Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3512/25

Номер провадження: 1-кп/511/126/26

"04" березня 2026 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши заяву обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід судді Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 у справі №511/3512/25, -

ВСТАНОВИВ:

Рух справи.

17.10.2025 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Роздільнянської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000559, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.10.2025 року призначено підготовче судове засідання на 18.11.2025 року о 15год.30хв..

18.11.2025 року через систему «Електронний суд» захисником обвинуваченої адвокатом ОСОБА_6 подано клопотання про повернення обвинувального акту. Судове засідання відкладено на 04.12.2025 року, за клопотанням прокурора з метою надання часу для ознайомлення зі змістом клопотання.

03.12.2025 року через систему «Електронний суд» захисником обвинуваченої адвокатом ОСОБА_6 подано клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із неможливістю прибуття захисника (за хворобою) в судове засідання призначене на 04.12.2025 року.

Судове засідання відкладено на 21.01.2026 року на 15год.00хв.

21.01.2026 року від обвинуваченої ОСОБА_5 надійшла заява про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження №0000559 від 01 серпня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.02.2026 року (суддя ОСОБА_7 ) у задоволенні заяви обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження №0000559 від 01 серпня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, - відмовлено.

Справа повернута в провадження головуючого судді ОСОБА_1 та призначено підготовче судове засідання на 26 лютого 2026 року на 09год.15хв.

25.02.2026 року на адресу суду від обвинуваченої ОСОБА_5 повторно надійшла заява про відвід головуючому судді у справі №511/3512/25 (провадження 1-кп/511/126/26) ОСОБА_1 .

В судове засідання, призначене на 26 лютого 2026 року на 09год.15хв. обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_6 не прибули.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.02.2026 року задоволено клопотання прокурора та до обвинуваченої ОСОБА_5 застосовано примусовий привід в судове засідання на 04.03.2026 року на 11год.15хв.

Що стосується заяви про відвід, суд зазначає наступне.

Так, відвід головуючому судді ОСОБА_1 вже був заявлений обвинуваченою в даному провадженні 21 січня 2026 року та був розглянутий в порядку передбаченому КПК України суддею ОСОБА_7 05.02.2026 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Розглянувши заяву про відвід судді від 25.02.2026 року, суд вважає, що заявлений повторно відвід містить ідентичні підстави, що фактично зводяться до незгоди з рішеннями прийнятими суддею ОСОБА_1 в інших справах за участю інших учасників, що взагалі не стосується обвинуваченої ОСОБА_5 , а тому такі підстави є завідомо безпідставним, а заявлення відводу з тих самих підстав повторно, суд розцінює як зловживання процесуальними правами, з огляду на таке.

У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Згідно з частинами першою та другою статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1ст. 75 КПК).

Згідно з ч. 1ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Заявлений відвід судді ОСОБА_1 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК України.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК.

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Водночас, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК).

Отже, відвід судді ОСОБА_1 вже розглядався слідчим суддею ОСОБА_7 у справі №511/3512/25 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Отже, заявлений 25.02.2026 року відвід судді ОСОБА_1 , суддя оцінює як повторно заявлений відвід.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Положення ч. 4 ст. 81 КПК України не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.

Щодо наявності підстав для висновку про зловживання обвинуваченою правом на відвід, суд зауважує на таке.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

На переконання судді, заявлені обвинуваченою підстави для відводу є тотожними з попередніми заявами про відвід судді ОСОБА_1 .

Отже наявні ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 75, 76, 80-82, 369-372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід судді Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 у справі №511/3512/25, - залишити без розгляду.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст виготовлено та підписано суддею 04 березня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1