КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1975/2026 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.12.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001491 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.12.2025 року, скасувати її, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого про арешт майна та накласти арешт на майно належне ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , із забороною державним органам, реєстраторам та/або органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії, у тому числі реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміну власників з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а саме на:

- квартиру загальною площею 73.2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0.1325 га з кадастровим номером :01:038:0102;

- земельну ділянку площею 0.21 га з кадастровим номером :01:038:0101;

- житловий будинок загальною площею 40.2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- транспортний засіб, марки «Honda» модель «Civic» днз НОМЕР_2 VIN: НОМЕР_3 .

Мотивуючи апеляційні вимоги прокурор зазначає, що істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є такими, які перешкодили слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим ухвала слідчого суді про відмову в накладені арешту на майно не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Зауважує, що слідчий суддя в мотивувальній частині ухвали посилається на те, що клопотання про арешт майна може бути визнано передчасним у разі неповідомлення особі про підозру, однак цей висновок прямо суперечить матеріалам справи. На момент подання та розгляду клопотання ОСОБА_9 вже перебував у статусі підозрюваного, висновок суду про «передчасність» є юридично неспроможним та свідчить про невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує апелянт, що відмовляючи у задоволенні клопотання, суд зазначив, що слідчим не вказано, на якій підставі та в межах якого провадження накладено арешт на майно ОСОБА_10 у справі № 357/1495/23, однак зазначена позиція суду не ґрунтується на нормах закону з наступних підстав. Наявність існуючого обмеження у справі № 357/1495/23 не може бути перешкодою для накладення арешту в межах даного провадження. Метою клопотання слідчого є забезпечення конфіскації майна, а у разі скасування арешту в іншій справі, реалізація завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, в частині забезпечення невідворотності покарання за вчинене правопорушення, стане фактично неможливою, оскільки виконання майбутнього вироку суду в частині конфіскації майна буде заздалегідь знівельовано через реальний ризик його відчуження

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження прокурор зазначає, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся 30.12.2025 року без участі прокурора, а повний текст оскаржуваної ухвали було отримано в приміщенні суду лише 12.01.2026 року.

В судове засідання власник майна чи його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності власника майна та представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив задовольнити її, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.12.2025 року має бути поновлений прокурору ОСОБА_6 , як пропущений із поважної причини, якою є тривалість отримання останнім копії повного тексту оскаржуваної ухвали, а його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що слідчим відділом Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001491 від 01.05.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що відповідно до наказу ТОВ «СЕЛМ АГРО» №Пр-27-45 від 10.01.2018 року ОСОБА_8 призначено на посаду Директора Білоцерківської філії ТОВ «СЕЛМ АГРО».

ОСОБА_8 обіймаючи посаду Директора Білоцерківської філії ТОВ «СЕЛМ АГРО», являвся особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто згідно з ч. 3 ст. 18 КК України являвся службовою особою.

Упродовж грудня 2022 року ОСОБА_8 , обіймаючи посаду Директора Білоцерківської філії ТОВ «СЕЛМ АГРО» , юридична адреса: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85, будучи наділеним відповідно до посадової інструкції та контракту організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, тобто являючись службовою особою, умисно, шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи в інтересах невстановлених осіб та всупереч інтересам ТОВ «СЕЛМ АГРО» вчинив розтрату ввірених йому запасних частин до сільськогосподарської техніки за наступних обставин.

На підставі наказу ТОВ «СЕЛМ АГРО» від 01.12.2022 №1222-2, з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та підтвердження даних щодо наявних товарно-матеріальних цінностей, товарних залишків та основних засобів у Білоцерківській філії ТОВ «СЕЛМ АГРО», проведено річну інвентаризацію в Білоцерківській філії ТОВ «СЕЛМ АГРО» за наслідками чого складено Акт інвентаризації товарів на складі №149 від 02.12.2022 по складу «Біла Церква» Товариства. Розбіжності між вказаними в Акті інвентаризації товарів по складу «Біла Церква» Товариства даними та даними бухгалтерського обліку товарів Товариства на складі м. Біла Церква були відсутні, тому Протокол затвердження результатів інвентаризації по складу Біла Церква не складався.

Також, відповідно до Акту прийому-передачі товару ТОВ «СЕЛМ АГРО» від 02.12.2022 року Генеральний директор товариства ОСОБА_11 передав, а директор Білоцерківської філії товариства ОСОБА_8 прийняв на склад Товариства у м Біла Церква 651 найменувань товару (запасних частин до сільськогосподарської техніки) вартістю 4 661 729,16 грн.

У період з 02.12.2022 року по 12.12.2022 рік ОСОБА_8 , знаходячись за адресою Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85, діючи умисно та з корисливою метою, використовуючи надані йому як директору філії службові повноваження, всупереч обов`язку забезпечити збереження ввірених товарно-матеріальних цінностей, забезпечив їх вибуття зі складу Білоцерківської філії без належного правового та документального оформлення на користь невстановлених третіх осіб, чим розтратив товарно-матеріальні цінності ТОВ «СЕЛМ АГРО» на загальну суму 2 741 970,80 грн., що підтверджується інвентаризаційними документами ТОВ «СЕЛМ АГРО» від 12.12.2022, висновком судово-економічної експертизи.

Вищевказаним протиправними діями ОСОБА_8 ТОВ «СЕЛМ АГРО» завдано матеріальної шкоди на загальну суму 2 741 970,80 грн. що є особливо великим розміром.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, у зв`язку з чим 22 грудня 2025 року йому вручено відповідне письмове повідомлення про підозру.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна.

В ході досудового розслідування зазначено, що у власності підозрюваного перебуває:

- квартира загальною площею 73.2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка площею 0.1325 га з кадастровим номером :01:038:0102;

- земельна ділянка площею 0.21 га з кадастровим номером :01:038:0101;

- житловий будинок загальною площею 40.2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- транспортний засіб, марки «Honda» модель «Civic» днз НОМЕР_2 VIN: НОМЕР_3 .

24.12.2025 року старший слідчий СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001491 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.12.2025 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001491 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні старшим слідчим доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Так, зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що однією з обов`язкових умов для задоволення клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є наявність обґрунтованої підозри за статтею, санкція якої передбачає конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно клопотання про арешт майна та матеріалів, наданих стороною обвинувачення на його обґрунтування вбачається, що ця обов`язкова умова органом досудового розслідування дотримана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_8 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя не дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, при цьому не перевіривши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст. ст. 132, 170 КПК України, таким чином, слідчий суддя першої інстанції не взяв до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 5 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено необхідність накладення такого обмежувального заходу, як арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, шляхом тимчасового позбавлення його власника права розпорядження цим майном та його відчуження.

На підставі викладеного, посилання слідчого судді на те, що органом досудового розслідування не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Таким чином, доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити прокурору Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001491 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001491 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.05.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на майно належне ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , із забороною державним органам, реєстраторам та/або органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії, у тому числі реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміну власників з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а саме на:

- квартиру загальною площею 73.2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0.1325 га з кадастровим номером :01:038:0102;

- земельну ділянку площею 0.21 га з кадастровим номером :01:038:0101;

- житловий будинок загальною площею 40.2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- транспортний засіб, марки «Honda» модель «Civic» днз НОМЕР_2 VIN: НОМЕР_3 .

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4