Справа №760/8719/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012538 від 12.11.2014 по обвинуваченню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153, ч. 5 ст. 301 КК України та за №0004326 від 14.04.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153, ч. 5 ст. 301 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153, ч. 5 ст. 301 КК України та за №0004326 від 14.04.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153, ч. 5 ст. 301 КК України.

Захисник ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності. Обвинувачена ОСОБА_15 , після роз`яснення їй судом наслідків такого звільнення, клопотання захисника підтримала, просила задовольнити. Інші учасники судового розгляду проти задоволення клопотання не заперечували.

Виходячи із змісту обвинувального акту, події які інкримінуються обвинуваченим відбулися 24 жовтня 2014 року. Відомості про дане кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2014 за № 0012538, тобто з часу подій, які є предметом цього провадження, минуло понад десять років.

Достатньо тривалий час розгляду даного кримінального провадження пов`язаний із неодноразовою зміною складу суду, внаслідок чого розгляд починався спочатку; неприбуттям потерпілої та її представника, а також обвинувачених, до яких судом застосовувались відповідні заходи процесуального примусу (приводи та накладення грошового стягнення); неприбуттям прокурорів та захисників з поважних причин в зв`язку із перебуванням в інших судових засіданнях, а також без поважних причин, на що суд реагував відповідним зверненням до уповноважених органів; відкладення судових засідань в зв`язку із незабезпеченням стороною обвинувачення прибуття свідків; хворобами обвинувачених; періодичною заміною захисників; зняття справи з розгляду внаслідок перебування головуючого в нарадчій кімнаті; неприбуттям в судове засідання учасників внаслідок повномасштабної агресієї проти України з боку рф, триваючих повітряних тривог та відсутності електроенергії, а також з інших поважних причин, внаслідок яких судові засідання не відбувалися.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження підлягає закриттю судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_15 на момент інкримінованих їй подій не досягла вісімнадцятирічного віку, що має істотне правове значення для правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Саме з цієї причини до спірних правовідносин підлягають застосуванню не лише загальні положення ст. 49 КК України, а й спеціальна норма ст. 106 КК України, яка врегульовує питання звільнення від кримінальної відповідальності осіб, що вчинили кримінальні правопорушення у віці до вісімнадцяти років.

Частиною 1 ст. 106 КК України встановлено, що звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Частиною 2 цієї ж статті для таких осіб передбачено спеціальні строки давності, зокрема сім років у разі вчинення тяжкого злочину та десять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Отже, законодавець, зважаючи на вік особи на момент вчинення діяння, установив окремий, спеціальний порядок визначення строків давності, який має пріоритетне значення при вирішенні питання щодо можливості подальшого кримінального переслідування неповнолітнього.

Так, за змістом клопотання, санкція ч. 2 ст. 153 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а санкція ч. 2 ст. 127 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим ці кримінальні правопорушення віднесено до категорії тяжких. Водночас санкція ч. 5 ст. 301 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із додатковими видами покарання, що відповідно до ст. 12 КК України дає підстави відносити таке кримінальне правопорушення до категорії особливо тяжких. Таким чином, у межах пред`явленого ОСОБА_15 обвинувачення наявне інкримінування як тяжких, так і особливо тяжкого кримінального правопорушення.

За таких обставин при визначенні строку давності суд виходить із найбільш тривалого спеціального строку, встановленого ст. 106 КК України для відповідної категорії правопорушень, тобто із десятирічного строку, передбаченого для особливо тяжкого злочину. Такий підхід узгоджується як із змістом ст. 106 КК України, так і з доводами, наведеними захисником у клопотанні, відповідно до яких за наявності в пред`явленому обвинуваченні як тяжких, так і особливо тяжкого злочину застосуванню підлягає саме максимальний строк давності, передбачений для цієї категорії. Отже, саме сплив десятирічного строку має визначальне значення для вирішення поданого клопотання.

Оцінивши наведені обставини, суд доходить висновку, що на момент розгляду клопотання із часу вчинення інкримінованих ОСОБА_15 діянь минуло понад десять років. Відтак спеціальний строк давності, визначений ч. 2 ст. 106 КК України для особи, яка на час вчинення діяння була неповнолітньою та якій інкримінується також особливо тяжкий злочин, сплив.

Суд також враховує, що за змістом ст.ст. 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності на стадії судового розгляду є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, звернення сторони кримінального провадження з відповідним клопотанням, а також з`ясування позиції обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Окремо суд зазначає, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності має імперативний характер. Це означає, що за наявності встановлених законом умов суд не вправі ігнорувати сплив строку давності або підміняти вирішення цього питання оцінкою доцільності подальшого кримінального переслідування. У клопотанні захисника цілком слушно звернуто увагу на те, що норма про закінчення строків давності не ставить можливість її застосування в залежність від визнання вини особою, а покликана забезпечити дотримання визначених законом меж здійснення кримінального переслідування.

При вирішенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності він не вирішує питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки на цій процесуальній стадії ще не виконано всіх необхідних для встановлення вини процесуальних дій. Отже, предметом перевірки суду у цьому випадку є не доведеність обвинувачення по суті, а наявність передбачених законом формальних та матеріально-правових підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження.

З цих самих підстав не може бути перешкодою для застосування ст. 106 КК України невизнання обвинуваченою своєї вини, якщо вона належним чином поінформована про суть пред`явленого обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, нереабілітуючий характер такого закриття провадження та не заперечує проти ухвалення відповідного рішення.

За змістом ст.ст.284-288 КПК, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст.63 Конституції та ст.18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст.49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості в скоєнні злочину.

Розглядаючи клопотання, суд також не може вирішити питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченої, оскільки клопотання заявлене на тій стадії судового розгляду, на якій ще не виконані всі необхідні для встановлення вини процесуальні дії. Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 286 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядається негайно, суд позбавлений можливості продовжити дослідження доказів та встановити всі необхідні обставини інкримінованого правопорушення.

Таким чином, невизнання обвинуваченою вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності в передбачених законом випадках за умови роз`яснення суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний суд в своїй Постанові від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16-к).

На підставі зазначеного, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити.

На підставі ст. 106 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153, ч. 5 ст. 301 КК України.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0012538 від 12.11.2014 за обвинуваченням ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 153, ч. 5 ст. 301 КК України -закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1