ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/313/26 Справа № 711/9090/25 Категорія: застосування заходів медичного характеру Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю секретаря ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 07 листопада 2025 року про застосування до

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 обирався.

Процесуальні витрати в сумі 2228 грн. 50 коп. віднесені за рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно оскаржуваної ухвали, ОСОБА_9 будучи неосудним, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 566 від 12.09.2025, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій виявляв та виявляє ознаки шизофренії параноїдної з епізодичним перебігом з психопатоподібним дефектом особистості в стані ремісії та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів з синдромом залежності, що обмежувало його здатність на вказаний період часу у повній мірі усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, 23.04.2025, в невстановлений під час досудового розслідування період часу, перебуваючи за адресою: місто Черкаси, бульвар Шевченка, знайшов на земельній ділянці один полімерний пакетик із вмістом кристалічної речовини, який підійняв та помістив до кишені власної нагрудної сумки.

Знайдений один полімерний пакетик із вмістом кристалічної речовини, ОСОБА_9 , незаконно, без мети збуту, зберігав у кишені власної нагрудної сумки, з метою особистого вживання.

У подальшому, ОСОБА_9 , 23.04.2025, близько 12 години 44 хвилини, перебуваючи за адресою: місто Черкаси, вулиця Верхня Горова, поблизу будинку №178, був зупинений працівниками поліції, де під час спілкування повідомив, що має при собі заборонені до обігу речовини, та по прибуттю працівників слідчо-оперативної групи Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, у присутності двох понятих, в ході проведення затримання в порядку ст. 298-2 КПК України, самостійно та добровільно видав, діставши із кишені власної нагрудної сумки один полімерний пакетик із вмістом кристалічної речовини, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів СЕ-19/124-25/6352-НЗПРАП від 02.05.2025, містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР.

Маса РVР в наданій на експертизу речовині становить 0,400 г., яку останній знайшов та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Таким чином своїми діями ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурор порушує питання про скасування ухвали суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що особа визнана судом обмежено осудною підлягає кримінальній відповідальності. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру (ст.20 КК України).

Законодавець чітко відокремив поняття неосудної особи від особи з обмеженою осудністю, які призводять до різних правових наслідків. Так, неосудною вважається особа, яка загалом не може усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому не підлягає кримінальній відповідальності, тоді як особа з обмеженою осудністю не здатна (обмежена) лише повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, при цьому така особа має бути притягнута до кримінальної відповідальності, а факт визнання її обмежено осудною зобов`язує суд урахувати цю обставину під час призначення покарання.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_9 на період часу до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та по теперішній час виявляв і виявляє ознаки шизофренії параноїчної з епізодичним перебігом з психопатоподібним дефектом особистості в стані ремісії та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів з синдромом залежності, що обмежує його здатність у повній мірі усвідомлювати свої дії і свідомо керувати ними.

Таким чином ОСОБА_11 є обмежено осудною особою, тобто підлягає притягненню до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення на загальних підставах.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи захисника, законного представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону місцевим судом не виконані в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.503 КПК України передбачено підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, а саме: кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч.1 ст.504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень глави 39.

Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного, психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, що передбачено ч.2 ст.19 КК України.

Згідно ст.20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 12.09.2025 № 566 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій ОСОБА_11 виявляв ознаки шизофренії параноїчної з епізодичним перебігом з психопатоподібним дефектом особистості в стані ремісії та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів з синдромом залежності, що обмежувало його здатність на вказаний період часу у повній мірі усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними.

Тобто, ОСОБА_9 є обмежено осудною особою який підлягає притягненню до кримінальній відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України на загальних підставах.

Верховний Суд у своїй постанові від 29.07.2021 у справі № 755/5059/19 роз`яснив, що нездатність особи за своїм психічним станом повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент вчинення злочину не є підставою для визнання такої особи неосудною, однак повинна враховуватися судами під час призначення покарання.

Місцевий суд хоча і взяв до уваги висновок судово-психіатричної експертизи, однак не вірне його трактування призвело до прийняття хибного рішення в частині визнання особи ОСОБА_11 неосудним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_11 положень ст. 19 КК України, тобто визнання його неосудною особою і як наслідок обов`язкового застосування примусових заходів медичного характеру у місцевого суду не було.

Районний суд ураховуючи вимоги статей 20, 373, 504 КК України повинен був постановити вирок, який має містити дані про психічне захворювання Головачова з посиланням на відповідний висновок психіатричної експертизи та призначити покарання з урахуванням стану обмеженої осудності особи.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення є істотними, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

Положенням ст.412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає до скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Під час проведення підготовчого судового засідання суду першої інстанції необхідно вирішити питання про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.6 ст. 407, 415, 416, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 07.11.2025 стосовно ОСОБА_9 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді