Провадження № 1-кп/554/470/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

прокурора ОСОБА_2 ,

захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ),

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000193 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.194 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченій ОСОБА_5 , на строк 60 днів. В обґрунтування клопотання зазначає, що під час досудового розслідування до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який надалі продовжено ухвалою суду до 07 листопада 2025 року. ОСОБА_5 обвинувачується у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, в умисному пошкодженні чужого майна шляхом підпалу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України. Прокурор зазначає, що строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, у зв`язку з чим такий строк необхідно продовжити. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у двох епізодах злочинної діяльності, а саме шляхом підпалу автомобіля, що перебував у користуванні військовослужбовців, і такий злочин пов`язаний із перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, належить до злочинів проти основ національної безпеки України, що є найбільш суспільно небезпечними, а також умисному пошкодженні чужого майна шляхом підпалу. Тобто особі інкриміновано вчинення тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років. Прокурор зазначає, що злочини вчинені з корисливих мотивів, за грошову винагороду. Водночас наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, на думку прокурора, обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватися від суду через усвідомлення можливості втрати свободи, у разі визнання винуватою у вчиненні злочинів. У клопотанні зазначає, що обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків, постійних джерел доходу та офіційного місця роботи, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності та є наркозалежною особою. Тому, ризик переховування обвинуваченої унеможливить судовий розгляд цього провадження. Крім того, обвинувачена може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які надали викривальні показання щодо обвинуваченої. Також ОСОБА_5 може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона обвинувачується, або вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання прокурора, на теперішній час вказані ризики не зменшилися і виправдовують тримання обвинуваченої під вартою. Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст. ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-408, 407, 408, 429, 437-442 КПК України. Враховуючи викладене, на переконання прокурора, неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченій ОСОБА_5 , без визначення розміру застави.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник у судовому засіданні не заперечували проти клопотання прокурора.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

За змістом ст. 199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 10 червня 2025 року до підозрюваної ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

Надалі ухвалою слідчого судді від 04 серпня 2025 року вказаний запобіжний захід продовжено до 10 вересня 2025 року включно.

09 вересня 2025 року суд обрав (продовжив) обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 07 листопада 2025 року.

03 листопада та 25 грудня 2025 року суд продовжив строк дії обраного обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, і такий строк наразі закінчується 21 лютого 2026 року.

З вищевказаних ухвал слідчого судді та суду видно, що під час досудового розслідування та обрання запобіжного заходу під час судового розгляду було встановлено наступні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Аналізуючи чергове клопотання прокурора, суд вважає, що вказані ним ризики є доведеними, на теперішній час продовжують існувати, вони суттєво не змінилися та їх вагомість не зменшилася з огляду на таке.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України, за один з яких законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Оскільки судове провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті, тому суд не дає оцінки обґрунтованості підозри та висунутого обвинувачення.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує дані про її особу, вік, стан здоров`я, репутацію, майновий та сімейний стан, відсутність офіційного місця роботи та сталих джерел доходу, наявність фактичного місця проживання, соціальні зв`язки за місцем проживання, відсутність судимостей. Зокрема, обвинувачена зазначає, що утримує батька, який хворіє і самостійно не пересувається, та утримує матір, яка має онкологічне захворювання. Крім того, оцінку цим обставинам суд надавав під час обрання запобіжного заходу обвинуваченій.

Водночас установлені під час розгляду клопотання обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність сукупності тих характеристик особи ОСОБА_5 та її характерних рис у аспекті потенційної суспільної небезпеки, які би разом із іншими доречними факторами цього конкретного кримінального провадження свідчили би про можливість і достатність досягти мети заходу забезпечення кримінального провадження в умовах лише певного контролю за її поведінкою без продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Суд безумовно враховує соціальні характеристики особи обвинуваченій і те, що ОСОБА_5 має певні соціальні зв`язки із родиною та в місці проживання, однак ці дані не спростовують наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, і неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини справи, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Так, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_5 , зокрема, умисного тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, на думку суду, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , що на цій стадії судового розгляду виключає можливість обрання їй більш м`якого запобіжного заходу.

Злочини проти основ національної безпеки України є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, що забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

На думку суду, враховуючи характер і тяжкість злочинів, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, а також суворість можливого покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винуватою, а саме у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років; обставини наявності (продовження) воєнного стану в Україні, а також фактичні бойові дії на значній її території, - у своїй сукупності дає достатні підстави для висновку, що ризики, які встановлені в ухвалах суду та зазначені прокурором, не зменшилися, навпаки підсилюються воєнним станом, а жоден інший запобіжний захід не може їм запобігти.

Отже, прокурор довів ризик ухилення обвинуваченої від суду, що залишається реальним з огляду на тяжкість злочинів, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_5 , а також у зв`язку із суворістю можливого покарання, яке загрожує за такі злочини, у разі визнання особи винуватою у їх вчиненні. Все це може спонукати обвинувачену залишити місце проживання, у тому числі, покинути межі України, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та перешкодить здійсненню правосуддя та досягненню завдань кримінального провадження.

Тому, суд враховує відомості про особу й поведінку обвинуваченої, а також ризики можливого учинення повторних кримінальних правопорушень, рівень небезпеки обвинуваченої для суспільства.

Таким чином, суд бере до уваги тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, а в сукупності з іншими обставинами, які мають правове значення та враховуються при вирішенні цього процесуального питання.

Про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може продовжити злочинну діяльність свідчить зухвалість інкримінованих їй дій.

Вказані дані про особу обвинуваченої в сукупності з обсягом пред`явленого обвинувачення та характером інкримінованих дій свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що з моменту взяття ОСОБА_5 під варту та до моменту вирішення цього клопотання прокурора суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та продовження строку цього запобіжного заходу.

Нових, суттєвих обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу суду не надано, тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченої.

Таким чином, є достатні правові підстави для обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 під час судового розгляду цього кримінального провадження найбільш суворого запобіжного запобіжного заходу, а саме у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Водночас відповідно до ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_5 обвинувачується, серед іншого, у вчиненні злочину проти основ національної безпеки, передбаченого ч. 1 ст. 114-2 КК України.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, суд не вбачає достатніх і переконливих підстав для визначення під час дії воєнного стану розміру застави як альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченої.

Проте, ці відомості, з огляду на зазначені вище обставини, що мають правове значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, навіть у їх сукупності не спростовують висновки суду щодо неможливості запобігти наведеним вище ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому не є належною і достатньою підставою для визначення обвинуваченій згаданого альтернативного запобіжного заходу.

Отже, клопотання прокурора необхідно задовольнити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити до 18 квітня 2026 року включно строк дії обраного обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

В частині запобіжного заходу ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1