печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала клопотання: не з`явився,

слідчого: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням представника власників майна - адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 20 від 02.03.2020 у справі №932/2559/20, в рамках кримінального провадження №0000062,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська №932/2559/20 від 02.03.2020, в рамках кримінального провадження №0000062 на земельну ділянку кадастровий номер :02:316:0018, площею 0,0435 га.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_4 на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 0,0435 га. Дана земельна ділянка належала матері ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ДП № 022667 код ДЗК 66119032. Вказаний державний акт було видано на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 21.10.1999 року № 2309, у зв?язку із змінами в законодавстві України для можливості отримання у спадщину вказаної земельної ділянки Заявниця зробила технічну документацію та отримана кадастровий номер на вказану земельну ділянку - :02:316:0018. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 листопада 2019 року за нею було зареєстровано право власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку. 07 лютого 2020 року ОСОБА_4 подарувала 70/100 частин земельної ділянки своєму синові ОСОБА_5 для обслуговування його частини домоволодіння.

На вказану земельну ділянку накладено арешт на підставі Ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року по справі №932/2559/20 по кримінальному провадженню №0000062 від 08.11.2019. В ухвалі суду вказано, що підставою для накладення арешту слугувало незаконне вибуття земельних ділянок з комунальної власності. З наданих заявниками документів вбачається, що земельна ділянка ще з 1999 року перебуває у приватній власності родини Заявників і дане право власності було отримано на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування. Фактично через накладення арешту на земельну ділянку на якій розташоване домоволодіння, яке належить сім?ї заявників на праві власності вже більше трьох десятиліть вона не має можливості вільно ним розпоряджатися, що є втручанням в її право власності.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

В судове засідання представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла заява від представника власників майна - адвоката ОСОБА_7 про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання просив задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала клопотання, та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управління Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062 від 08.11.2019.

В рамках здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2020 у справі №932/2559/20 накладено арешт на на земельну ділянку з кадастровим номером :02:316:0018, площею 0,0435 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .

Так, за змістом ухвали від 20.03.2020 у справі №932/2559/20 встановлено, що ареш на земельну ділянку накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A №98).

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Так, досудове розслідування у кримінальному проваджені триває понад шість років, а арешт на вказане майно триває більше п`яти років. З відповіді Офісу Генерального прокурора від 18.12.2025 №09/2/1-6014-22 вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062 від 08.11.2019 наразі триває.

Разом з тим в судовому засіданні слідчому судді органом досудового розслідування не доведено об`єктивних підстав подальшого обмеження права власності, а перебування вказаного майна в статусі речового доказу є самодостатньою підставою для обмеження власника майна у користуванні праві власності на останнє.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Оцінюючи вищевказані обставини в їх сукупності слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання в частині скасування арешту зазначеного майна з метою забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника власників майна - адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 20 від 02.03.2020 у справі №932/2559/20, в рамках кримінального провадження №0000062, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2020 від №932/2559/20 на земельну ділянку кадастровий номер :02:316:0018, площею 0,0435 га.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_8