Провадження № 1-кп/461/104/15
УХВАЛА
судового засідання
06.03.2015 року м. Львів

Головуючий суддя ОСОБА_1 , розглядаючи в складі суду присяжних, за участю судді ОСОБА_2 , при секретарі ОСОБА_3 , з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 справу про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.153, п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153, п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.153, п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 - ч.2 ст.153, п.4 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України.

По даному кримінальному провадженню обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.3 ст. 383 КПК України, усі питання, пов`язані з судовим розглядом, крім питання, передбаченого частиною третьою статті 331 цього Кодексу, судді і присяжні вирішують спільно.

Ухвалами Галицького районного суду м.Львова від 15.08.2014 року, від 11.09.2014 року, від 10.11.2014 року та від 30.12.2014 року продовжено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 термін тримання під вартою до 13.03.2015 року.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження терміну дії раніше обраного обвинуваченим запобіжного заходу, з підстав, які стали причиною його обрання, зазначивши, що ризики враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу не відпали.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні клопотання прокурора заперечили з мотивів безпідставності та клопотали перед судом змінити обраний ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні також заперечили клопотання прокурора з мотивів безпідставності.

Захисник ОСОБА_8 заперечив клопотання прокурора з мотивів безпідставності.

Обвинувачений ОСОБА_5 відмовився висловлювати свою думку щодо заявленого клопотання.

Судом встановлено, що до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного окремо, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Львівському слідчому ізоляторі.

При вирішенні клопотання прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 суд враховує положення законодавства, Конвенції про захист прав людини, а також практику Європейського суду, яка враховувалась при продовженні дії запобіжного заходу, а саме:

Частину.1 ст.183 КПК України, згідно якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтю 177 КПК України, якою передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимоги ст.178 КПК України, згідно яких при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частину 2 ст. 29 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Крім цього, положення ст.5 Конвенції передбачають, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту с пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити, що достатніх гарантій з цього приводу суду не надано та не здобуто таких гарантій в ході розгляду справи.

Згідно ст. 183 ч. 2 п.4 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Наявність підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ Калашников проти Росії від 15 липня 2002 року).

Також, суд бере до уваги і правову позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх

клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування

презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. При цьому суд також вважає за необхідне відзначити, що міркування ЄСПЛ висловлені в даному рішенні в цілому відповідають за своєю правовою концепцією обставинам даної справи в частині переваги публічного інтересу правилам поваги до особистої свободи.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходжу до висновку, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, обвинувачуються у вчиненні злочинів, серед яких є особливо тяжкі злочини, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, перебуваючи на волі матимуть можливість перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, можуть незаконно впливати на свідків та експертів, тобто продовжують мати місце ризики враховані при обранні та продовженні останнім запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особам обвинувачених, а й характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, такі, виключають можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню їх від суду.

З наведених вище підстав, а також приймаючи до уваги ту обставину, що в ході розгляду справи не здобуто жодного належного та допустимого доказу неможливості утримання ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора, ненадання йому медичної допомоги під час дії обраного відносно нього запобіжного заходу, не підлягає задоволенню клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, вважаю, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, а тому наявна необхідність у продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку та відсутні законні та достатні підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.201,331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , термін тримання під вартою на два місяці, тобто до 13.05.2015 року.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , термін тримання під вартою на два місяці, тобто до 13.05.2015 року.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , термін тримання під вартою на два місяці, тобто до 13.05.2015 року.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам та скерувати до ЛСІ УДПтСУ у Львівській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий у справі

суддя ОСОБА_1