Дата документу 09.02.2026 Справа № 333/4946/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4946/25 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/48/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 09 лютого 2026 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

за участю заявника ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Дніпровська УВП №4».

ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що доводи викладені у заяві ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, ґрунтуються на суб`єктивні оцінці та зводяться до незгоди із проведеними процесуальними діями під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі заявник просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу, та зобов`язати ТУ ДБР у м.Мелітополі внести його заяву до ЄРДР.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчий суддя порушив його процесуальні права, та розглянув скаргу без його участі. Від участі у судовому засіданні він не відмовлявся. Слідчий суддя вказав завідомо неправдиву інформацію.

Вважає, що слідчий суддя належним чинним не надав оцінку змісту його заяви, у якій зазначено про вчинення суддями тяжкого злочину щодо нього.

Вказує, що слідчий ТУ ДБР у м.Мелітополі повинен був внести відомості до ЄРДР, а потім вже надавати оцінку доказам, зазначеним у заяві.

Повідомляє, що у нього є документи, які доказують злочин суддів, та він хотів надати їх досудовому слідству та слідчому судді у судовому засіданні, проте був позбавлений цього права.

Прокурор та представник ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про відкладення розгляду провадження не надсилали.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора та представника ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, належним чином повідомлених про день, час та місце проведення апеляційного розгляду, так як відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, ці обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді; аргументи ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Як убачається з матеріалів провадження, 13 серпня 2025 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Мелітополі, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення останнього.

У зазначеній скарзі останній просив зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Мелітополі, виконати вимоги ст.214 КПК України за його заявою.

23 вересня 2025 року слідчий суддя оскаржуваною ухвалою відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 з наведених вище мотивів.

Дослідивши матеріали провадження, в т.ч. зміст самої заяви ОСОБА_6 про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді і звертає увагу на таке.

Згідно з матеріалами провадження та з оскаржуваною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою від 15 червня 2025 року про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення певними суддями та секретарем судового засідання Дніпровського районного суду м.Запоріжжя, в якій він просив прийняти та зареєструвати його заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також просив щоб досудове розслідування здійснювало не ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі.

Ця заява ОСОБА_6 від 15 червня 2025 року із Офісу Генерального прокурора була направлена за належністю до Запорізької обласної прокуратури. У подальшому вона була направлена із Запорізької обласної прокуратури за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, для розгляду та прийняття рішення в межах компетенції, з дотриманням вимог про підслідність.

У своїй заяві ОСОБА_6 в цілому зазначив про те, що на його думку певні судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя та секретар судового засідання цього ж суду вчинили злочин, а саме, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно намагалися виконати вимоги ст.290 КПК України. У судовому засіданні розглянули справу, що не передбачено законодавством України, з метою приховування кримінального правопорушення, вчиненого під час досудового слідства, яке було спрямоване на хибне обвинувачення. 20 листопада 2024 року і 09 листопада 2025 року його незаконно доставили до судового засідання, де працівники поліції хотіли провести ст.290 КПК України, незважаючи на те, що 30 жовтня 2024 року у справі закінчився строк досудового розслідування, а з 29 жовтня 2024 року справа знаходиться на розгляді в суді. Ці, на думку заявника, незаконні дії проводилися під відеофіксацію, яка в подальшому була знищена секретарем.

Проте, ця заява ОСОБА_6 не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність в діях певних суддів Дніпровського районного суду м.Запоріжжя і секретаря судового засідання цього ж суду ознак об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого КК України, яке підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Доводи заявника ґрунтуються на його суб`єктивній оцінці дій, вчинених під час судового розгляду. З огляду на це, така заява не може вважатися повідомленням про кримінальне правопорушення у розумінні ст.214 КПК України.

На це обґрунтовано звернув увагу і слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

В матеріалах справи наявна копія листа з ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, від 07 серпня 2025 року, в якому зазначено, що звернення ОСОБА_6 є аналогічним за змістом із зверненням від 15 червня 2025 року (вх.№7667зкп/мл-2025), та вже було розглянуто уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі. За результатними розгляду попереднього звернення факти, викладені в ньому, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, у зв`язку з чим було прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що останнього було повідомлено листом за вихідним №7667зкп/мл-25/17-02-7651/25 від 16 липня 2025 року.

Додатково слідчим суддею було витребувано інформацію з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, щодо попереднього звернення ОСОБА_6 , про яке зазначено у вище.

Відповідно до наданих уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, документів, вбачається, що дійсно звернення ОСОБА_6 вже розглядалось цим органом досудового розслідування, та за фактом розгляду цього звернення було прийнято рішення, відповідно до якого підстав для внесення відомостей до ЄРДР не було встановлено. У вказаному листі фактично зазначено, що відповідно до викладених у заяві відомостей, не міститься фактичних даних чи посилання на обставини, які б свідчили про неправомірні дії суддів Дніпровського районного суду м.Запоріжжя під час судового розгляду кримінального провадження №0001556, а також про вчинення ними будь-якого кримінального правопорушення. Обставини, викладені у заяві, не охоплюються поняттям злочину, визначеному у ст.11 КК України, та пов`язані виключно з незгодою останнього з прийнятими процесуальними рішеннями та порядком судового розгляду кримінального провадження, в якому він є обвинуваченим, підстави і судовий порядок оскарження яких визначений кримінальним процесуальним законодавством України. Окрім того, ОСОБА_6 було роз`яснено про можливість оскарження прийнятого рішення.

В свою чергу, частина перша статті 214 КПК України не покладає на слідчого, дізнавача, прокурора обов`язку вносити відомості до ЄРДР за будь-якими заявами чи повідомленнями. Вказана норма закону зобов`язує зазначених осіб внести до ЄРДР відповідні відомості лише за заявою чи повідомленням, у яких викладені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 30 червня 2020 року №298). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України.

Отже, звернення, які не містять достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, не можуть бути безальтернативною підставою для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 вересня 2021 року в справі №556/450/18, якою обґрунтовано керувався і слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, де серед іншого зазначено, що «…слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення…».

У заяві ОСОБА_6 таких вагомих обставин не наведено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив в задоволенні поданої скарги.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що в діях уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, не убачається бездіяльності у розумінні положень п.1 ч.1 ст.303 КПК України, а думка апелянта про протилежне є помилковою.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

Щодо доводів апелянта про те, що слідчий суддя порушив його процесуальні права, розглянув скаргу без його участі, від участі у судовому засіданні він не відмовлявся, слідчий суддя вказав завідомо неправдиву інформацію, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Як убачається з матеріалів справи ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2025 року було відкрито провадження за вищевказаною скаргою ОСОБА_6 та призначено її розгляд на 15:00 годину 20 серпня 2025 року. Проте, 20 серпня 2025 року розгляд скарги не відбувся, у зв`язку з відсутністю всіх учасників процесу.

02 вересня 2025 року розгляд провадження не відбувся оскільки, під час розгляду скарги ОСОБА_6 було подано заяву про відвід слідчого судді.

У подальшому Комунарським районним судом м.Запоріжжя було встановлено, що ОСОБА_6 був етапований до ДУ «Дніпровської установи виконання покарань №4».

Відповідно до вимог ч.1 ст.336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), серед іншого у разі введення воєнного стану.

Комунарський районний суд м.Запоріжжя забезпечив ОСОБА_6 можливість прийняти участь у судовому засіданні призначеному на 23 вересня 2025 року, у режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4».

Згідно з оскаржуваною ухвалою слідчого судді скаргу ОСОБА_6 було розглянуто без участі заявника, оскільки останній, за місцем утримання в ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань №4» у судове засідання через відеоконференцзв`язок не з`явився. За повідомленням представника адміністрації установи, ОСОБА_6 відмовився приймати участь у судовому засіданні.

Вищезазначене підтверджується матеріалами провадження, зокрема журналом судового засідання в режимі конференції №5159078 від 23 вересня 2025 року.

Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, заяв про забезпечення його особистої участі у судовому засіданні також не було.

Доводи ОСОБА_6 , зазначені під час апеляційного розгляду про те, що він не відмовлявся від участі у судовому засіданні, є необґрунтованими, оскільки об`єктивно нічим не підтверджені. Жодних доказів на підтвердження зазначеного під час розгляду апеляційної скарги не надано.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчим суддею були створені всі умови для реалізації ОСОБА_6 права на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що останній відмовився приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотань про відкладення розгляду скарги не подавав, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду скарги без участі ОСОБА_6 .

При цьому при апеляційному розгляді ОСОБА_6 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, проте висновки слідчого судді останнім не спростовані в установленому законом порядку.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що всі обставини, що мають значення для правильного вирішення скарги, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , та заявлені під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

Таким чином, подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4