Справа №523/3181/26
Провадження №1-кс/523/2373/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань про відмову у визнанні потерпілим, -

в с т а н о в и в:

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшли матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого від 07.01.2026 року Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000271 від 03.12.2025 року.

Із матеріалів скарги вбачається, що заявник скаржиться на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000271 від 03.12.2025 від 07.01.2026 року. ОСОБА_3 обгрунтовує скаргу тим, що постанова слідчого про закриття не вмотивована, її допит, як заявника у вказаному кримінальному провадженні, не проводився.

Слідчий, прокурор, будучі належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду клопотання, до суду не прибув, про причини неявки не повідомив.

Згідно ч.3 ст.244 КПК України неприбуття особи, яка подала клопотання не перешкоджає розгляду клопотання, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалося.

Відповідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно із положенням ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на дізнавача, слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Вивчивши матеріали скарги та додані до неї матеріали, суд, враховуючи, що згідно пояснень заявника, аналізу матеріалів досудового розслідування, доданих до скарги, постанови про відмову у визнанні потерпілим від 07.01.2026 року, слідчим не було допитано заявника та не зрозуміло яким чином вона мала надати слідчому докази та інформацію спричинених їй збитків, за відсутності усіх матеріалів кримінального провадження, які б могли спростувати доводи, викладені в скарзі, приходить до висновку, що постанова слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 07.01.2026 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000271 від 03.12.2025 року , є передчасною та невмотивованою.

Керуючись ст.ст.303-306 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань про відмову у визнанні потерпілим задовольнити.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 07.01.2026 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000271 від 03.12.2025 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя