КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 23 лютого 2026 року апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2025 року,

за участі:

в режимі відеоконференцзв`язку прокурора ОСОБА_7

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадження органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене 22 жовтня 2025 року під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

мобільний телефон моделі А55 Pro, серійний номер НОМЕР_1 , IMEL НОМЕР_2 , IMEL2 НОМЕР_3 ;

мобільний телефон моделі iPhone SE, номер моделі MP7T2LL, серійний номер НОМЕР_4 , IMEL НОМЕР_5 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, а клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно від 22 жовтня 2025 року залишити без задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у матеріалах, доданих до клопотання відсутні докази на підтвердження того, що вилучене майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а постанова слідчого про визнання майна речовими доказами є формальною.

Вважає, що визнання мобільних телефонів речовими доказами у даному кримінальному провадженні не може бути єдиною підставою для накладення арешту на майно.

Звертає увагу на те, що не встановлено, що особистий мобільний телефон ОСОБА_5 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди чи містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а матеріалами справи не підтверджено факт наявності видаленої інформації на мобільному телефоні.

Зазначає, що хоч і прокурором і надано постанову про призначення комп`ютерно-технічних експертиз стосовно технічних засобів, однак матеріали справи не містять даних про направлення вказаної постанови на виконання.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13 травня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000576за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що Службові особи ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Фотон Сервіс» в т.ч. ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у період з лютого 2022 року по теперішній час, здійснюють поставку товарів та послуг, для потреб авіа- та ракетобудуванні, атомному та енергетичному машинобудуванні РФ, чим вчиняють умисні дії направлені на пособництво державі агресору, з метою завдання шкоди Україні, шляхом передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави агресора.

Як зазначено у клопотанні, до протиправної діяльності з постачання продукції в інтересах ООО «КВ-Титан» ОСОБА_9 залучено співробітників ТОВ «НВП

«Фотон-Сервіс», ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , а також фізичних осіб-підприємців ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які отримують доходи від ТОВ «НВП «Фотон-Сервіс».

22 жовтня 2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення вказаного обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон моделі А55 Pro, серійний номер НОМЕР_1 , IMEL НОМЕР_2 , IMEL2 НОМЕР_3 та мобільний телефон моделі iPhone SE, номер моделі MP7T2LL, серійний номер НОМЕР_4 , IMEL НОМЕР_5 .

23 жовтня 2025 року постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_16 вказані предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000576 від 13 травня 2025 року.

24 жовтня 2025 року прокурор першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадження органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 направила поштовим зв`язком до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000576, про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження та його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172 КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернулася із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи апелянта, що арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України є необґрунтованими, оскільки вилучене та арештоване майно 23 жовтня 2025 року постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_17 визнано речовими доказами у даному кримінальному, оскільки вони були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, а також містять на собі сліди вчинення протиправної діяльності та відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, у кримінальному провадженні постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_17 від 05 листопада 2025 року призначено комп`ютерно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Українського науково-дослідного Інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України.

Окрім того, як повідомлено прокурором під час апеляційного провадження, вилучені та арештовані мобільні телефони передані для проведення призначеної експертизи.

Доводи на які посилається апелянт у їх сукупності не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховано ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

При цьому арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2025 року, -залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/45511/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_21

Справа № 11сс/824/1570/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК