ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2026 Справа №607/6514/26 Провадження №1-кп/607/1363/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000426 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Комиш-Зоря Пологівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в :

24 лютого 2022 року набрав чинності Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до зазначеного Указу з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено правовий режим воєнного стану строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України та законами України і діяв на момент вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення шляхом відкритого викрадення чужого майна, перебуваючи на території міста Тернополя, дізнався про те, що ОСОБА_6 здійснює діяльність з обміну валют на вул. Торговиця у місті Тернополі. У зв`язку з цим у ОСОБА_4 11 березня 2026 року приблизно о 18 годині 20 хвилин виник злочинний умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, 11 березня 2026 року приблизно о 18 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Тернопіль, вул. Торговиця, 7, поблизу магазину «Сім23», скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_6 не очікував протиправних дій щодо себе та не був готовий до їх відвернення, раптово підбіг до нього зі спини та шляхом різкого ривка відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 40.000,00 (сорок тисяч) гривень та банківською карткою № НОМЕР_1 , відкритою в АТ «Ощадбанк», які були скріплені між собою резинкою та перебували у лівій руці потерпілого, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Після заволодіння грошовими коштами ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 40.000,00 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та суду пояснив, що 11 березня 2026 року приблизно о 18.20 год., перебуваючи у місті Тернополі на вул. Торговиця, 7, поблизу магазину «Сім23», підбіг зі спини до ОСОБА_6 та відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 40.000,00 гривень і банківською карткою, які перебували у лівій руці останнього, після чого з місця події зник і розпорядився викраденим на власний розсуд, а саме здійснив їхній обмін на 1.000,00 доларів США.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, його молодий вік, раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному, частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. При цьому суд при призначенні покарання керується вимогами передбаченими ч.1 ст.69 КК України, згідно якої за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Таким чином, суд, окрім наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання з урахуванням особи винного, також враховує і інші обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема молодий вік, позицію потерпілого який категорично заперечує необхідність призначення сурової міри покарання, частково відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Також, суд враховує відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, визнання вини у вчиненому, негативної оцінки своїх дій. Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при визначенні міри покарання за ч.4 ст.186 КК України, вважає за можливе застосувати ст.69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, Суд,-

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Згідно ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Дію запобіжного заходу ОСОБА_4 - у виді тримання під вартою - скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/5581/26 від 18 березня 2026 року - скасувати.

Речові докази, а саме: спортивні штани, кросівки, мобільний телефон марки «Nubia» із сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 , - повернути ОСОБА_4 ; диск DVD-R - зберігати при матеріалах досудового розслідування; грошові кошти у сумі 1.000,00 доларів США, купюрами номіналом по 100,00 доларів США та банківську картку із номером НОМЕР_1 відкриту в АТ «ОщадБанк» - повернути потерпілому ОСОБА_6 , після вступу вироку в законну силу.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1