Справа№938/2147/25
Провадження № 1-кп/938/56/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000099 від 08.12.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, на утриманні четверо малолітніх дітей, з повною загальною середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.

08 грудня 2025 року близько 20:00 годин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в житловому будинку, розташованого в присілку АДРЕСА_1 , де також перебувала його дружина ОСОБА_6 , на грунті особистих відносин через непорозуміння вчинив конфлікт із нею.

У ході даного конфлікту ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, взявши із відра, яке знаходилося біля опалювальної печі в житловій кімнаті вказаного будинку дерев`яну палицю, умисно наніс нею декілька ударів у різні ділянки тіла потерпілої ОСОБА_6 .

У результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носа, закритої черепно-мозгової травми, перелому 5-ї п`ястної кістки лівої кисті, синця спинки носа з переходом на нижню повіку, садна потиличної ділянки голови, які відповідно до висновку експерта від 19 грудня 2025 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами інкримінованого йому кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті щодо нього. Просить його суворо не карати, зазначивши, що 08.12.2025 року його дружина повернулася додому в стані алкогольного сп`яніння, між ними з цього приводу виникла сварка, дружина взяла ножа в руки, нічого не пояснивши, тому він взяв палицю, якою декілька разів вдарив її в різні частини тіла, після першого удару ніж випав з руки дружини, але він продовжував її бити палицею. Побиття дружини було не першим фактом за 10 років їх спільного життя, причиною чого було вживання нею алкогольних напоїв. На даний час дружина з ним не проживає, залишивши на нього 4-х малолітнії дітей віком 1,5,7,9 років. Дітей доглядати йому допомагають його родичі. Дружина дітьми не цікавиться, планує виїхати до Польщі. Просив його суворо не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, то не заперечував у присутності свого захисника щодо того, щоб суд не допитував свідків по даній справі, не досліджував письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Потерпіла, прокурор, захисник у судовому засіданні не заперечували щодо розгляду даного кримінального провадження без дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим не оспорюються. Потерпіла просили суд карати обвинуваченого відповідно до закону

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та/або стосуються речових доказів по справі, а також, дослідженням досудової доповіді, складеної працівником Верховинського РС філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.41), його місце проживання: с.Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.39), проживає разом з 4-ма малолітніми дітьми (а.с.39,40,49), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не знаходиться (а.с.37), за місцем проживання характеризується нейтрально (а.с.38), не судимий (а.с.36.).

Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 04.03.2026 року - ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства середній, можливе виправлення без ізоляції від суспільства ( а.с. 53-57).

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.122 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на 08.12.2025 року) умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, обравши одне з альтернативних покарань, передбачених у санкції цієї статті КК України.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкцією ч. 1 ст. 122 КК України передбачено найменш суворе покарання у виді виправних робіт, яке відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України не можуть бути застосоване до ОСОБА_4 , як особи, яка не працює, оскількивиправні роботи відбуваються за місцем роботи засудженого.

Враховуючи вищевказане, до ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, слід застосувати покарання у виді обмеження волі в межах мінімального строку, встановленого в ч. 2 ст. 61 КК України. ОСОБА_4 не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, не може призначатися такий вид кримінального покарання, як обмеження волі.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення (нетяжкий злочин), особу винного ( не судимий, на утриманні 4 малолітніх дітей), обставини, що пом`якшують його покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), суд дійшов висновку про призначення йому покарання у виді обмеження волі з можливістю виправлення засудженого без відбування покарання, у зв`язку з чим слід його звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.ст.75,76 КК України.

При визначені тривалості іспитового строку та обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого згідно зі ст. 76 КК України, суд враховує обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

На думку суду, іспитовий строк, необхідний для того, щоб обвинувачений ОСОБА_4 довів своє виправлення без реального відбування покарання, підлягає визначенню тривалістю один рік та шість місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд вважає, що покарання у виді обмеження волі з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідає загальним засадам призначення покарання згідно з ст. 65 КК України та меті кримінального покарання, що визначена ст. 50 КК України, узгоджується з принципом індивідуалізації покарання, та є справедливим.

За приписами ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду в разі набрання ним законної сили.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового провадження не обирався.

Цивільний позов не заявлено, витрати на проведення судових експертиз в данному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту майна та про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Постановою від 22.12.2025 року (а.с.47-48) визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні медична карта стаціонарного хворого КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради №1295/25 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані речові докази знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000099 від 08.12.2025 року (органу досудового розслідування).

У п.1 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що майно, яке було предметом кримінального правопорушення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або використані як знаряддя вчинення злочину, конфіскується, крім того, яке повертається власнику (законному володільцю).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік та 6 (шість) місяців.

Відповідно до вимог ч. 1, ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :

медичну карту стаціонарного хворого КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради №1295/25 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повернути власнику - КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вирокунегайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_7