УХВАЛА

Про відмову у задоволенні клопотання

Справа № 495/11870/23

Номер провадження 1-кп/495/95/2026

18 лютого 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі

головуючої одноособово судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури - ОСОБА_3

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу по кримінальному провадженню № 0000900, внесеному 05.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000900, внесеному 05.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування зазначеного клопотання прокурор посилається на те, що відповідно до договору оренди, укладеного 15 вересня 2021 року між ОСОБА_7 (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки 12, 12-А на строк до 15 вересня 2023 року включно.

Усвідомлюючи та розуміючи про об?явлення воєнного стану на території України, який введено 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України №64/2022 та наразі продовжено Указом Президента від 02.05.2023 з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, в період часу з 11 квітня 2023 року по 12 травня 2023 року, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , виник прямий корисливий умисел, направлений на здійснення тотожних діянь, об?єднаних єдиним злочинним наміром таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану на території України, тобто викрадення телевізорів марки «Digital» моделі «DLE-3220» вартістю 2990 гривень кожний.

Так, реалізуючи свій вищезазначений корисливий умисел на таємне викрадення телевізорів марки «Digital» моделі «DLE-3220», 11 квітня 2023 року, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи та оцінюючі свої дії, посягаючи на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, маючи вільний доступ до території та приміщень домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки з приміщення будинку, таємно здійснив викрадення п?яти телевізорів марки «Digital» моделі «DLE-3220» із серійними номерами: 081600948, 081600950, 081600829, 081600951, 081601241, вартістю 2990 гривень кожний, в подальшому, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Далі, 22 квітня 2023 року, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 , продовжуючи реалізувати прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи та оцінюючі свої дії, посягаючи на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, маючи вільний доступ до території та приміщень домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки з приміщення будинку, таємно здійснив викрадення одного телевізору марки «Digital» моделі «DLE-3220» із серійним номером 081600820 вартістю 2990 гривень, в подальшому, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Далі, 12 травня 2023 у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 продовжуючи реалізувати свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи та оцінюючі свої дії, посягаючи на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, маючи вільний доступ до території та приміщень домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки з приміщення будинку, таємно здійснив викрадення двох телевізорів марки «Digital» моделі «DLE-3220» із серійними номерами: 081601183, 081600865, вартістю 2990 гривень кожний, в подальшому, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обгрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 є наступні ризики:

1. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, тому є підстави вважати, що обвинувачений, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду, за адресою реєстрації не проживає, офіційно не працевлаштований, протягом тривалого часу до суду не з`являвся за викликом без поважних причин, що призвело до порушення прав учасників кримінального провадження та затягування судового розгляду.

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 13.03.2025, 16.06.2025, 23.07.2025, 10.09.2025, 08.10.2025, 04.11.2025, 11.12.2025, 12.01.2026 до суду не з?являвся, знав про дати проведення судових засідань, неодноразово викликався в судові засідання, причини поважності неявки не повідомив.

2. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, потерпілого, оскільки обвинуваченому відомі їх анкетні дані та місця проживання, та яких на теперішній час допитано лише на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного, внаслідок психологічного тиску шляхом погроз або вмовляння, можуть змінити показання, або ухилятись від з?явлення для давання показань.

3. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене та з урахуванням обставин, визначених ч. 1 ст. 178 КПК України вважає очевидним, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належне виконання нею процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, вказаним у клопотанні.

У судовому засіданні прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав, наполягав на застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб, з визначенням місця тримання в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 залишив вирішення питання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора категорично заперечував.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , суд приходить переконання, що у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно із частиною третьою статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

У статті 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

На підставі частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний установити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, аналізуючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на предмет його відповідності вимогам ст. 194 КПК України, суд виходить із наступного.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання суду належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

При цьому, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів справи, клопотання прокурора вбачається, що відповідно до договору оренди, укладеного 15 вересня 2021 року між ОСОБА_7 (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар), орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки 12, 12-А на строк до 15 вересня 2023 року включно.

Усвідомлюючи та розуміючи про об?явлення воєнного стану на території України, який введено 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України №64/2022 та наразі продовжено Указом Президента від 02.05.2023 з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, в період часу з 11 квітня 2023 року по 12 травня 2023 року, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , виник прямий корисливий умисел, направлений на здійснення тотожних діянь, об?єднаних єдиним злочинним наміром таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану на території України, тобто викрадення телевізорів марки «Digital» моделі «DLE-3220» вартістю 2990 гривень кожний.

Так, реалізуючи свій вищезазначений корисливий умисел на таємне викрадення телевізорів марки «Digital» моделі «DLE-3220», 11 квітня 2023 року, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи та оцінюючі свої дії, посягаючи на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, маючи вільний доступ до території та приміщень домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки з приміщення будинку, таємно здійснив викрадення п?яти телевізорів марки «Digital» моделі «DLE-3220» із серійними номерами: 081600948, 081600950, 081600829, 081600951, 081601241, вартістю 2990 гривень кожний, в подальшому, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Далі, 22 квітня 2023 року, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 , продовжуючи реалізувати прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи та оцінюючі свої дії, посягаючи на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, маючи вільний доступ до території та приміщень домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки з приміщення будинку, таємно здійснив викрадення одного телевізору марки «Digital» моделі «DLE-3220» із серійним номером 081600820 вартістю 2990 гривень, в подальшому, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Далі, 12 травня 2023 у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території будинку АДРЕСА_1 продовжуючи реалізувати свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, в умовах воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи та оцінюючі свої дії, посягаючи на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, маючи вільний доступ до території та приміщень домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки з приміщення будинку, таємно здійснив викрадення двох телевізорів марки «Digital» моделі «DLE-3220» із серійними номерами: 081601183, 081600865, вартістю 2990 гривень кожний, в подальшому, ОСОБА_4 , разом з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

На даному етапі судового провадження висновки щодо можливої причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати обрання заходів забезпечення кримінального провадження.

Щодо наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, суд враховує, що висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних підозрюваного (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), його поведінки під час досудового розслідування (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя, способу самозабезпечення тощо).

При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо ризику переховуватись від суду, суд зважає на те, що дійсно ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі.

Однак, відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

З матеріалів справи встановлено, що станом на день звернення прокурора до суду із клопотанням про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на лікуванні, про що зокрема повідомляв і його захисник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні.

Відповідно довідки, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Грибівська амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» Дальницької сільської ради від 12.01.2026, діагноз: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів МКХ-10 АМ: J06.9 Гостра інфекція верхніх дихальних шляхів, неуточнена.

У судове засідання, призначене на 17.02.2026, обвинувачений з`явився в режимі відеоконференції.

Неможливість безпосереднього прибуття до зали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області обґрунтував, зокрема тим, що на даний час обвинувачений ОСОБА_4 фактично перебуває в Одеській області, Білгород-Дністровському районі, селі Кароліно-Бугаз, кооператив «Добрі сусіди», будинок 12.

Вказаний населений пункт розташований за мостом через Дністровський лиман у смт Затока, який було зруйновано внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

У зв`язку з руйнуванням зазначеного мосту транспортне сполучення суттєво ускладнене та фактично обмежене. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 об`єктивно позбавлений можливості своєчасно та безперешкодно прибути до суду, що зумовлено обставинами, які не залежать від його волі та мають характер непереборної сили.

Також, у обвинуваченого ОСОБА_4 фактично відсутня можливість перетнути прикордонну смугу через пункт пропуску «Маяки УдобнеПаланка». Зазначене обумовлено, по-перше, незадовільним технічним станом мосту, розташованого на території с. Маяки, який унеможливлює безпечний та повноцінний рух транспортних засобів, а по-друге відсутністю у нього військовооблікових документів, передбачених чинним законодавством України, наявність яких є обов`язковою умовою для перетину пункту пропуску «МаякиУдобнеПаланка».

Враховуючи наведені обставини у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що обвинувачений переховується або може переховуватися від суду.

Щодо передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику незаконно впливати на свідків, потерпілого, суд виходить із того, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що свідки на теперішній час допитані лише на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів прокурора в частині наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою їх спонукання до зміни показань або ухилятись від з?явлення для давання показань.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає такий недоведеним, оскільки у клопотанні про обрання запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, окреслений ризик не обґрунтовано.

Таким чином, суд вважає, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Втім, на думку суду, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, які наявні у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявності всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (частина друга статті 194 КПК України).

Відповідно до частина четвертої статті 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що прокурор довів обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 194 КПК України є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб, з визначенням місця тримання в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 177, 178, 194 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу по кримінальному провадженню № 0000900, внесеному 05.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 18.02.2026 о 16:40 год.

Суддя: