Справа № 180/1221/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

в судовому засіданні з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.321 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 року до суду надійшло клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 , в якому вона просила продовжити ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, а також, ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень нікуди не зникли й не зменшились, а також, визначити ОСОБА_4 заставу 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судовому засіданні прокурор підтримала своє клопотання і просила його задовольнити, а також заперечила проти зміни запобіжного заходу.

Обвинувачений та захисник заперечували проти продовження тримання під вартою. Захисник зазначив, що ОСОБА_4 вже тривалий час перебуває під вартою, а ризики відповідно до ст.177 КПК України відсутні або низькі. Прокурор не навів обґрунтування тому, що цілодобовий домашній арешт не зможе запобігти вказаним ризикам.

Заслухавши думки учасників процесу, суд приходить до такого.

Статтею 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Судом встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 застосовано та продовжено у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування або суду, ризику впливу на свідків та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

На даний час суду не надано доказів того, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, зменшились або відсутні.

Так, відповідно до п.36 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, тому є достатньо підстав вважати, що з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання винуватим, він зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Також, на даний час судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не завершено, тому суд вбачає наявність ризику впливу на свідків, які ще не допитані судом, з метою схилення їх до дачі вигідних йому свідчень.

Крім того, обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, оскільки він неодноразово судимий, має не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, та знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказані ризики є реальними, тому суд вважає, що на даний момент більш м`який запобіжний захід не може їм запобігти й забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому клопотання прокурора суд вважає обґрунтованим.

Також, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора й в частині застосування до ОСОБА_4 застави.

Відповідно до ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Отже, розмір застави не може бути надмірним, щоб не позбавити особу альтернативи триманню під вартою, однак, повинен гарантувати належну процесуальну поведінку особи.

Застава щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що ОСОБА_4 не має сім`ї, не працює, доказів наявності у нього великих фінансових статків суду не надано, тому суд вважає за необхідне визначити йому заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177, 182, 183, 331, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 17 квітня 2026 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120,00 грн, яка буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Внесення застави, визначеної судом при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є підставою для звільнення особи з-під варти.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора та суду за викликом;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

- не спілкуватися зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну за їх наявності.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1