Провадження № 1-кс/752/800/26
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Києва клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0003032, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшло клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0003032, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру судових розслідувань 04.11.2025, в якому він просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0829 га з кадастровим номером :79:364:0324 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0).

В обгрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування по матеріалах, внесених 04.11.2025р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003032 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 липня 2013 року ОСОБА_4 придбав земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5 , зареєстрованою в реєстрі за № 2565.

Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_6 було набуто право власності на земельну ділянку площею 0,0829 га з кадастровим номером :79:364:0324 за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка була придбана у громадянина ОСОБА_7 (податковий номер НОМЕР_1 ).

У 2022 року ОСОБА_8 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання недійсним договорів купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки та витребування у ОСОБА_9 земельної ділянки. Як зазначив ОСОБА_8 , він був власником зазначеної земельної ділянки з 2009 року та невідомі особи 07 лютого 2012 року звернулись від його імені до Київської міської ради та отримали дублікат державного акту на право власності на належну земельну ділянку серії ЯЖ № 812741.

Після цього 10 березня 2012 року від його імені укладено договір купівлі-

продажу зазначеної земельної ділянки. Від імені ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв ОСОБА_10 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за № 279. Земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_12 , яка 13.09.2012 відчужила земельну ділянку ОСОБА_7 . У подальшому, як зазначене вище, ОСОБА_7 продав земельну ділянку ОСОБА_13 у липні 2013 року.

За твердженням ОСОБА_8 він нікого не уповноважував та не надавав довіреність, щодо права розпорядження земельною ділянкою, з метою укладення договору купівлі-продажу від 10 березня 2012 року.

Довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 від 18 вересня 2006 року за реєстровим № 1650, видану на ім`я ОСОБА_10 він не підписував.

При цьому ОСОБА_8 наполягає на тому, що довіреність щодо земельною ділянкою не підписував, із особою зазначеною у довіреності не знайомий, грошових коштів від укладеного договору купівлі-продажу не отримував.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2025 (справа 752/16467/22) у позові відмовлено, а постановою Київського апеляційного суду від 17.09.2025 рішення районного суду скасоване, позов задоволений та ОСОБА_9 лишили права власності на зазначену земельну ділянку.

Вже через тиждень після отримання рішення суду та скасування заходів забезпечення (арешту на земельну ділянку) ОСОБА_8 переоформив право власності на ОСОБА_15 , уклавши договір купівлі-продажу 09.10.2025, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 665.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку площею 0,0829 га з кадастровим номером :79:364:0324 зареєстровано за ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Прокурор у судове засідання не з`явився. До початку розгляду клопотання подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив клопотання задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обгрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0003032 від 04.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. ст. 190 КК України.

З посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просить накласти арешт на вказану вище земельну ділянку.

Частиною першою статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Постановою слідчого земельну ділянку площею 0,0829 га з кадастровим номером :79:364:0324 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна0), визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003032 від 04.11.2025 року.

Додатками до клопотання підтверджується, що речові докази містять наявну слідову інформацію щодо вчиненого кримінального правопорушення, мають значення для забезпечення кримінального провадження, існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя у відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна враховує правові підстави для арешту майна, наявність суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданнями кримінального провадження, а також наслідки арешту майна.

Згідно вимог ч. 4 чт. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Таким чином, розглянувши клопотання та документи до нього, беручи до уваги, що клопотання подано до суду відповідною компетентною особою, у спосіб та строки, передбачені КПК України, і в матеріалах вбачається наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов переконання, що клопотання підлягає задоволенню.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 98, 110, 131, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання задовольнити.

2. Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0829 га з кадастровим номером :79:364:0324 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0), яка перебуває у власності ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у вигляді заборони розпорядження (відчуження) об`єктом.

3. Ухвала виконується негайно слідчим та/або прокурором.

4. На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_16