Апеляційний суд Кіровоградської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Зубка К.А., суддів Новіцького Е.Й., Чельник О.І., за участю прокурора Черниш Г.Р., потерпілої ОСОБА_1, засудженого ОСОБА_2, його захисника-адвоката ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2, в його інтересах захисника- адвоката ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 на вирок Новмиргородського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, з освітою бакалавра, не одруженого, не працює, прож. ІНФОРМАЦІЯ_3, не судимого засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до 11 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 09 липня 2002 року близько 24 год. в м. Мала Виска Кіровоградської області, після розпивання алкогольних напоїв разом із ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшов до кафе «Теремок», де в той час відбувалося святкування дня народження ОСОБА_8 На запрошення іменинниці вказані особи приєднались до святкування і вжили невелику кількість спиртного. Присутній на святі ОСОБА_9, який перебував в стані алкогольного спяніння, спровокував суперечку з ОСОБА_10, а потім із ОСОБА_2, в ході якої наніс один удар рукою в голову ОСОБА_2, а коли останній почав тікати ОСОБА_9 погнався за ним, перечепився і впав, зламавши собі руку. У цей час ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 на автомобілі невстановленої особи доставили ОСОБА_9 в лікарню, де ОСОБА_9 і ОСОБА_12 залишились, а ОСОБА_11 повернувся в кафе.

Через деякий час ОСОБА_2 знову зустрівся із ОСОБА_6 та ОСОБА_5, вони разом пішли додому. Проходячи поблизу

вищевказаного кафе вони зустрілися з ОСОБА_11, ОСОБА_13І і ОСОБА_14, які вимагали пояснень про те, хто зламав руку ОСОБА_9 не отримавши відповіді, ОСОБА_11 наніс засудженому два удари рукою в область голови, чим завдав фізичного болю, після чого ОСОБА_2 втік. Бажаючи помститись ОСОБА_15 за нанесені удари, ОСОБА_2 пішов до себе додому, взяв сокиру і повернувся з нею до кафе. Дочекавшись поки ОСОБА_11 йтиме додому, засуджений пішов за ним і, дочекавшись коли ОСОБА_11 залишився сам, близько 4-ї год. 10 липня 2010 року наздогнав його в провулку між вул. 9 Травня та К.Лібкнехта у м. Мала Виска Кіровоградської області, де на ґрунті особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння смерті, умисно наніс ОСОБА_11 не менше пяти ударів сокирою по голові та трьох ударів по тулубу та шиї, чим згідно висновку судово-медичної експертизи спричинив тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: відкритої внутрішньочерепної травми, рани потиличної та лобної областей голови, саден потиличної і лобної областей голови, крововиливів у мякі тканини голови, оскольчатого перелому кісток основи і склепіння черепа, крововиливу під мякі мозкові оболонки і під оболонки мозжечка, численних забоїв головного мозку, мозжечка, крововиливу в тканини мозку, від яких настала смерть потерпілого.

В апеляціях:

-засуджений ОСОБА_2 просить розібратися у його справі, вважає себе не винним у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вказує, що він не позбавляв життя потерпілого ОСОБА_11, справа щодо нього сфальсифікована, розслідувана і розглянута судом із грубими порушеннями кримінально-процесуального закону;

-захисник-адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 просить скасувати вирок щодо його підзахисного ОСОБА_2 за недоведеності участі ОСОБА_2 у скоєному злочині, мотивуючи тим, що справа стосовно ОСОБА_2 розслідувана з численними порушеннями норм КПК і, зокрема, із порушенням його права на захист, що визнавальні показання він давав під фізичним та психічним примусом працівників досудового слідства, висновки суду суперечать матеріалам кримінальної справи;

-захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_2 також просить провадження по справі закрити на підставі п.2 ст.213 КПК України з тих підстав, що її синові предявлено не конкретне обвинувачення, яке ґрунтується на суперечливих висновках проведених по справі експертиз, а також показаннях свідків.

Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілу ОСОБА_1, які просили вирок районного суду залишити без зміни, засудженого ОСОБА_2 та в його інтересах захисника ОСОБА_4, а також захисника- адвоката ОСОБА_3, які підтримали свої апеляції, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що задоволенню вони не підлягають з таких підстав.Як зазначив районний суд, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вбивстві ОСОБА_11 не визнав, вказавши на те, що даний злочин він не скоював.

Разом з тим, у явці з повинною засуджений зазначив, що 10.07.2002 року близько 2.00 год. у барі його вдарив ОСОБА_11, від якого він втік, після чого провів дівчат і повернувся до бару, потім потерпілий у присутності ОСОБА_14 знову наніс йому удар, після чого він, ОСОБА_2, пішов додому, взяв сокиру в багажнику автомобіля, заховав її під футболку, і знову повернувся до бару. Коли відвідувачі розійшлися, він пішов за ОСОБА_11 і ударив його по голові 3-4 рази. Це все відбувалося на вул. 9 Травня. Потім він пішов додому і положив сокиру у багажник автомобіля.

(т.1 а.с.110)

Згадані обставини ОСОБА_2 підтвердив під час його затримання у порядку ст. 115 КПК України, під час його допиту як підозрюваного, у ході відтворення обстановки та обставин події із застуванням відеозапису, а також двічі під час допиту його як обвинуваченого у присутності захисника.

(т.1 а.с.120, 114, 116, 127, 132)

Свідкіи ОСОБА_6 та ОСОБА_10 пояснили суду, що вони разом з ОСОБА_2 зайшли у кафе, де випили з дівчатами. До них став чіплятись ОСОБА_9, який вдарив ОСОБА_2Ю,, останній став тікати, а ОСОБА_9 за ним погнався, впав та зламав руку. Через певний проміжок часу вони з ОСОБА_2 зустріли ОСОБА_13 і ОСОБА_11, останній відвів ОСОБА_2 у бік і один раз вдарив його в обличчя, після чого ОСОБА_2 втік.

Свідок ОСОБА_16 - родич ОСОБА_2, пояснив суду, що на прохання батька засудженого - ОСОБА_17 він забрав сокиру із автомобіля останнього. Топорище спалив, а саму сокиру заховав у подвірї своїх батьків.

В ході виїмки у домоволодінні ОСОБА_16 вилучена сокиру без топорища і згідно висновку судово-цитологічної експертизи від 08.08.2002 року в змивах з металевої робочої частини сокири виявлено кров людини, яка за своїм походженням може належати потерпілому ОСОБА_11

(т.1 а.с.59, 61-62, 90-94)

Згідно висновків судово-медичних експертиз смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від численних, нанесених зі значною силою забоїв головного мозку з крововиливом під мякі мозкові оболонки і могли утворитись від дії тупого предмета з прямолінійним ребром.

(т.1 а.с.84-86, 81-83)

Відповідно до акту амбулаторної комплексної судово-психолого- психіатричної експертизи ОСОБА_2 в ніч на 10 липня 2002 року не знаходився в стані фізіологічного афекту, міг у повній мірі розуміти свої дії і керувати ними.

(т.1 а.с.260-264)

Висновки згаданої експертизи відповідають фактичним матеріалам справи про те, що між тим як потерпілий наносив удари засудженому і вбивством ОСОБА_11 пройшов значний проміжок часу. При цьому ОСОБА_2

заздалегідь приготував знаряддя злочину і обмірковано діяв як до так і після нанесення смертельних ударів сокирою.

А тому районний суд обґрунтовано не взяв до уваги висновки інших психолого-психологічних експертиз по справі про те, що ОСОБА_2 під час вчинення злочину нібито знаходився в стані сильного душевного хвилювання.

(т.1 а.с.477, т.2 а.с.111)

Суд також правильно дійшов висновку про те, що у ОСОБА_2 був вагомий привід для вбивства ОСОБА_11, який у той вечір безпідставно наніс засудженому кілька ударів, у звязку із чим із показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_2 після конфлікту з ОСОБА_11, відбіг на 20 метрів та крикнув на адресу потерпілого: ти труп.

(т.2 а.с.138)

На підставі узгоджених між собою доказів та з урахування всього викладеного, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що саме ОСОБА_2 умисно, з неприязні позбавив життя ОСОБА_11, а тому правильно кваліфікував дії засудженого за ч.1 ст.115 КК України.

При цьому із показань працівників міліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19, у присутності котрих ОСОБА_2 писав явку з повинною видно, що психічного та фізичного впливу на підозрюваного не чинилось.

(т.1 а.с.518,519)

Районний суд також правильно не взяв до уваги як достовірні показання батька засудженого - ОСОБА_17 про те, що під час написання явки з повинною до його сина застосовувалась фізична сила, оскільки він як близький родич засудженого, зацікавлений у справі.

Процесуальні порушення, які мали місце під час досудового слідства і, на які посилається у свій апеляції захист є не істотними і не вплинули на правильність прийнятого по справі рішення суду.

Призначаючи покарання районний суд в повній мірі врахував, що ОСОБА_2 хоч і вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та навчання характеризується з позитивної сторони, потерпілий своїми протиправними діями сприяв вчиненню злочину, засуджений написав явку з повинною, однак врахував і те, що ОСОБА_2 вчинив заздалегідь спланований умисний, тяжкий злочин, в стані алкогольного спяніння, характеризується за місцем перебування в слідчому ізоляторі з негативної сторони, а тому правильно дійшов висновку про можливість його виправлення в місцях позбавлення волі в призначений строк, який буде достатнім для його виправлення і для попередження нових злочинів.

Підстав для скасування вироку, а також для помякшення засудженому покарання колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та в його інтересах захисника ОСОБА_4, захисника-адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2010 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Судді: