Номер провадження: 11-сс/813/525/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2026 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000071 від 08.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.201-4, ч.1 ст.204 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 15.01.2026 року за адресою: м. Одеса, вулиця Стовпова, нежитлові приміщення в межах географічних координат: 46.4688887, 30.6741990; 46.4687260, 30.6748847; 46.4683650, 30.6739107; 46.4681970, 30.6746202, а саме:

1)Паливо роздавальну колонку «Шельф 100-50-2-1-2», серійний номер 17380, дата виготовлення липень 2025;

2)Паливо роздавальну колонку «Шельф 100-50-2-1-2», серійний номер 17381, дата виготовлення липень 2025;

3)Резервуар РД-25 № 157 об`ємом 25000 л. із пальним;

4)Резервуар РД-25 об`ємом 25000 л. із пальним;

5)Паливно-мастильні матеріали:

-дизельне паливо 2600 л.;

-бензин 2500 л.

6)Колонку для відпуску газу скрапленого «Шельф LPG 100-1», серійний номер 16450, дата виготовлення лютий 2024;

7)Резервуар ЗГ-10Р1-УХЛ1, заводський номер 3761, дата виготовлення березень 2024 із скрапленим газом з тиском відповідно до манометру 3,5 Бар;

8)Системний блок персонального комп`ютеру;

9)Паспорт-формуляр Ш.10.0000.000;

10)Візитівки 18 од.;

11)Генератор «Powermat PM-AGR-18000MD»;

12)Нежитлове приміщення (операторську), шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту у порядку, встановленому КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою його збереження до встановлення законності його походження, відношення до предмету досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, ухваленою із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що слідчим суддею не взято до уваги, що вилучене майно є обладнанням та паливом, яке використовується у законній господарській діяльності ТОВ «БРК-ФАРМ-ГРУП», яке має чинну ліцензію на здійснення фармацевтичної діяльності, для забезпечення безперебійної роботи аптечної мережі в умовах воєнного стану та нестабільного електропостачання.

Мотивувальна частина ухвали не містить обґрунтування зв`язку вилученого майна із кримінальним правопорушенням та арешт накладено з порушенням принципу пропорційності та без належної оцінки доказів.

На підставі викладеного адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у клопотанні прокурора про арешт майна у кримінальному проваджені №0000071 від 08.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.201-4, ч.1 ст.204 КК України.

Крім того, представник власника майна просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки судове засідання було проведено без учасників провадження, а копія ухвали ним була отримана лише 03.02.2026 року засобами електронного зв`язку.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Представник власника майна підтримав вимоги своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив оскаржену ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення - (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання на поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК України.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала про арешт майна, відповідно до п. 9 ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, який становить п`ять днів з дня проголошення.

В свою чергу, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України прямо вказує - якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Однак поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Зокрема, з системного аналізу ст. ст. 117, 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 400 КПК слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне її звернення до суду у встановлений КПК строк. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.07.2017 по справі № 5-117кс(15)17.

Тож можливість поновити строк на апеляційне оскарження кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим чи обставини, унаслідок яких скаргу подано несвоєчасно, залежали від волі ініціатора перегляду і чи пов`язані вони з дійсно істотними перешкодами/труднощами, що унеможливили або ускладнили своєчасне звернення в суд.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 21.01.2026 року з повідомленням сторін кримінального провадження, тобто для власника майна строк для апеляційного оскарження почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали). Натомість, апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції 09.02.2026 року, тобто поза межами п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Натомість, колегія суддів погоджується з доводами представника власника майна, наведеними на обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, щодо наявності поважних причин, у зв`язку з якими апеляційну скаргу подано з пропуском строку. Так, у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України. Такий висновок сформульовано у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18 (провадження № 51-6470кмо18).

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення представнику власника майна строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2026 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000071 від 08.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.201-4, ч.1 ст.204 КК України.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК один із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Так, в клопотанні слідчого, в обґрунтування вимог арешту майна зазначено, що Підрозділом детективів Територіального управління Бюро економічної безпеки в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 08.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст. 201-4, ч. 1 ст. 204 КК України.

В ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що на території міста Одеси та Одеської області невстановлені особи здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту та збут незаконно виготовлених підакцизних товарів паливно-мастильних матеріалів.

15.01.2026 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення в межах географічних координат: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 , НОМЕР_8 . За результатами проведеного обшуку виявлено та вилучено майно, а саме:

1)Паливо роздавальна колонка «Шельф 100-50-2-1-2», серійний номер 17380, дата виготовлення липень 2025;

2)Паливо роздавальна колонка «Шельф 100-50-2-1-2», серійний номер 17381, дата виготовлення липень 2025;

3)Резервуар РД-25 № 157 об`ємом 25000 л. із пальним;

4)Резервуар РД-25 об`ємом 25000 л. із пальним;

5)Паливно-мастильні матеріали:

-дизельне паливо 2600 л.;

-бензин 2500 л.

6)Колонка для відпуску газу скрапленого «Шельф LPG 100-1», серійний номер 16450, дата виготовлення лютий 2024;

7)Резервуар ЗГ-10Р1-УХЛ1, заводський номер 3761, дата виготовлення березень 2024 із скрапленим газом з тиском відповідно до манометру 3,5 Бар;

8)Системний блок персонального комп`ютеру;

9)Паспорт-формуляр Ш.10.0000.000;

10)Візитівки 18 од.;

11)Генератор «Powermat PM-AGR-18000MD»;

12)Нежитлове приміщення (операторська).

Вилучене майно на підставі постанови від 16.01.2026 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні оскільки відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України зазначені речі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій та містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження (т. 1 а.с. 81-83).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилученого в ході проведення обшуку за адресою: м.Одеса, вулиця Стовпова, нежитлові приміщення в межах географічних координат: 46.4688887, 30.6741990; 46.4687260, 30.6748847; 46.4683650, 30.6739107; 46.4681970, 30.6746202, оскільки існує необхідність в забезпеченні збереження речових доказів, з огляду на те, що не накладення арешту на майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини у кримінальному провадженні.

Щодо доводів апеляційної скарги представника власника майна про те, що вилучене майно є обладнанням та паливом, яке використовується у законній господарській діяльності ТОВ «БРК-ФАРМ-ГРУП», яке має чинну ліцензію на здійснення фармацевтичної діяльності, а слідчим суддею необґрунтовано, яким чином арештоване майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, погоджується з тим, що майно, вилучене в ході проведення обшуку, відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке у відповідності до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт, оскільки вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, речі могли використовуватися, як засоби вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим мають значення речових доказів по кримінальному провадженню, а також мають безпосереднє та вирішальне значення для виявлення ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.201-4, ч.1 ст.204 КК України, в діях відповідних осіб.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду прокурором було долучено до матеріалів справи постанову про призначення судової експертизи за експертною спеціальністю 8.4 «Дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів», а також протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 30.01.2026 року, відповідно до якого за адресою: м.Одеса, вулиця Стовпова, нежитлові приміщення в межах географічних координат: 46.4688887, 30.6741990; 46.4687260, 30.6748847; 46.4683650, 30.6739107; 46.4681970, 30.6746202 імовірно здійснювався продаж пального.

Крім того, з наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалів справи убачається, що у ТОВ «БРК-ФАРМ-ГРУП» 06.05.2025 року анульовано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) (т. 1 а.с. 27).

Проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що вилучене майно потребує проведення судової експертизи, оскільки може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя врахувавши всі обставини кримінального провадження, обґрунтовано наклав арешт на вищезазначене майно.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Аналізуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що при здійсненні досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій з метою всестороннього, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх обставин кримінального провадження, а тому вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси ОСОБА_8 , з метою запобігання можливості приховування або знищення майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 щодо незаконності ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 113, 116, 117, 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотанняпредставника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , щодо поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновитипредставнику власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2026 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000071 від 08.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.201-4, ч.1 ст.204 КК України.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 січня 2026 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000071 від 08.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.201-4, ч.1 ст.204 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4