АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року,

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою засудженому:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який народився в м. Вишгороді, Київської області, судимому: 1) 27.12.2012 р. Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням двох років іспитового строку; 2) 15.08.2014 р. Вишгородським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ст. 71 КК України на три роки вісім місяців позбавлення волі, строк відбування покарання відраховується з 15.08.2014 р.,

відмовлено у задоволенні клопотання про скорочення невідбутого строку покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 15.08.2014 р., на підставі ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році від 8.04.2014 р. №1185-VІІ.

Постановлене рішення суд першої інстанції вмотивував, зокрема, тим, що амністія, в тому числі й ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році, до засудженого ОСОБА_6 не може бути застосована, оскільки амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, а також не поширюються на осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Не погодившись із постановленим щодо нього рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 2.12.2014 р. подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути питання про застосування до нього Закону України Про амністію у 2014 році в позитивному для нього вигляді.

На обгрунтування апеляційних вимог ОСОБА_6 зазначає про те, що скоєне ним правопорушення не є важким та/або особливо важким злочином, наявність на утриманні матері-інваліда пенсійного віку, а він сам є особою, яка постраждала від аварії на ЧАЕС VІ категорії.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженої ухвали суду першої інстанції та доводів, викладених у апеляційній скарзі засудженим ОСОБА_6 ; вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2014 р. законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; перевіривши надані матеріали судового провадження, дані особової справи ОСОБА_6 , обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів уважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 86 КК України, амністія оголошується стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до вимог п. в) ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні від 1 жовтня 1996 р. №392/96-ВР /із змінами, внесеними згідно із Законом №792-VІІ (792-18)/, амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Згідно з вимогами п. в) ст. 8 Закону України Про амністію у 2014 році від 8.04.2014 р. №1185-VІІ, амністія не застосовується до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

За класифікацією злочинів, передбаченою статтею 12 КК України, вчинені двічі ОСОБА_6 кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, так як за них передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк більше п`яти років, але не більше десяти років позбавлення волі (частини 3, 4 статті 12 КК України).

Як убачається із довідки про судимості, наявної у особовій справі та копій вироків щодо ОСОБА_6 , він має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, які не погашені та не зняті у встановленому законом порядку, а також є особою, яка була звільнена судом на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання і до закінчення визначеного судом двох років іспитового строку знову вчинила умисний тяжкий злочин, що унеможливлює застосування до засудженого ОСОБА_6 ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році від 8 квітня 2014 р. №1185-VІІ.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього ст. 6 Закону України Про амністію у 2014 році від 8 квітня 2014 р. №1185-VІІ, залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 г о л ю б с ь к а