УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 Справа №607/4621/26 Провадження №1-кс/607/1775/2026

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000001 від 03 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.209 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000001 від 03 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.209 КК України, про накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_4 , а саме: автомобіль FORD FUSION, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 ; садовий будинок з цокольним поверхом, площею 112,6 кв.м, із сараєм та септиком, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Подане клопотання мотивоване тим, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000001 від 03 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.209 КК України, серед іншого за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, вчиненому в особливо великих розмірах організованою групою.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме згідно висновків будівельно-технічних експертиз, підтверджено: завищення вартості будівельних робіт на об?єкті «Капітальний ремонт харчоблоку базової кухні з впровадженням енергозберігаючого обладнання Скориківського ліцею Скориківської сільської ради Тернопільської області» за адресою: вул. Зелена, 26 а, с. Скорики Тернопільського району Тернопільської області», на 1 175328, 93 грн. та завищення вартості будівельних робіт на об?єкті «Капітальний ремонт даху корпусу № 2 Мельнице-Подільського закладу загальної середньої освіти І-Ш ступенів, що знаходиться за адресою: вул. 1. Франка, 15, смт. Мельниця-Подільська, Чортківського району, Тернопільської області», на 1 142 541,87 грн.

21.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України. 19.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

На підставі доручення процесуального керівника, 20.02.2026 стороні захисту (підозрюваним ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та їх захисникам) повідомлено про завершення досудового розслідування та що відповідно до вимог ст. 290 КПК України вони мають право ознайомитись з матеріалами досудового розслідування. З вказаного дня розпочався процес ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування.

Частинами 5, 6 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, зазначено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України. Відповідно до санкції даної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_4 перебуває: автомобіль FORD FUSION, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 ; садовий будинок з цокольним поверхом, площею 112,6 кв. м, із сараєм та септиком, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, будівля, садовий будинок з цокольним поверхом, площею 112,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_4 , на праві приватної власності.

Крім цього згідно із реєстраційною карткою на транспортний засіб встановлено, що у власності ОСОБА_4 перебуває транспортний засіб FORD FUSION, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 .

Ініціатор клопотання зазначає про наявність підстав для накладення арешту на майно підозрюваного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання зважаючи на санкцію ч. 5 ст. 191 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, а також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у зв`язку із чим просить клопотання задовольнити.

У клопотанні прокурора зазначено про наявність передбачених ч.2 ст.172 КПК України підстав для розгляду клопотання про арешт майна, без повідомлення підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника, що є необхідним з метою забезпечення арешту майна та унеможливлення відчуження даного майна до моменту прийняття рішення за результатами розгляду даного клопотання.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

За таких обставин слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання прокурора про арешт майна без повідомлення власника майна ОСОБА_4 та його захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розгляд клопотання слід здійснювати без участі прокурора.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч.5 ст. 170 КПК України визначено, що у такому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд, у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Положеннями ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, що у такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Тобто законодавець при вирішенні питання щодо доцільності арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, вимагає встановлення факту наявності підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність,

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 03 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.209 КК України.

21.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України та 19.02.2026 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає застосування додаткового покарання, в тому числі у виді конфіскації майна.

Як вбачається із матеріалів клопотання, зокрема долученої до нього Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №52, будівля, садовий будинок з цокольним поверхом, площею 112,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_4 , на праві приватної власності

Крім цього згідно із реєстраційною карткою на транспортний засіб встановлено, що у власності ОСОБА_4 перебуває транспортний засіб FORD FUSION, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 .

З урахуванням викладеного, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що належне підозрюваному ОСОБА_4 на праві приватної власності майно, може бути конфісковано за вироком суду, що передбачено санкцією ч. 5 ст. 191 КК України, як додаткове покарання (конфіскація майна).

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, підтверджується долученими матеріалами у їх сукупності. При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Як вбачається із повідомлення про підозру, внаслідок зловживання службовою особою ОСОБА_4 своїм службовим становищем спричинено збитки в особливо великих розмірах.

З урахуванням викладеного слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованих підстав для накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_4 на праві приватної власності майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень.

На переконання слідчого судді, з огляду на санкцію кримінального закону, незастосування арешту майна може привести до передачі майна.

При цьому, слідчий суддя вважає, що заборона користування нерухомим майном (садовим будинком) є надмірним обмеженням прав власника, яке не відповідає критеріям співмірності та розумності. Крім цього стороною обвинувачення не надано доказів того, що використання автомобіля перешкоджатиме кримінальному провадженню, більше того такий не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення,відтак у накладенні заборони на користування цими об`єктами слід відмовити.

Також, при прийнятті рішення, слідчий суддя приймає до уваги, що арешт майна у даному випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки встановлює лише заборону відчужувати майно та розпоряджатись ним (тобто не забороняє користування, не припиняє права власності на нього, а лише є тимчасовим обмеженням права власності). При цьому слідчим суддею взято до уваги також те, що відповідно до ч.12 ст.170 КПК України не допускається заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту, шляхом заборони відчуження та розпорядження, на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , у зв`язку з чим клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000001 від 03 січня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.366, ч.1 ст.209 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження, на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , а саме:

- автомобіль FORD FUSION, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 ;

- садовий будинок з цокольним поверхом, площею 112,6 кв.м, із сараєм та септиком, за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, особи, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1