Справа № 487/1986/26
Провадження № 1-кс/487/1476/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000008 від 18.01.2022 стовно підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2026 слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням, погодженим заступником начальника відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

У клопотанні слідчий зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсон) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

10.09.2025 було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, яке було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, із повістками про виклик останнього до прокурора, для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України, допиту як підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Крім того, вказане повідомлення про підозру та повістки про виклик розміщені на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

На виклики органу досудового розслідування підозрюваний жодного разу не з`явився без повідомлення причин неявки. Крім того, встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які неможливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив про його задоволення.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зокрема посилався на необґрунтованість клопотання, відсутність у матеріалах клопотання належних доказів на підтвердження отримання ОСОБА_6 повісток, та повідомлення про підозру.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Із матеріалів клопотання встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008 від 18.01.2022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Відповідно до клопотання, органом досудового розслідування встановлені наступні обставини:

Статтями 1-2 Конституції України, прийнятої Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до ст. ст. 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб Збройних Сил (далі ЗС) РФ, досудове розслідування та судовий розгляд стосовно яких проводиться в межах інших кримінальних проваджень, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу ЗС РФ, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд стосовно яких проводиться в межах інших кримінальних проваджень, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії південно-східних регіонів України, АР Крим і м. Севастополя, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних засобів, застосування засобів прихованого характеру, які полягали у використанні протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України, формуванні під інформаційним впливом внутрішньої опозиції, організованої та контрольованої як службовими особами, так і негласними співробітниками ЗС РФ та інших правоохоронних і розвідувальних органів, під безпосереднім керівництвом яких організовувалися незаконні сепаратистські референдуми, спрямовані на порушення територіальної цілісності України.

У приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст.ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

Окрім того, 20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Статтями 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Під час вищезазначених подій на території автономії 03.02.2014 відбулися мітинги проросійських сил, під час яких, організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу і до захоплення державної влади в Криму. Того ж дня, лідер партії «Русский блок» ОСОБА_11 заявив про створення з числа добровольців «загонів самооборони».

Так, у період з кінця лютого 2014 року по початок березня 2014 року (більш точні дати в ході досудового розслідування не встановлені) РФ було передислоковано на територію півострова Крим особовий склад та військову техніку наступних військових підрозділів: військова частина (далі за текстом в/ч) № НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_4 , в/ч НОМЕР_5 , в/ч НОМЕР_6 , НОМЕР_7 окрема мотострілкова бригада, в/ч НОМЕР_8 , в/ч НОМЕР_9 , в/ч НОМЕР_10 , в/ч НОМЕР_11 , в/ч НОМЕР_12 , в/ч НОМЕР_13 , сили спеціальних операцій у складі 3, 16, 22 окремих бригад спеціального призначення та центру спеціального призначення «Сенеж», а також задіяно військовослужбовців та військову техніку НОМЕР_14 окремої гвардійської бригади морської піхоти, які дислокувалися на території півострова Крим на підставі Угоди між Україною та РФ «Про статус та умови перебування ЧФ РФ на території України» від 1999 року.

У період з кінця лютого 2014 року по початок березня 2014 року (більш точні дати в ході досудового розслідування не встановлені) зазначеними підрозділами Збройних сил (далі за текстом - ЗС) РФ було блоковано та захоплено будівлі Верховної ради АР Крим (м. Сімферополь, вул. К. Маркса, буд. 18), Ради міністрів АР Крим (м. Сімферополь, просп. Кірова, буд. 13), будівлі органів державної влади та місцевого самоврядування, приміщення та підрозділи МВС України, військові об`єкти ЗС України, ГУР МО України, ВМФ України, зокрема: не менш, ніж двадцять військових комісаріатів, чотири комендатури, три відділи військової служби правопорядку, три будинки офіцерів, Військово-медичний клінічний центр Кримського регіону, 67 радіотехнічний взвод, 501 радіотехнічний взвод, 160 окремий радіолокаційний взвод, 7окремий радіолокаційний взвод, 87 радіотехнічний взвод, 88 радіотехнічний взвод, 502 радіотехнічний взвод, 101 окремий радіолокаційний взвод, 164 окремий радіолокаційний взвод, 91 окремий радіолокаційний взвод, 36 окремий взвод охорони та обслуговування, 114 розрахунково-аналітична станція, 14 командний пункт, 260 пункт наведення авіації, 259 пункт наведення авіації, 348 пункт наведення авіації, рейдовий тральщик «Генічеськ», протидиверсійний катер «Феодосія», артилерійський катер «Херсон», рейдовий водолазний катер «Токмак», рейдовий водолазний катер «Ромни», ракетний катер «Прилуки», навчальні, пасажирські, технічні, рятувальні, ремонтні, протипожежні, санітарні катери, буксири плавучі склади та обслуговуючі судна у кількості не менш, ніж 25 одиниць, зенітний ракетний дивізіон 5004, зенітний ракетний дивізіон 1741, зенітний ракетний дивізіон 1743, редакцію та видавництво газети «Флот України», телерадіокомпанію Міністерства оборони України «Бриз», Центр контролю безпеки інформації ВМС України, Академію ВМС ім. П.С. Нахімова та низка військових частин, у тому числі військова частина НОМЕР_15 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 3 статті 12 Закону України «Про оборону України» серед іншого визначено, що військові формування, утворені відповідно до законів України, та відповідні правоохоронні органи: забезпечують здійснення відповідних заходів щодо підготовки території України до оборони, беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, сприяють забезпеченню правового режиму воєнного стану, сприяють Збройним Силам України у виконанні ними завдань, здійснюють їх пріоритетне забезпечення та інші повноваження у сфері оборони України згідно із законодавством.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» органи охорони державного кордону є правоохоронним органом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України серед іншого є охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» до складу Державної прикордонної служби України входить морська охорона, яка складається із загонів морської охорони.

Статтею 9 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що морська охорона Державної прикордонної служби України здійснює: охорону державного кордону на морі, річках, озерах та інших водоймах; контроль за плаванням і перебуванням українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у прилеглій зоні, територіальному морі та внутрішніх водах України, заходженням іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебуванням у них; охорону суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні та контроль за реалізацією прав і виконанням зобов`язань у цих зонах інших держав, українських та іноземних юридичних і фізичних осіб, міжнародних організацій.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці, а також працівники Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових повноважень можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, під час виконання завдань з охорони державного кордону та суверенних прав України в її прилеглій зоні виключній (морській) економічній зоні в межах повноважень, визначених цим Законом, законами України "Про державний кордон України", "Про прилеглу зону України", "Про виключну (морську) економічну зону України", мають право в порядку і випадках, передбачених Законом України "Про Національну поліцію", військовими статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами, застосовувати фізичну силу, використовувати службових собак, а також зберігати, носити спеціальні засоби і зброю, використовувати і застосовувати їх самостійно або у складі підрозділів.

Водночас на початку березня 2014 року під час захоплення адміністративних будівель та військових частин, які були розташовані на території АР Крим, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 Відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » керівником вказаного загону було прийняте рішення про посилення території загону морської охорони особовим складом та підвищення контрдиверсійних заходів на території військової частини з метою унеможливлення її захоплення.

Під час зазначених подій ОСОБА_6 , будучи призначеним наказом молодшим інспектором прикордонної служби 3 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупації, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, будучи громадянином України, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних військових органів Російської Федерації, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, ОСОБА_6 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, у на початку березня 2014 року, точний час досудовим розслідуванням на даний час не встановлено, перебуваючи на території відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_1 , діючи в інтересах Російської Федерації, у супереч Плану реагування Державної прикордонної служби України на надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру, затвердженого Наказом голови Державної прикордонної служби України №996 від 16.12.2011, під час блокування відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_2 надав допомогу представникам іноземної держави шляхом передачі російським військовим інформації щодо маршрутів під`їзних шляхів до постів технічного спостереження, список і чисельність особового складу, кількість озброєння.

Таким чином, органом досудового розслідування, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

10.09.2025 у вказаному кримінальному провадженні складено письмове повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами: матеріалами ДВКР СБ України від 24.12.2021 щодо вчинення кримінального правопорушення та виконання доручення слідчого, зокрема протоколом огляду, якими встановлено факт передачі ОСОБА_6 представникам ФСБ РФ інформації про маршрути та під`їзні шляхи до постів, а також факт носіння ним військового форменого одягу зразка прикордонних сил РФ під час святкування річниці створення прикордонних сил РФ.

Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112, 135 та 136 КПК України, в номері газети Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» № 22(8214) від 27.01.2026, на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, в розділі «Повістки про виклик» від 10.09.2025 опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 111 КК України та повістки про виклики для допиту в якості підозрюваного та для проведення інших слідчих та процесуальних дій.

На вказані виклики підозрюваний не з`явився, про причини неявки не повідомив, що свідчить про умисні дії ОСОБА_6 , спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування та прокуратури з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на тимчасово окупованій території.

Оскільки місце знаходження підозрюваного невідомо та останній переховується від органу досудового розслідування, постановою прокурора ОСОБА_3 від 10.09.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Таким чином, зібраними у кримінальному проваджені доказами, якими обґрунтовується підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності підтверджується, що останній на даний час перебуває на тимчасово окупованій території України та ухиляється від явки на виклик слідчого, у зв`язку з чим оголошений у розшук.

Отже підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування, слідчого та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебуває на тимчасово окупованій території України, крім того ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину .

Сукупність даних обставин, зокрема перебування підозрюваного на тимчасово окупованій території України, слугували підставою для розгляду клопотання прокурора в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 12 до 15 років.

Крім того, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, та переслідуючи мету заподіяння шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, може вчинити злочини проти основ національної безпеки України.

Враховуючи все вищевикладене, є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження, а незастосування до нього такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання, прокурором було доведено існування обставин, визначених п.3 ч.2 ст.183 КПК України, щодо наявності правових підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні заявленого клопотання, слідчий суддя також враховує дані про особу ОСОБА_6 якому пред`явлено підозру у скоєнні злочину проти основ національної безпеки країни.

Також, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням приписів ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави не визначається.

Заперечення сторони захисту, слідчий суддя сприймає критично, оскільки вони не ґрунтуються на встановлених вище обставинах.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 309,395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Скворцове, Сімферопольського району, Автономної Республіки Крим, громадянина України, який зареєстрований за адресою (останнє відоме місце): АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1