Справа № 298/130/23
Номер провадження 1-кп/298/48/25
УХВАЛА

14 квітня 2026 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Великий Березний клопотання прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане в кримінальному провадженні № 0000153 від 23.10.2022 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Вишка, Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, українця, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Великоберезнянського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14.07.2025 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області призначено судовий розгляд за обвинувальним актом у кримінальному провадженні,

№ 0000153 від 23.10.2022 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

10.04.2026 на адресу суду надійшло клопотання прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В якості обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 прокурор зазначає, що вироком Великоберезняського районного суду від 24.04.2023 у справі № 298/130/23 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, зараховано строк попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 згідно з вироком рахується з 23.10.2022. Вирішено долю речових доказів, скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін, до вступу вироку у законну силу. Водночас, як зазначає прокурор, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 19.05.2025 у справі № 298/130/23 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24.04.2023 щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено до 17.07.2025 включно. Також, як зазначає прокурор у клопотанні, обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами Великоберезнянського районного суду Закарпатської області.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18.02.2026 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 без визначення розміну застави до 18.04.2026 включно.

Як наголошує прокурор, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за таких обставин.

Так, 23 жовтня 2022 року в період часу з 07 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_1 . Під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла сварка на ґрунті ревнощів, під час якої ОСОБА_6 словесно погрожував ОСОБА_4 запалити її, в подальшому сварка переросла в бійку, а саме перебуваючи на кухні в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 почав наносити удари руками та обутими ногами по різних частинах тіла своїй співмешканці ОСОБА_4 , від чого остання впала на підлогу. Після цього ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розпочав реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_4 , шляхом підпалу, а саме ОСОБА_6 вийшов із будинку, попрямував до сараю, який знаходиться на території вказаного дворогосподарства, де взяв пластикову каністру з бензином, повернувся в будинок та почав виливати бензин з каністри на груди ОСОБА_4 , після чого відклав убік каністру з бензином, дістав із кишені штанів запальничку та підпалив верхній одяг на ОСОБА_4 , після чого відійшов вбік та спостерігав як горить потерпіла. На крики ОСОБА_4 із сусідньої кімнати вибігла її 8 річна донька ОСОБА_7 , яка, налякавшись, почала лити на маму воду, після чого ОСОБА_6 взяв покривало та накинув його на палаючу ОСОБА_4 . В результаті вказаних неправомірних дій ОСОБА_6 ОСОБА_4 отримала термічні опіки третього ступеня, а саме опіки голови та дихальних шляхів. Згідно з висновком проведеної судово-медичної експертизи №2 від 12 січня 2023 року, своїми неправомірними діями ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження, які кваліфікуються за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. (р) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, прокурор указує, що 20.01.2023 у підготовчому судовому засіданні з розгляду обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні судом задоволено клопотання прокурора та обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави. Згідно з даною ухвалою суд вважає доведеними наявність ризиків, що передбачені в п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого він обґрунтовано обвинувачується та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним, що оцінені в сукупності з даними про особу обвинуваченого; можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, враховуючи характер інкримінованого діяння, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. В ході судового розгляду обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні ухвалами суду строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 неодноразово продовжувався. Востаннє ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18.02.2026 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави до 18.04.2026 включно.

За твердженням прокурора, на даний час, встановлені ухвалами суду в ході підготовчого судового засідання та судового розгляду ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились.

Як наголошує прокурор, станом на 14.04.2026 судовий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України не завершено, судовий розгляд, як стадію судового провадження, не закінчено, матеріали кримінального провадження в повному обсязі не досліджено.

Також прокурор зауважує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом України про кримінальну відповідальність, передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Підставою застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та існування встановлених ухвалами суду ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились з часу обрання йому запобіжного заходу, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість злочину у вчиненні якого він обґрунтовано обвинувачується та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним, що оцінені в сукупності з даними про особу обвинуваченого; можливість незаконного впливу на потерпілу та у даному кримінальному провадженні, враховуючи характер інкримінованого діяння, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому прокурор звертає увагу, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, крім зазначених вище ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, необхідно відповідно до ст. 178 КПК України врахувати наявність наступних обставин: тяжкість покарання, що, загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні; у вчиненні якого він обвинувачується в згідно ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч 1 ст.115 КК України є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років; обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, утриманців не має, що може свідчити про відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання; офіційні джерела доходів у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні, що може свідчити про незаконне отримання ним засобів для існування, в тому числі кримінальним шляхом; у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє постійне місце роботи або навчання.

Оцінюючи в сукупності наявність вказаних ризиків та обставин, передбачених ст. 178 КПК України прокурор зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може бути застосованим до обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, не усуне вказаних вище ризиків. Відтак порушує перед судом питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 14.04.2026, прокурор Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 вказане клопотання підтримала з підстав, наведених у такому клопотанні, просила суд таке задовольнити, продовживши обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Потерпіла ОСОБА_4 заявлене прокурором клопотання підтримала.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 проти задоволення заявленого прокурором клопотання заперечив. При цьому вказує, що сама тяжкість злочину, на яку, за твердженням захисника, посилається прокурор у клопотанні, як на підставу для його задоволення, згідно з практикою Верховного Суду, не є підставою для його задоволення. Також зазначив, що за станом на сьогодні наявність ризиків, про які йдеться у клопотанні прокурора, відпала, а обвинувачений не має наміру ухилятися від суду. Крім того, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зауважив, що така надмірна тривалість ув`язнення обвинуваченого розцінюється Європейським судом з прав людини як катування. У зв`язку з наведеним просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника, заперечивши проти задоволення заявленого прокурором клопотання.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думки та пояснення учасників судового провадження, оцінивши їхні доводи та аргументи стосовно обґрунтованості заявленого клопотання, суд дійшов таких висновків.

Питання запобіжних заходів унормовано положеннями глави 18 КПК України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_6 інкримінується злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочин належить до категорії особливо тяжких злочинів.

Так, 23 жовтня 2022 року в період часу з 07 години 00 хвилин по 09 годину 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_1 . Під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла сварка на ґрунті ревнощів, під час якої ОСОБА_6 словесно погрожував ОСОБА_4 запалити її, в подальшому сварка переросла в бійку, а саме перебуваючи на кухні в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 почав наносити удари руками та обутими ногами по різних частинах тіла своїй співмешканці ОСОБА_4 , від чого остання впала на підлогу. Після цього ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розпочав реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_4 , шляхом підпалу, а саме ОСОБА_6 вийшов із будинку, попрямував до сараю, який знаходиться на території вказаного дворогосподарства, де взяв пластикову каністру з бензином, повернувся в будинок та почав виливати бензин з каністри на груди ОСОБА_4 , після чого відклав убік каністру з бензином, дістав із кишені штанів запальничку та підпалив верхній одяг на ОСОБА_4 , після чого відійшов вбік та спостерігав як горить потерпіла. На крики ОСОБА_4 із сусідньої кімнати вибігла її 8 річна донька ОСОБА_7 , яка, налякавшись, почала лити на маму воду, після чого ОСОБА_6 взяв покривало та накинув його на палаючу ОСОБА_4 . В результаті вказаних неправомірних дій ОСОБА_6 ОСОБА_4 отримала термічні опіки третього ступеня, а саме опіки голови та дихальних шляхів. Згідно з висновком проведеної судово-медичної експертизи №2 від 12 січня 2023 року, своїми неправомірними діями ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження, які кваліфікуються за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. (р) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 -МОЗ України від 17.01.1995 року, належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри вже перевірялась судом під час обрання запобіжного заходу та під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Будь-яких нових доказів її необґрунтованості сторонами не зібрано та не пред`явлено.

20.01.2023 у підготовчому судовому засіданні, з розгляду обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні, судом задоволено клопотання прокурора та обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

Згідно даної ухвали суд вважає доведеними наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого він обґрунтовано обвинувачується та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним, що оцінені в сукупності з даними про особу обвинуваченого; можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, враховуючи характер інкримінованого діяння, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

В ході судового розгляду обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні, ухвалами суду неодноразово продовжувався строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Зокрема, востаннє ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18.02.2026, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави до 18.04.2026 включно.

Підставою як обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і продовження такого щодо ОСОБА_6 слугувало наявність ризиків можливості переховування обвинуваченого від суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , є тяжким злочином, за який йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та ризик впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

Стороною захисту не доведено, що встановлені ухвалами суду в ході підготовчого судового засідання та судового розгляду ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшились.

Також судом враховуються у сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 ; відсутність даних про наявність будь-яких тяжких хронічних захворювань, які б унеможливлювали його перебування в умовах несвободи, з однієї сторони, та які б перешкоджали йому вдатися до активних дій, спрямованих на переховування від суду, з іншої сторони; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, які, на думку суду, не є настільки стійкими, щоб надійно забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Також суд ураховує обставини, на які вказує сторона обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, і які не заперечуються стороною захисту.

Суд зауважує, що із урахуванням тяжкості вчиненого злочину та обставин його вчинення, кількості процесуальних дій, необхідних для судового розгляду, сумарний строк, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, не можливо визнати таким, який відповідає критерію надмірності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зазначені вище обставини свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження до закінчення судового розгляду.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновків, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, прокурором наведені вагомі обставини, які свідчать про те, що такі ризики станом на сьогодні не зменшились, а тому наявні достатні підстави вважати, що без продовження строку тримання під вартою обвинувачений з високим ступенем ймовірності може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, й більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, буде недостатнім для забезпечення запобігання встановленим ризикам.

Враховуючи наведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність продовження застосованого до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків, тому таке клопотання слід задовольнити та продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176 -178, 183, 194, 196, 197, 199, 331, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави по 12 червня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити начальнику ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії цієї ухвали встановити по 12 червня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 15.04.2026.

Головуюча ОСОБА_1