амністії,звільнивши її від відбування покарання, оскільки вона вчинила кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою винуватість, на утриманні має малолітню дитину, відносно якої не позбавлена батьківських прав, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з наслідками застосування амністії ознайомлена, про що надала суду письмову заяву (а.п.70).
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Суд констатує, що 18.04.2014р. в газеті «Голос України» №77 опублікований Закон України від 08.04.2014р. №1185-VII «Про амністію у 2014 році», який відповідно до ст.17 цього Закону набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 19.04.2014р.; дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (ст.9 цього Закону).

Згідно п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, звільняються особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, що не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена за ч.2 ст.296 КК України ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до положень ст.12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення вона вчинила 24.03.2014р., тобто до дня набрання чинності (19.04.2014р.) Закону України «Про амністію у 2014 році», на утриманні має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.71), тобто на день набрання чинності вищевказаного Закону дитині не виповнилося 18 років, обвинувачена не позбавлена відносно дитини батьківських прав. Свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_4 визнає повністю, щиро кається у вчиненому, цивільний позов потерпілою не пред`явлений.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє її від обов`язку відшкодувати потерпілій завдану кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.
Речові докази і процесуальні витрати, що передбачені ст.118 КПК України, у даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.66, п.13 ч.1 ст.67, ст.75, п.п.3, 4 ч.1 ст.76, ст.85, ч.2 ст.86, ч.2 ст.296 КК України, ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ч.1 ст.369, ст.ст.370, 371, 374, 376 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_11 і ОСОБА_12 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, призначивши кожній з них покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік, якщо вони протягом іспитового строку не вчинять нового кримінального правопорушення і виконають покладені на них обов`язки.
Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем свого проживання.
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засуджену ОСОБА_4 повністюзвільнити від відбування покарання.
Цивільний позов потерпілою не пред`явлений.
Речові докази і процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Роз`яснити потерпілій ОСОБА_8 , що вона має право звернутися до суду у порядку цивільного судочинства з позовом до засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченими або їх захисниками в частині, що стосується інтересів обвинувачених, потерпілою або її представником у частині, що стосується інтересів потерпілої, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору; учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.
СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного
суду Одеської області ОСОБА_1 .