КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України майора юстиції ОСОБА_9 про зміну підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави та покладенням на неї обов`язків, у разі внесення застави, на запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування.

Звільнено ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

______________________________________________________________________________

Справа № 761/2986/26Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2447/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Також вказував, що застосування до підозрюваної в якості альтернативного запобіжного заходу у виді застави, для такої категорії кримінальних правопорушень, не забезпечить усунення встановлених ризиків, оскільки остання надалі матиме можливість контактувати з причетними до вчиненого кримінального правопорушення особами, узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування, знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення незаконного впливу на свідків, експертів.

На думку апелянта, враховуючи особливу суспільну небезпеку протиправних діянь підозрюваної ОСОБА_6 , інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників судового провадження, які приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, зокрема пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000915 від 09.09.2023 за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 111-1, ч. 5 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що «Група Компаній «Імперіал», яка заснована на території України у 1993 році, здійснює фінансово-господарську діяльність як на території України, фактичним власником якої є громадянин України ОСОБА_12 , так і на території рф, фактичним власником якої є громадянин України ОСОБА_13 .

В свою чергу, починаючи з 1993 року ОСОБА_12 здійснив реєстрацію ряду суб`єктів підприємницької діяльності: приватне підприємство фірма «Імперіал» (), ТОВ «Укрлогіст» (), в яких являвся засновником та керівником, які в подальшому були об`єднані та увійшли в єдину групу компаній «ГК «Імперіал» з основним видом господарської діяльності - оптова торгівля.

Господарський вид діяльності «ГК «Імперіал» є оптова торгівля свіжими фруктами,до процесу якого входить, зокрема, вирощування тропічних плодів (бананів) в Республіці Еквадор, їх упакування, зберігання, транспортування та реалізація на території Європейського Союзу, України та рф.

Також встановлено, що ОСОБА_12 , незважаючи на встановлену Законом України № 2108-ХІ від 03.03.2022 кримінальну відповідальність, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідки, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, вирішив продовжити виробництво та подальший збут виготовленої продукції до рф та тимчасово окупованих територій, з використанням підконтрольних підприємств, зареєстрованих на території держави-агресора, тим самим, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше 15.03.2022, ОСОБА_12 діючи умисно, з корисливих мотивів, за не встановлених досудовим розслідуванням обставин, створив злочинну організацію з метою допомоги (пособництво) державі-агресору та здійснював керівництво нею під час вчинення особливо тяжкого злочину, а ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інші невстановлені на теперішній час досудовим розслідуванням особи взяли участь у діяльності цієї злочинної організації.

За період свого функціонування створена ОСОБА_12 злочинна організація вчинила особливо тяжкий злочин, спрямований на допомогу державі-агресору (пособництво) з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, а саме, в тому числі у період з 01.01.2023 по 16.10.2024, з Республіки Еквадор на адресу підконтрольних відокремлених підрозділів «ГК «Імперіал» розташованих на території російської федерації та тимчасово окупованих територіях України, здійснили 71 поставку в загальній кількості 990 контейнерів або 1 165 810 ящиків продукції (плодів тропічних), на загальну суму 3 168 800 доларів США, сплачуючи при цьому до федерального бюджету держави-агресора обов`язкові податкові платежі та визначені законодавством рф збори, чим здійснили своїми діями фінансування оборонного комплексу держави-агресора.

ОСОБА_6 являлась активним учасником (співвиконавцем) злочинної організації, була залучена ОСОБА_12 в якості економіста відділу зовнішньоекономічної діяльності ГК "Імперіал".

Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_6 у період з 24.02.2022 по 07.04.2025, перебуваючи на підконтрольній Уряду України території держави, точне місцезнаходження досудовим розслідуванням не встановлено, достовірно знаючи про те, що на території України введено воєнний стан, а також про те, що на підставі Постанови КМ України № 187 від 03.03.2022 та постанови Правління Національного банку України за № 18 від 24.02.2022, з рф заборонено провадження будь-якої господарської діяльності та валютних розрахунків, незважаючи на встановлену Законом України № 2198-ІХ від 14.04.2022 кримінальну відповідальність за свої дії, про яку їй було достеменно відомо, переслідуючи корисливі мотиви, які виразились в отриманні економічної вигоди та отримання прибутку, усвідомлюючи, що провадження будь-якої господарської діяльності на території держави-агресора, в тому числі постачання товарів на користь рф чи контрольованих рф підприємств, є незаконною та призведе до сплати податкових зобов`язань та зборів на користь рф, що в свою чергу сприятиме її економічному розвитку, буде спрямовуватись на розвиток військово-промислового комплексу рф, забезпечення військових потреб та збільшення військового потенціалу країни- агресора, свідомо стала на шлях вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України - допомоги (пособництва) державі- агресору з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора.

07.04.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Українішляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, у складі організованої групи, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Згідно даних клопотання, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.06.2025 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 до 07.07.2025 року та визначено розмір застави у розмірі 400 прожиткових мінімум для працездатних осіб, що складає 1 211 200 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.06.2025 ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.06.2025 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою продовжено строк тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 до 07.07.2025 та визначено розмір застави у розмірі 200 прожиткових мінімум для працездатних осіб, що складає 605 600 грн.

Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, 17.07.2025 підозрювана ОСОБА_6 , звільнена з-під варти згідно ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 03.07.2025, у зв`язку із внесенням застави в розмірі 454 200 гривень з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Відтак, із 17.07.2025 щодо підозрюваної ОСОБА_6 , у відповідності до положень ч. 4 ст. 202 КПК України, діє запобіжний захід у виді застави в розмірі 454 200 гривень з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.12.2025 підозрюваній ОСОБА_6 продовжено строк дії обов`язків до 04.02.2026, а саме: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою; не відлучатись за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватись від позапроцесуального спілкування з іншими підозрюваними ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 щодо обставин, що є предметом досудового розслідування; залишити на зберіганні паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.01.2026 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000915 від 09.09.2023 до 12 місяців, тобто до 07.04.2026.

29.01.2026 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України; та у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Українішляхом добровільної передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, вчинене у складі злочинної організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Згідно даних долученого до клопотання протоколу затримання від 29.01.2026, цього ж дня о 10 год. 49 хв. ОСОБА_6 затримано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

30.01.2026 старший слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України майора юстиції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про зміну підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави та покладенням на підозрювану обов`язків у разі внесення застави, на запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Як на підставу для зміни діючого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш тяжкий, слідчий посилався те, що після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , виникли нові обставини, а саме останній повідомлено про нову підозру за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.01.2026 відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання слідчого та звільнено підозрювану ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:

1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;

2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Колегія суддів вважає, що станом на день розгляду клопотання слідчого, поданого у порядку ст. 200 КПК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що слідчим та прокурором не доведено підстав, які виправдовують зміну діючого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу із застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, тяжкість злочину та суворість покарання, яке загрожує особі в разі визнання її винуватою, не можуть слугувати єдиною підставою для застосування виключного запобіжного заходу та самі по собі не свідчать про недостатність застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризиками, не забезпечать виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваної на свободу.

Крім того, колегія суддів враховує закріплену законодавцем дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України та ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 200 КПК Українита за відсутністю доведених обставин щодо необхідності зміни підозрюваній запобіжного заходу, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що застосування до підозрюваної в якості альтернативного запобіжного заходу у виді застави, для інкримінованої їй категорії кримінальних правопорушень, не забезпечить усунення встановлених ризиків, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали клопотання не містять, а прокурором в судовому засіданні не надано жодних даних про те, що підозрювана ОСОБА_6 порушувала умови застосованого щодо неї запобіжного заходу, або ж будь-яким чином перешкоджала здійсненню досудового розслідування.

При цьому, збільшений обсяг підозри не може бути безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, про що обґрунтовано зазначив слідчий суддя в оскаржуваному рішенні.

Твердження апелянта про те, що підозрювана ОСОБА_6 , перебуваючи під дією запобіжного заходу у виді застави, надалі матиме можливість контактувати з причетними до вчиненого кримінального правопорушення особами, узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування, знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, є безпідставними, оскільки матеріали не містять жодних даних на підтвердження порушення підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, або здійснення спроб вчинити вказані дії протягом тривалого часу з моменту звільнення з-під варти 17.07.2025, у зв`язку із внесенням застави.

Доказів недостатності застосованого підозрюваній запобіжного заходу для виконання покладених на неї обов`язків, прокурором не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 201, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2026 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3