Справа № 215/142/25
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі головуючого, судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

Учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №7 в м. Кривому Розі клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2024 р. засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Вказує що був засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року за ст.ст.93 п. «б», «г», «з», ст.ст. 17 ч.2,93 п.п. «б», «г», «з»145 ч.1 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 06.10.2022 у справі «Болдирєв та інші проти України» встановлено порушення ст.3 Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод» при відбутті покарання ним в числі інших засуджених. Відбуття покарання без перспективи звільнення порушує права засудженого, принижує його гідність в розумінні ст.3 Конвенції.

Прийняття нових змін до ст.82 КК України про можливість заміни довічного позбавлення волі на строкове покарання з 03.11.2022 не змінює ситуацію, оскільки спосіб виконання покарання до прийняття нового закону був неналежним, та фактично незаконним. Крім того він відбув більше 26 років позбавлення волі, тому заміна довічного позбавлення волі на 15-20 років позбавлення волі не відповідає захисту прав людини, а порушення його прав відбувалося з самого початку засудження.

Засуджений у судовому засіданні підтримав вказане клопотання, наполягає на своєму звільненні на підставі ст.49 КК України ( в редакції 1960 року), ст.252 КВК України, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Захисник в судовому засіданні підтримав висловлену підзахисним правову позицію.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання за його безпідставністю.

Вивчивши клопотання, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши витребувані матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Пунктами 2,3, 14 ч.1 ст. 537 КПК України, зокрема передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 п.1ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, за місцем виконання вироку, має право вирішувати інші питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як вбачається з витребуваних матеріалів, то вироком судової колегії по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.11.2000, який набрав законної сили ОСОБА_4 був засуджений до довічного позбавлення волі, та перебуває в умовах позбавлення волі з 22.11.1999 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ст.82 ч.5 КК України передбачає, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. Вказана норма набула чинності з 03.11.2022.

Таким чином для засудженого ОСОБА_4 відбуття покарання без перспективи звільнення до 03.11.2022 було неналежним в розумінні ст.3 Конвенції.

Але законодавством на теперішній час передбачена заміна покарання у вигляді довічного позбавлення волі строковим покаранням, за умови відбуття засудженим п`ятнадцяти років позбавлення волі, тому засуджений не наполягає на заміні довічного позбавлення на певний строк.

Щодо застосування ст.49 КК України слід зазначити наступне.

Згідно ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Як вбачається з вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року, злочин було вчинено 21.11.1999 року, вирок набрав законної сили 16.01.2001 року, тобто підстави, передбачені ст.49 КК України, для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відсутні.

Суд наголошує, що законом не передбачено звільнення від покарання у вигляді довічного позбавлення волі на підставі вже відбутого певного періоду строку позбавлення волі, як того просить засуджений.

На підставі викладеного, клопотання засудженого є таким що не ґрунтується на законі, та в його задоволенні слід відмовити.

На підставі ст.ст. 49, 74, 82 ч.5 КК України, керуючись 537 ч.1 п.2,3,14, 539 ч.2 п.1 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання у вигляді довічного позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали

СУДДЯ: