КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.12.2025 залишено без задоволення клопотання прокурора четвертого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000902, та ухвалено повернути майно, вилучене у ході проведення обшуку об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0246, а саме: «iPhone», сірого кольору, без розпізнавальних знаків, в чохлі - 1 шт.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, вилучене 15.12.2025 за результатами проведення слідчої дії -

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/65319/25 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1866/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0246, під час якого виявлено та вилучено «iPhone», сірого кольору, без розпізнавальних знаків, в чохлі - 1 шт.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор посилався на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки слідчий суддя залишив поза увагою викладені у клопотанні докази та не дослідив обставини, які підтверджують відповідність вилученого майна ознакам речових доказів.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000902 від 08.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Згідно даних клопотання, під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій задокументовано факти, які свідчать про те, що громадянин України ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із наразі невстановленими особами, вимагав та отримував неправомірну вигоду від представників суб`єктів господарювання приватного права за вплив на прийняття рішень посадовими особами податкового органу, тобто особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Зокрема, в ході вказаних заходів отримано інформацію про те, що

ОСОБА_10 , будучи адвокатом, вимагав та отримав 17.07.2025 від співвласника будівельної групи компаній «РІЕЛ» ОСОБА_11 та фінансового директора будівельної групи компаній «РІЕЛ» ОСОБА_12 неправомірну вигоду в розмірі 100 000 дол. США за вирішення питання щодо ненарахування працівниками податкового органу податкових зобов`язань на суму 1 млрд. грн. під час проведення перевірки діяльності одного з товариств компанії - ТОВ «Київметбудінвест» ().

Проведеними заходами встановлено, що ОСОБА_10 від третіх осіб, у тому числі працівників органу прокуратури, систематично надавалась інформація з обмеженим доступом щодо проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальних провадженнях, з метою попередження осіб, щодо яких планувались слідчі дії та процесуальні рішення. Отримані відомості надавали можливість ОСОБА_10 впливати на посадових осіб державних органів на прийняття потрібних рішень в інтересах третіх осіб та прийняття неправомірної вигоди за відповідні дії.

Одним із вказаних осіб, який виступав посередником щодо здійснення ОСОБА_10 впливу на працівників податкового органу про бюджетне відшкодування ПДВ суб`єктам господарювання приватного права, був його товариш ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.12.2025 задоволено частково клопотання прокурора та надано дозвіл на проведення обшуку об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0246, який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_13 та використовується ОСОБА_9 , з метою відшукання речей і документів, які мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні, зокрема документи щодо діяльності підприємств будівельної групи компаній «РІЕЛ», ТОВ «Київметбудінвест» (), процесуальних та інформаційних документів щодо кримінальних проваджень, а саме:

- відомості з ЄРДР, копії матеріалів кримінальних проваджень, матеріали реєстраційних і банківських справ, договори, додатки до них, специфікації, документи бухгалтерського та податкового обліку, фінансово-господарської діяльності (в т.ч. документи, які свідчать про дійсні об`єми здійснення реалізації та придбання товарно-матеріальних цінностей та об`єктів будівництва, квартир, нежитлових приміщень);

- документи про функціонування банківських рахунків (виписки, квитанції, ордери, платіжні документи); документи фінансово-господарської діяльності, які відображають здійснення розрахункових операцій щодо реалізації та придбання товарно-матеріальних цінностей та об`єктів будівництва, квартир, нежитлових приміщень;

- матеріали щодо проведення контролюючими державними органами перевірок діяльності суб`єктів господарювання, фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб (в т.ч. акти, довідки, податкові повідомлення-рішення, листи, накази, документи, які були підставою для призначення та предметом проведення відповідних перевірок);

- рукописні та печатні чорнові записи, блокноти, зошити, із відображенням номерів телефонів, розподіленням грошових коштів, плануванням зустрічей, анкетних даних осіб;

- кліше підписів фізичних осіб; печатки та штампи суб`єктів господарювання;

- електронні носії інформації (флеш-накопичувачі, жорсткі диски, ноутбуки, планшети, мобільні телефони з сім-картками) шляхом копіювання такої інформації.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Відповідно до даних протоколу обшуку від 17.12.2025, у період часу з 07.17 год. по 09.23 год. проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено та вилучено мобільний телефон «iPhone», сірого кольору, без розпізнавальних знаків, в чохлі, який належить ОСОБА_9 . Як зазначено в протоколі, вказаний телефон має пароль логічного захисту та з метою унеможливлення стирання вмісту телефону, його поміщено до сумки з № 1099839 та весь вміст поміщено до сейф пакету PSP 6105052.

Постановою прокурора четвертого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 18.12.2025 вилучений за адресою: АДРЕСА_1 , вищевказаний мобільний телефон «iPhone» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000902 від 08.10.2025.

24.12.2025 прокурор четвертого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке вилучено 17.12.2025 в ході проведення обшуку об`єкту нерухомості за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Західна, 5, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0246, а саме «iPhone», сірого кольору, без розпізнавальних знаків, в чохлі, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.12.2025 залишено без задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання, слідчий суддя послався на відсутність доказів того, що вилучене майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження.

Також слідчий суддя зазначив, що постанова прокурора про визнання майна речовим доказом не містить достатніх обґрунтувань, якому чи яким з критеріїв, визначених у ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає вказане вище майно, а також відсутні будь-які докази того, що вилучене майно містить дані щодо обставин кримінального правопорушення.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений за місцем проживання ОСОБА_9 мобільний телефон останнього може містити на собі сліди злочинів або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, що свідчить про його відповідність критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, та згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Крім того, постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 18.12.2025 вилучений мобільний телефон «iPhone» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000902 від 08.10.2025.

Як убачається зі змісту клопотання та протоколу обшуку, доступ до інформації, яка міститься на вказаному мобільному телефоні, обмежений його власником та пов`язаний з подоланням системи логічного захисту, а під час проведення слідчої дії код допуску не був наданий власником.

Крім того, як зазначив прокурор в клопотанні, вилучений електронний носій інформації (мобільний телефон) в подальшому буде скеровано для проведення відповідного експертного дослідження.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучений мобільний телефон, з метою забезпечення його збереження в як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно або інформація, що у ньому міститься, може бути приховане, пошкоджене чи знищене.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів.

За таких обставин у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000902 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку 17 грудня 2025 року об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:009:0246, а саме: «iPhone», сірого кольору, без розпізнавальних знаків, в чохлі - 1 шт.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3