Провадження № 1-кп/635/746/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001115 від 26.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з середньою освітою, вдівця, не має на утриманні неповнолітніх дітей, який проходив військову службу на посаді стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів), який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Судом встановлено, що 03.02.2023 відповідно до витягу із наказу №34 командира в/ч НОМЕР_2 НГУ рядового ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2-го відділення 5-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) в/ч НОМЕР_2 (ВОС №100915П), особистий номер НОМЕР_4 , якому присвоєне військове звання «солдат» в порядку переатестації.

Таким чином, відповідно до ст.ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем військової служби призваним на військову службу під час мобілізації.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Так, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше 17:30 22.03.2023, солдат ОСОБА_4 в умовах воєнного стану у порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби в/ч НОМЕР_2 НГУ в АДРЕСА_2 , та у період часу з 22.03.2023 по 05.04.2024 перебував поза службою, проводячи час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

05.04.2024 солдат ОСОБА_4 повернувся до в/ч НОМЕР_2 НГУ та проходив військову службу на посаді стрільця відділення 5 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону на підставі витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_2 НГУ від 03.02.2023.

Крім того, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше 22:00 11.04.2024 солдат ОСОБА_4 у порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби в/ч НОМЕР_2 НГУ в АДРЕСА_2 на РОП «ХАЗ» та у період часу з 11.04.2024 по 27.01.2025 перебував поза службою, проводячи час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

27.01.2025 солдат ОСОБА_4 повернувся на військову службу до в/ч НОМЕР_2 НГУ та відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_2 №129 від 22.05.2025 солдат ОСОБА_4 (Г-190806) з 22.05.2025 приступив до виконання обов`язків за посадою стрільця 2-го відділення 1-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) ВОС №100915П

Крім того, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, однак не пізніше 09:30 25.05.2025 солдат ОСОБА_4 у порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, 10 10 ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби в/ч НОМЕР_2 НГУ в АДРЕСА_2 на КСП «Мілан» та у період часу з 25.05.2025 по 29.10.2025 перебував поза службою, проводячи час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому, суд вважає помилковою вказівку при кваліфікації дій ОСОБА_4 за епізодами від 11.04.2024 та 25.05.2025 за кваліфікуючою ознакою повторності, оскільки вказана кваліфікуюча ознака не передбачена диспозицією ч.5 статті 407 КК України, а тому виключає її з обвинувачення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив кримінальні правопорушення, які йому інкриміновані та зазначені в обвинувальному акті, обставини злочинів не спорював, пояснивши причини та обставини скоєного. Зазначав, що належні висновки для себе зробив, у вчиненому розкаюється.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинення злочинів, добровільності та істинності його позиції.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у вчинених діяннях визнав повністю і суду дав показання, що вчинив злочини саме при викладених обставинах, суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючи матеріалів на нього, які є в матеріалах кримінального провадження,

При цьому суд роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, згідно яких сторони у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.407 КК України, доведена повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченого до скоєного, осуду своїх дій, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого стороною обвинувачення не зазначено і судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він є вдівцем, раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними про його особу, обставиною, яка пом`якшує покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, його суспільну небезпечність, конкретні обставини справи.

За таких обставин, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті закону, що передбачає кримінальну відповідальність за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст.ст. 69,75 КК України суд не вбачає.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Прокурор просив призначити покарання за кожним епізодом окремо, визначивши остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України.

У той же час, суд не вбачає підстав для застосування у даному випадку при призначенні покарання ОСОБА_4 положень ст. 70 КК України, як на тому наполягає прокурор, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом. При сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Проте, у даному випадку ОСОБА_4 інкримінується вчинення трьох кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією тією ж частиною однієї статті Особливої частини КК України.

Наведене, на переконання суду, виключає можливість розглядати інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення як сукупність кримінальних правопорушень, яка визначена у ст. 33 і ст. 70 КК України.

Крім того, суд враховує також і висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2021 року у справі № 390/235/19, провадження № 51-2177кмо20, відповідно до яких законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч.1 ст.32 КК повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.

Враховуючи призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно останнього необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк покарання час перебування обвинуваченого під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази і процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня ухвалення вироку з 06 березня 2026 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 02.12.2025 року по 05 березня 2026 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення фактичних обставин, які ніким не оспорювалися при розгляді справи в суді першої інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя ОСОБА_1