УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 Справа №607/11404/26 Провадження №1-кс/607/3879/2026

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурораОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні№0002120 від 03.09.2024,стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Скалат, Підволочиського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не депутата, тимчасово не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018),

ВСТАНОВИВ:

22.05.2026 заступник начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002120 від 03.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018).

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0002120 від 03.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 321, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 310 КК України.

Так, ОСОБА_4 в період січня по травень 2025 року, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «опій ацетильований», який незаконно збув 30.01.2025 та 19.05.2025.

Встановлено, що у ОСОБА_4 , який будучи раніше судимим за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів у січні 2025 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу обіг якого заборонено опію ацетильованого, особам схильним до їх вживання з метою отримання за це грошових коштів та особистого збагачення, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995.

З метою реалізації свого злочинного умислу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах місці та часі, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, незаконно придбав два одноразові медичні ін`єкційні шприци із речовиною темно-коричневого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено опій ацетильований, який зберігав при собі, з метою подальшого збуту.

30 січня 2025 року близько 10:29 год. ОСОБА_4 в телефонній розмові домовився з ОСОБА_7 про збут останньому особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено «опій ацетильований».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності та її небезпеку, 30 січня 2025 року близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_4 , діючи повторно, умисно, перебуваючи в дворі будинку №1-Д по вул. Будного в м. Тернополі, маючи в наявності заздалегідь незаконно придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «опій ацетильований» передав його ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_4 , та поклав йому пакет із вказаним наркотичним засобом у автомобіль марки Suzuki Grand Vitara д.н.з. НОМЕР_1 для подальшої передачі вказаної речовини ОСОБА_7

30 січня 2025 року о 12 год. 54 хв. під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії у встановленому законом порядку, в автомобілі марки «Suzuki Grand Vitara» д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено на килимку зі сторони пасажира поліетиленовий пакет білого кольору із двома медичними шприцами об`ємом 20 мл., які частково наповнені рідиною бурого кольору, із яких відібрано 2 взірці рідини та встановлено: 1 візірець містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,04249 гр.; 2 взірець містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,1007 гр.

В подальшому 30 січня 2025 року при невстановлених слідством обставинах та місці ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 пакет із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - «опій ацетильований» та таким чином ОСОБА_4 незаконно збув його останньому.

Згідно ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та Списку № 1, Таблиці № 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, опій ацетильований відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Також, проведеним досудовим розслідуванням встановлено в травні 2025 року у ОСОБА_4 який будучи раніше судимим за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу обіг якого заборонено - «опію ацетильованого» особам схильним до їх вживання з метою отримання за це грошових коштів та особистого збагачення, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995.

З метою реалізації свого злочинного умислу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах місці та часі, ОСОБА_4 , незаконно придбав одноразовий медичний ін`єкційний шприц із речовиною темно-коричневого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено «опій ацетильований», який почав зберігати по місцю свого перебування у м. Тернопіль по просп. Злуки, 43/133.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності та її небезпеку, 19 травня 2025 року близько 13 год. 37 хв. ОСОБА_4 , діючи повторно та умисно, перебуваючи в приміщенні коридору на першому поверсі у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , маючи в наявності заздалегідь незаконно придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «опій ацетильований» незаконно збув його ОСОБА_9 (анкетні дані змінено) в медичному ін`єкційному шприці, масою в сухому (висушеному) вигляді 0,39917 гр., за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) грн.

Згідно ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та Списку № 1, Таблиці № 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, опій ацетильований відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), тобто незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненого повторно.

02.04.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 307 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018).

Наявність підстав обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є зібранні під час досудового розслідування докази, а саме: протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії обстеження публічно недоступного місця від 30.01.2025; висновок експерта №СЕ-19/120-25/1408-НЗПРАП від 18.04.2025; висновок експерта №СЕ-19/120-25/1407-НЗПРАП від 24.02.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою відносно ОСОБА_4 від 28.03.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_4 від 12.05.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 19.05.2025; висновок експерта №СЕ-19/120-25/6242-НЗПРАП від 27.05.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо відео контроль особи відносно ОСОБА_4 від 08.07.2025; протоколи допиту свідка ОСОБА_9 від 19.05.2025; інші матеріали досудового розслідування відкриття яких, на даній стадії зашкодить досудовому розслідуванню.

03.04.2026 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду, встановивши обґрунтованість підозри та наявності ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 23 год. 59 хв. 29.05.2026.

Крім цього, в ході досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій для забезпечення повного та об`єктивного дослідження усіх обставин вчинення злочинів, відтак 19.05.2026 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду продовжено строк досудового розслідування до 6 місяців, а саме до 02.10.2026.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, у зв`язку з цим зазначає про існування ризиків, передбачених пунктамип.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальна правопорушення. З урахуванням викладеного, на думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та ОСОБА_4 необхідно продовжити строк застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який буде достатнім на переконання слідчого, для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків визначених КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, вважаючи мету й підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 обґрунтованими. Разом з тим, він уточнив вимоги клопотання в частині розміру застави та просив визначити її у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки, на його переконання, такий розмір є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного

В судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просить зменшити заставу до мінімального розміру, передбаченого процесуальним законом для тяжких злочинів, визначивши її в обсязі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. При цьому просить врахувати стан здоров`я його підзахисного, у якого наявне захворювання «вірусний гепатит С», а також ОСОБА_4 має супутній діагноз «гіпертонічна хвороба II ступеня», що підтверджується довідкою виданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тернопільської міської ради.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002120 від 03.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 321, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 310 КК України.

02 квітня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України

Також, 03 квітня 2026 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду, встановивши обґрунтованість підозри та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працезданих осіб, строком до 23 год. 59 хв. 29 травня 2026 року.

Крім цього, 19 травня 2026 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду продовжено строк досудового розслідування до 6 місяців, а саме до 02 жовтня 2026 року.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307 КК України, що підтверджується долученими до клопотання доказами, перелік яких міститься у змісті клопотання.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно зазначає, що вказане було встановлено слідчим суддею при ухваленні рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та в доданих матеріалах, а також з того, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і хоча на даному етапі не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р., ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий за погодженням з прокурором вказав на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя оцінює в сукупності з обставинами цього кримінального провадження, а також враховує тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється останній, які у відповідності до вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, та за їх вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. А тому, усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів та розмір покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, ОСОБА_4 може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей насамперед не відшукані на даний час наркотичні засоби та психотропні речовини, комп`ютерну техніку, мобільні телефони, грошові кошти, одержані від їх реалізації, які маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України. Так, наявні дані кримінального провадження вказують на те, що злочинна діяльність ОСОБА_4 є багатоепізодовою до якої причетні інші не встановленні особи, у зв`язку із цим органом досудового розслідування проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення місць знаходження та вилучення речових доказів, насамперед місцезнаходження наркотичних засобів та психотропних речовин, обставин їх купівлі, місця зберігання та обставин їх збуту, обставини одержання грошових коштів від збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та місць їх зберігання тощо.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слідчий суддя також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Так, у випадку не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , останній матиме змогу незаконно впливати на учасників провадження, так як на даний час органом досудового розслідування ще не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, відтак вказані особи не допитані. Водночас, деякі з них можуть бути відомі ОСОБА_4 ,а тому останній, як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.

Окрім того, на переконання слідчого судді, ризик вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень доведений, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень інкримінованих останньому, а також зважаючи на те, що підозрюваний офіційноне працює, немає постійного місця проживання, немає постійного законного заробітку, веде антигромадський спосіб життя, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків. Така поведінка свідчить про високий рівень суспільної небезпеки підозрюваного та підвищує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

З огляду на доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , характеру та обставин справи, особи підозрюваного, дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Крім того, при вирішенні даного клопотання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

На переконання слідчого судді, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останньої, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги дані про особу підозрюваного, тяжкість інкримінованих йому злочинів та за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого слід задовольнити в частині строку продовження строку застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження. При цьому застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Крім того, слідчий суддя вважає, що підлягає до часткового задоволення клопотання захисника, щодо зменшення розміру застави визначеної ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 03.04.2026.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зі змісту статті 201 КПК України слідує, що сторона захисту має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною 5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом чи про зміну способу їх виконання.

При цьому слід зауважити, що зменшення розміру застави не є зміною запобіжного заходу, що передбачено ст. 201 КПК України, а фактично являється зміною кількісного показника суми застави.

Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2022 року у кримінальному провадженні №0002120 від 03.09.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 321, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 310 КК України, задоволено клопотання слідчого, відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та як альтернативний запобіжний захід останньому визначено заставу, 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133 120 гривень та покладено ряд обов`язків передбачених ст.194 КПК України, у випадку внесення грошових коштів на рахунок ДСА України, однак таку не було внесено.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 , матеріальне становище підозрюваного, наявність у нього важких захворювань гепатиту C та гіпертонічної хвороби, які потребують постійного дороговартісного медичного лікування, що робить визначену суму застави завідомо непомірною для підозрюваного, а тому слідчий суддя вважає, що застава у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зможе забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

При цьому слідчий суддя також враховує, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафну чи каральну функцію, що вплине на підозрюваного.

Враховуючи зазначене, клопотання слідчого погодженого прокурором, підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Клопотання захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 про зменшення застави визначеної ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 03.04.2026 до мінімального розміру задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 год. 59 хв. 22 липня 2026 року.

Зменшити розмір застави, визначеної підозрюваному ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2026 року з 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 840 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: ТУ ДСА України в Тернопільській області код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Банк отримувача ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за « ОСОБА_4 » у справі №607/11404/26, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.05.2026.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії цього запобіжного заходу.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, визначених в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу від 03 квітня 2026 року.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 23 год. 59 хв. 22 липня 2026 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора в даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити учасникам провадження, а також надіслати уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1