УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 Справа №607/688/26 Провадження №1-кп/607/1115/2026

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000175, дані про яке 17.10.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коросно Львівського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, оператора 1 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2025 близько 20 год. 36 хв. водій ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем марки та моделі «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2 , яким рухався автодорогою М-30 сполученням «Стрий - Тернопіль - Вінниця - Умань - Кропивницький - Знам`янка - Дніпро - Луганськ - КПП «Ізварине», що в межах с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, в напрямку м. Тернопіль від м. Хмельницький, без вантажу та пасажирів. Водій ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі - ЗУ «Про дорожній рух») й пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення поняття «дорожні умови», «дорожня обстановка»), 2.3. «б», 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі ПДР), не був достатньою уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не урахував дорожні умови і не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Під час такого руху в частині 157 км. автодороги М-30, проїзною частиною дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу у напрямку зліва направо відносно руху автомобіля марки та моделі «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2 , по діагональній траєкторії, розпочав свій рух пішохід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в межах дорожньої розмітки 1.14.2 («зебра») ПДР.

Так, водій ОСОБА_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР, що знаходиться неподалік вул. Тернопільська, 2А в с. Смиківці, прямуючи крайньою правою смугою руху ділянки автомобільної дороги М-30 в частині 157 км. + 800 м., маючи при цьому об`єктивну можливість виявити неповнолітнього пішохода ОСОБА_5 , який в цей час переходив проїзну частину дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно руху відносно автомобіля марки та моделі «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2 , в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог), 18.1 ПДР, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість керованого ним автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, а продовжив свій рух у напрямку до м. Тернопіль, тим самим не надав дорогу пішоходу.

Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР, водій ОСОБА_3 не забезпечив безпеку дорожнього руху та вчинив наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля марки та моделі «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2 , на неповнолітнього пішохода ОСОБА_5 . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку та зовнішніх ушкоджень «підшкірної гематоми» тім`яної ділянки волосяної частини голови та закритого перелому медіального (внутрішнього) виростка правої стегнової кістки, які супроводжуються тривалим (більше 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень відповідно до п.п. 2.2.1 (а, в), 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» МОЗ України.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_5 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В підготовчому судовому засіданні 26.01.2026 неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_7 подали заяву про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України та просили закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням, підтвердивши факт примирення з обвинуваченим та усунення ним заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, а також зазначили про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 .

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження за його обвинуваченням - закрити, посилаючись на його примирення з потерпілим ОСОБА_5 та усунення ним заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди. Крім того, просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2026 про накладення на нього грошового стягнення, посилаючись на виконання ним у вказану дату військового обов`язку на території Запорізької області в зоні проведення бойових дій.

Прокурор Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Крім того, враховуючи причини, з яких обвинувачений ОСОБА_3 допустив неявку на виклик суду 18.02.2026, не заперечував щодо скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2026 про накладення на обвинуваченого грошового стягнення.

Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні підтримала подану потерпілим ОСОБА_5 та його законним представником ОСОБА_7 заяву про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та не заперечувала щодо скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2026 про накладення на обвинуваченого ОСОБА_3 грошового стягнення.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 286 КПК України, які зобов`язують суд, у разі звернення сторони кримінального провадження з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, невідкладно розглянути таке клопотання, та беручи до уваги заявлене обвинуваченим клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне перейти до невідкладного розгляду вказаного клопотання.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно з вимогами абз. 1 ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Так, згідно з положеннями ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, класифікується як нетяжкий злочин.

В підготовчому судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Обвинувачений ОСОБА_3 зрозумів наслідки закриття щодо нього кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, отже є особою, до якої можуть бути застосовані положення ст. 46 КК України.

Виходячи з аналізу кримінального та кримінального процесуального законодавства, підставою для застосування ст. 46 КК України є дотримання сукупності передбачених нею умов: особа вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин вперше; винний примирився з потерпілим; відшкодував завдані ним збитки або усунув заподіяну шкоду.

Крім того, як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі N 439/397/17 (провадження N 13-66 кс18), що саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

З огляду на викладене та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, який не є корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, не є порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, примирився з потерпілим, усунув заподіяну ним шкоду, суд доходить переконання, що наявні всі обов`язкові підстави, передбачені положеннями ст. 46 КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

З таких підстав, клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення необережного нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження відносно нього - закрити.

Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні цивільний позов не пред`являвся, захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу не застосовувався.

При вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2026 про накладення на нього грошового стягнення, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КПК України на обвинуваченого накладається грошове стягнення, якщо він, будучи у встановленому цим Кодексом порядку викликаний в судове засідання (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття.

За змістом ч. 1 ст. 147 КПК України особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення.

Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2026 на обвинуваченого ОСОБА_3 було накладено грошове стягнення у розмірі 0,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за його неявку в судове засідання, призначене на 18.02.2026, без поважних причин.

Як видно, в обґрунтування клопотання про скасування вказаної ухвали суду обвинувачений ОСОБА_3 посилається на те, що причиною його неявки у судове засідання на 18.02.2026 було виконання ним військового обов`язку на території Запорізької області в зоні проведення бойових дій, що об`єктивно перешкоджало йому з`явитися за викликом до суду або взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 138 КПК України однією із поважних причин неприбуття особи на виклик є інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.

Згідно з ч. 3 ст. 147 КПК України суд скасовує ухвалу про накладення на особу грошового стягнення за результатами його розгляду в судовому засіданні, якщо буде встановлено, що стягнення накладено безпідставно, а в іншому випадку - відмовляє у задоволенні клопотання.

Враховуючи наведене, та беручи до уваги причину допущеної обвинуваченим ОСОБА_3 неявки в судове засідання на 18.02.2026, яку суд визнає поважною, суд доходить висновку про безпідставність накладення ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2026 на обвинуваченого ОСОБА_3 грошового стягнення, у зв`язку з чим зазначена ухвала підлягає скасуванню в порядку ч. 3 ст. 147 КПК України.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Долю речового доказу слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 147, 174, 284-286, 314, 336, 372, 376 КПК України, ст. ст. 44, 46 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення необережного нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження №0000175, дані про яке 17.10.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, після набрання ухвалою законної сили, скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Збаразького районного суду Тернопільської області від 21.10.2025 у справі №598/2115/25 на автомобіль марки та моделі «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 .

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України, після набрання ухвалою законної сили, речовий доказ - автомобіль марки та моделі «ВАЗ 2108», номерний знак НОМЕР_2 , який згідно з постановою слідчого від 17.10.2025 постановлено зберігати на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області - повернути власнику ОСОБА_3 .

На підставі ч. 3 ст. 147 КПК України, скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2026 про накладення на обвинуваченого ОСОБА_3 грошового стягнення у розмірі 0,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1