ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 688/667/26

Провадження № 11-сс/820/136/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 20 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 20 лютого 2026 року задоволено клопотання начальника ВРЗСПЖЗО СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 , погоджене з начальником Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, призваного на військову службу під час мобілізації, учасника бойових дій, не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

та застосовано відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 18 квітня 2026 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000220 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України.

18.02.2026 року о 20:30 годин ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

19.02.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України, а саме в тому, що «18 лютого 2026 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_9 , а саме: у будинку АДРЕСА_2 , вступив у словесний конфлікт з останньою, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час вказаного конфлікту, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, умисно, наніс потерпілій ОСОБА_9 один удар лезом ножа в спину, в результаті чого їй заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення у ліву половину грудної клітки, лівобічний пневмоторакс, колапс лівої легені, які за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Своїми діями, які полягають у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Крім того, 17 лютого 2026 року близько 17 години ОСОБА_7 , знаходячись на подвір`ї власного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу поліції, одягнений у формений однострій працівників поліції із розпізнавальними знаками, та який перебуває при виконанні службових обов`язків, заступник начальника відділення поліцейської діяльності №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області майор поліції ОСОБА_10 , який відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу та виконував службовий обов`язок відповідно до своїх функціональних обов`язків, тримаючи у лівій руці предмет, ззовні схожий на гранату типу М-67 із конструктивно приєднаним підривачем «М-213», яка відноситься до категорії боєприпасів та придатна для здійснення вибуху, не реагуючи на вимогу припинити протиправні дії, вимагаючи залишити місце його проживання, діючи умисно, з явної неповаги до Національної поліції України та з метою уникнення свого затримання, продемонстрував останньому предмет, зовні схожий на ручну наступальну гранату «М-67» із підривачем типу "М-213", таким чином демонстративно здійснив погрозу вбивством на адресу працівника правоохоронного органу та викликав реальні підстави в останнього побоюватись за своє життя та здоров`я.

Такими діями, які полягають у погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.345 КК України.

Окрім того ОСОБА_7 , в порушення вимог п.9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, не маючи відповідного передбаченого Законом дозволу (ліцензії) на придбання, носіння та збут бойових припасів, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше 18.02.2026 року, незаконно придбав гранату типу М-67 із конструктивно приєднаним підривачем «М-213» в кількості одна одиниця, яку в подальшому переніс та залишив на зберігання у власному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 18.02.2026 року під час проведення обшуку в помешканні, на підставі ч.3 ст.233 КПК України, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_11 та в якому фактично проживає ОСОБА_7 , виявлено та вилучено гранату типу М-67 із конструктивно приєднаним підривачем «М-213» у кількості одна одиниця, яку ОСОБА_7 зберігав у власних цілях, без мети збуту.

Своїми умисними діями, які полягають у незаконному придбанні, носінні, зберіганні, вибухового пристрою та вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що потреби досудового розслідування, яке перебуває на початковій стадії, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, оскільки застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить ефективне розслідування кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважав, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаних злочинів, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, тому не виключається, що з метою уникнення вказаного покарання, у випадку не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Також підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки не виключається, що підозрюваний може шляхом умовлянь, чиненням тиску та/або будь-яким іншим способом вплинути на них, з метою зміни їхніх показань під час досудового розслідування та судового розгляду.

Крім того підозрюваний, будучи обізнаним про обставини вчинення ним злочинів, які йому інкримінуються, матиме реальну можливість будь-яким чином перешкоджати всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин кримінального провадження.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Свої вимоги аргументує тим, що в ухвалі не мотивовано, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вказує, що в ухвалі слідчого судді наявність ризиків обґрунтована лише тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень.

Стверджує, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєному, розкаюється та готовий понести покарання, співпрацює зі слідством, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, по місцю постійного проживання характеризуються позитивно, має міцні соціальні зв`язки, є учасником бойових дій з 2016 року, наданий час проходить службу в ЗСУ.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю та покладенням на підозрюваного додаткових обов`язків, які передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення захисника та підозрюваного на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчий суддя встановив наявні ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного у кримінальному провадженні, взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, обґрунтованість пред`явленої підозри та дані про його особу, навівши відповідні мотиви прийнятого рішення.

Таким чином, при розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України, доведена слідчим та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.1 ст.345 КК України.

Про існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчать такі обставини, як вагомість та наявність доказів про вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Про ризик впливу на потерпілу на свідків у кримінальному провадженні, свідчить те, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, досудове розслідування триває, не встановлено та не відшукано всі докази, не допитано осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Подане до суду першої інстанції клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Так, у клопотанні про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим викладено фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , які відомі слідству, наведено перелік доказів на підтвердження обґрунтованості підозри (протокол огляду місця події, протоколи допиту потерпілих та свідків, протоколи огляду, та ін.).

Наведені в клопотанні підстави для застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею. При цьому відібрано пояснення у підозрюваного, витребувані та оглянуті матеріали кримінального провадження, вислухана думка прокурора, захисника, відібрані пояснення у посадової особи, в провадженні якої перебувають матеріали кримінального провадження, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно того, що слідчий суддя не розглянув можливість застосування відносно підозрюваного альтернативних запобіжних заходів та не врахував дані про його особу, є безпідставними, оскільки, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя тим самим виключив можливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, через неспроможність їх забезпечити належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні, з чим і погоджується колегія суддів.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу підозрюваного шляхом обрання останньому найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Наявність у підозрюваного постійного місця проживання, позитивної характеристики та міцних соціальних зв`язків не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для обрання ОСОБА_7 більш м`якого виду запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення по справі, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2026 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18 квітня 2026 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3