ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6468/25 Номер провадження 11-кп/814/1057/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого перекладачаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 14 січня 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2023 року за №0000431, задоволено клопотання прокурора й продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням раніше визначеного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 1 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 028 000 гривень, строком на 60 днів, а саме до 14 березня 2026 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Нігерії, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Постановлено в разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній до 11 серпня 2023 року), ч.ч.2, 3, 4 ст.190 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, повідомлені потерпілою обставини й неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам з огляду на конкретні обставини провадження в їх сукупності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 14 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або інший більш м`який запобіжний захід, а в разі відмови в обранні іншого запобіжного заходу зменшити ОСОБА_8 розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визначивши його в розмірі, який не перевищує 240 000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином не мотивував прийняте рішення та не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; ОСОБА_8 має: сім`ю, міцні соціальні зв`язки, джерела доходу, постійне місце роботи; потерпіла ОСОБА_10 не надала доказів про находження на її адресу погроз; повідомлення ОСОБА_8 про підозру та вручення йому обвинувального акта були здійснені стороною обвинувачення з істотним порушенням вимог КПК України, без перекладу на рідну мову ОСОБА_8 ; стороною обвинувачення не відкрито ОСОБА_8 матеріали кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України; прокурором не надано клопотання, оформленого відповідно до ст.ст.184, 199 КПК України, а подача такого клопотання в усній формі законом не передбачена; також прокурор не надав до суду письмового клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу в перекладі на рідну мову ОСОБА_8 . Водночас апелянт посилається на те, що: ОСОБА_8 є громадянином Нігерії, його рідною мовою є мова Ігбо, він не володіє українською та англійською мовами, але йому безпідставно не було залучено перекладача мови Ігбо; в підготовчому судовому засіданні під час вирішення питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу прокурором не було надано постанову про його призначення в цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.ч.6, 8 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що за змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.190 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній до 11 серпня 2023 року) шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у тому числі повторно й такого, що завдало значної шкоди потерпілій; ч.3 ст.190 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній до 11 серпня 2023 року) - шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах; ч.2 ст.190 КК України - шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб; ч.3 ст.190 КК України - шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілим; ч.4 ст.190 КК України - шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, унаслідок чого умисними злочинними діями ОСОБА_8 потерпілим було заподіяно майнової шкоди в загальному розмірі 2 038 148 гривень.

Колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти раніше встановленим ризикам, а саме, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились - те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

Серед іншого, місцевий суд урахував характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, частина з яких є тяжкими злочинами (ч.3 ст.190 КК України в редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній до 11 серпня 2023 року, ч.4 ст.190 КК України), за вчинення яких санкціями кримінальних норм передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків.

Установлені ж під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність сукупності тих характеристик особи ОСОБА_8 і його характерних рис у аспекті потенційної суспільної небезпеки, які би разом із іншими доречними факторами цього конкретного кримінального провадження свідчили би про можливість і достатність досягти мети заходу забезпечення кримінального провадження в умовах лише певного контролю за його поведінкою без продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_8 не судимий, має: сім`ю, певні соціальні зв`язки, є співзасновником підприємства, від діяльності якого має дохід, однак ці дані не спростовують наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини справи, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

При цьому, перевіркою матеріалів провадження не встановлено на цій стадії кримінального провадження підстав не довіряти повідомленим потерпілою ОСОБА_10 обставинам щодо надходження на її адресу погроз чи наявності в неї підстав обмовити обвинуваченого. Окрім того, повідомлені потерпілою обставини враховуються при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу в сукупності з іншими вагомими обставинами, передбаченими ст.ст.177, 178, 199 КПК України, але не є визначальними чи такими, відсутність яких вказувала би на наявність наразі підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з урахуванням обставин даного кримінального провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 на протязі тривалого часу (з 2022 до 2025 року) 14 епізодів умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, в тому числі тяжких злочинів із використанням умов воєнного стану - за надскладного для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, з детальним плануванням своїх кримінально протиправних дій, унаслідок яких заподіяно велику майнову шкоду великій кількості потерпілих осіб (на загальну суму 2 038 148 гривень), що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні місцевого суду підтвердила те, що на їй надходили погрози, у зв`язку з чим, просила залишити обвинуваченому попередньо застосований запобіжний захід, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу застави в раніше визначеному розмірі 1 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що, з урахуванням наведених вище конкретних обставин цього кримінального провадження, винятковості випадку, передбаченого абз.5 ч.5 ст.182 КПК України, правомірно виходить за межі, визначені в п.2 ч.5 ст.182 КПК України, відповідаючи критеріям, закріпленим у ч.4 ст.182 КПК України.

Посилання апелянта, які зводяться до наявності сумнівів у повноважності прокурора, є неспроможними, оскільки спростовуються змістом постанови виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області про призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2023 року за №0000431, до складу якої включено, зокрема, прокурора ОСОБА_6 .

Усупереч доводам апелянта, повноважним прокурором у кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_6 , було подано до суду письмове клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За участі прокурора ОСОБА_6 у судовому засіданні місцевого суду від 14 січня 2026 року розглядалось питання щодо продовження обвинуваченому зазначеного вище запобіжного заходу, за результатом чого постановлено оскаржувану ухвалу. Також матеріали справи свідчать про те, що стороною обвинувачення було забезпечено стороні захисту письмовий переклад клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який долучено судом до матеріалів провадження (а.п.46-58).

Твердження захисника, які стосуються незабезпечення перекладу пред`явленого обвинувачення, є необгрунтованими, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, стороною обвинувачення було вручено ОСОБА_8 копію обвинувального акту в перекладі на англійську мову (а.п.28-39).

Що стосується посилань захисника на те, що переклад здійснюється не на рідну мову обвинуваченого - Ігбо, а на англійську мову, то вони позбавлені підстав, оскільки, по-перше, англійська мова є офіційною мовою в Нігерії, уродженцем і громадянином якої є обвинувачений, по-друге, зміст комунікування ОСОБА_8 із судом під час судового провадження в даному кримінальному провадженні зі здійсненим перекладачем ОСОБА_9 перекладу з української мови на англійську мову та з англійської мови на українську мову підтверджує належне й у достатній мірі володіння обвинуваченим англійською мовою, по-третє, про вказані вище обставини додатково свідчить і зміст ділових документів, складених англійською мовою, які засвідчено й підтверджено підписом ОСОБА_8 . Перекладач ОСОБА_9 залучений для здійснення перекладу в цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції, є компетентним перкладачем з української мови на англійську мову та з англійської мови на українську мову з відповідним досвідом у цій сфері.

При цьому, що стосується наведених апелянтом доводів, пов`язаних із констатуванням допущення стороною обвинувачення процесуальних порушень вимог КПК України під час повідомлення ОСОБА_8 повідомлення про підозру та вручення йому обвинувальному акту, виконання вимог ст.290 КПК України, то ці доводи виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 14 січня 2026 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4