Номер провадження: 11-сс/813/121/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 31.10.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_7 на постанову органів досудового розслідування про закриття кримінального провадження,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 31.10.2025 відмовлено у задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_7 на постанову органів досудового розслідування про закриття кримінального провадження.

Своє судове рішення слідчий суддя мотивував тим, що органами досудового розслідування проведено обсяг дій, під час яких здобуто достатньо доказів для прийняття процесуального рішення щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з судовим рішенням слідчого судді представник Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що досудове розслідування проведено не повно.

Закриваючи кримінальне провадження, слідчий не вказав, в чому саме полягає діяння, хто є суб`єктом його вчинення, не встановив наявності суб`єктивної сторони діяння, а також не конкретизував об`єктивну сторону діяння, обмежившись лише переліченням певних фактів, без підтвердження їх належними доказами.

Звертає увагу на те, що не встановлення винних осіб у такій категорії справ, підслідність яких відноситься до виключної компетенції Державного бюро розслідувань, позбавляє Міністерство юстиції України можливості звернутися до суду с позовом про відшкодування збитків завданих Державному бюджету України внаслідок протиправних дій, бездіяльності (службової недбалості) правоохоронних органів.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити скаргу.

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явилися, про дату та час розгляду справи були сповіщені належним чином.

Представник Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 подала до суду клопотання, в якому просила розглянути скаргу без її участі.

Зважаючи на наведені вище обставини, апеляційний суд на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливим провести апеляційний розгляд без участі сторін та у відповідності до вимог ч. 4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювати.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зокрема, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається та слідчим суддею встановлено, що другим СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000579 від 06.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Підставою внесення відомостей до ЄРДР стала заява заступника Міністра юстиції України з питань європейської інтеграції щодо встановлених порушень Державою Україна п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), які містяться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіночкін та інші проти України» від 13.01.2022 за заявою №39814/20 та 5 іншими, зокрема за заявою ОСОБА_8 №20307/21, а саме тривалості кримінального, яка була несумісною із вимогою «розумного строку», та відсутності ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку із цим. В подальшому, на виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини з Державного бюджету України на особовий рахунок Заявника перераховано 73579,56грн. (еквівалент 2400євро), що підтверджується платіжним дорученням №6976 від 01.06.2022. Виплачені гроші за рішенням ЄСПЛ є збитками Державного бюджету, які на думку вищевказаної посадової особи були завдані в результаті дій невстановлених осіб органів державної влади та які відповідно мають ознаки кримінальних правопорушень, про що 06 грудня 2022 року було внесено відомості до ЄРДР за №0000579 за ознаками, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК кримінального правопорушення..

20.12.2023 за результатами досудового розслідування слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК.

Приймаючи постанову про закриття кримінального провадження, слідчий вказав, що на виконання рішення ЄСПЛ від 13.01.2022 у справі «Савіночкін проти України» з Державного бюджету України на рахунок ОСОБА_8 перераховано 73579,56 грн (еквівалент 2400 євро), що підтверджується платіжним дорученням №6976 від 01.06.2022.

Також в постанові слідчого зазначено, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння істотної шкоди, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01 січня 2022 року становить 2481 грн.

Отже станом на 01.06.2022 (дата перерахування ОСОБА_8 відшкодування на виконання рішення ЄСПЛ від 13.01.2022 у справі «Савіночкін та інші проти України») мінімальний розмір істотної шкоди, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК кримінального правопорушення, складав 124050 грн, тобто сума виплачена заявнику не є достатньою для визначення її як істотної шкоди.

Таким чином, органом досудового розслідування при перевірці матеріалів провадження встановлено, що розмір завданої шкоди у сумі 73579,56 грн є меншим за розмір шкоди, за наявності якої настає кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 367 КК, тобто відсутній обов`язковий елемент об`єктивної сторони складу вказаного кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України, окрім іншого визначено, що завданням кримінального провадження є те, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне переслідування конкретної особи може бути розпочато лише у разі наявності необхідних та достатніх доказів, які без жодного об`єктивного сумніву доводять причетність особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи. При цьому, встановивши відсутність в діянні складу кримінального правопорушення слідчий (дізнавач) відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закриває кримінальне провадження.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені у ст. 91 КПК. Обов`язок доказування цих обставин, за певними винятками, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст. 92 КПК). Доказування здійснюється на підставі доказів (ст. 84 КПК).

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, які оцінює за своїм внутрішнім переконанням, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми, складається обвинувального акт, який направляється до суду (ст. 93, 290, 291, 293 КПК України).

Разом з цим, КПК України не визначає перелік обов`язкових доказів чи процесуальних дій проведення яких необхідно здійснити у тому чи іншому провадженні, а надає можливість самостійно обирати та визначати якими доказами сторона обвинувачення буде обстоювати свою позицію та доводити винуватість особи в суді.

За таких обставин слід зробити правомірний висновок стосовно дискреційних повноважень слідчого щодо обсягу та спрямованості проведення слідчих (розшукових) дій у цьому кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а також на власний розсуд вирішує необхідність проведення певних слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій з урахуванням конкретних обставин справи.

При винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчим наведено переконливі мотиви прийняття такого рішення, які дозволяють зробити однозначний висновок та не залишають місця сумнівам, крім того мотиви прийняття такого рішення повністю узгоджуються з матеріалами досудового розслідування, а саме, що сума виплачена заявнику не є достатньою для визначення її як істотної шкоди, а тому слідчий дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, в зв`язку з чим оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Відтак слідчий суддя, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування слідчим норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження є достатньо обґрунтованою, винесеною після всебічно проведеної перевірки по даному кримінальному провадженню здобутими доказами, виконано всі слідчі дії, необхідні для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, визначені ст. 2 КПК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримавшись передбаченого КПК України порядку розгляду скарг даної категорії, у відповідності до вимог законодавства України постановив вмотивоване рішення, висновки якого відповідають фактичним обставинам та спростовують доводи скаржника про незаконність постанови про закриття кримінального провадження.

На думку колегії судді, доводи представника Міністерства юстиції України, наведені в поданій до слідчого судді скарзі та апеляційній скарзі, зводяться до непогодження із наданою оцінкою доказів, є її суб`єктивною оцінкою, яка не узгоджується із сукупністю доказів отриманих під час досудового розслідування, та не впливає на законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Отже, всупереч доводів апеляційної скарги, зазначені вище обставини вказують на те, що органом досудового розслідування в повному обсязі виконані вимоги кримінального процесуального закону, досудове розслідування проведене повно та всебічно, неупереджено, досліджено в повному обсязі обставини кримінального правопорушення, надано належну оцінку доказам, які є достатніми, належними та допустимими, що вказувало на необхідність закриття кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, постанова слідчого про закриття кримінального провадження ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим прийняте слідчим суддею рішення про залишення без задоволення скарги представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_7 на постанову є законним та обґрунтованим.

Щодо доводів апелянта про те, що не встановлення слідством винних осіб призводить до неможливості Міністерства юстиції України звернутися до суду з відповідним позовом про відшкодування збитків завданих державі, то вказана обставина ніяким чином не впливає на обґрунтованість та вмотивованість постанови прокурора про закриття кримінального провадження, а ґрунтується лише на суб`єктивному констатуванні апелянтом окремого факту.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Будь яких інших даних, які б вказували на істотні порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону та які б могли стати підставою для скасування ухвали, апеляційним судом не встановлено.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 303-309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 31.10.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України - ОСОБА_7 на постанову органів досудового розслідування про закриття кримінального провадження залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4