Номер провадження: 11-кп/813/737/26
Справа № 502/401/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 на вирок Кілійського районного суду Одеської обл. від 24.02.2025 у к/п № 0000039 від 10.01.2022, стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кілія Одеської обл., громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції кримінальне провадження №0000039 від 10.01.2022 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України було закрито, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Перекваліфікувано дії ОСОБА_7 за епізодом від 29.12.2021 року із ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та йому було призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 , звільнено від призначеного покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк один рік, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 29.12.2021 приблизно о 00 год. 02 хв., він знаходився поблизу буд. АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

В подальшому, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які могли б помітити та запобігти його злочинним діям, шляхом перестрибування через невисокий паркан, проник на подвір`я будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 де в подальшому викрав із подвір`я будинку будівельний метал у вигляді арматури та труб, який належить ОСОБА_9 , після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд шляхом продажу на пункті прийому металобрухту.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 , спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 727 грн. 20 коп.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого вказує на те, що судом 1-ої інстанції було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на таке, що закриття кримінального провадження є кінцевим рішенням суду, яким припиняється розгляд обвинувачення у кримінальному провадженні та оформлюється у формі ухвали. Водночас, під час судового розгляду обвинувального акту судом не було встановлено підстав для остаточного припинення розгляду обвинувачення, а лише встановлено підстави для перекваліфікації кримінального правопорушення. Відтак, одночасне закриття судом кримінального провадження із подальшим розглядом обвинувачення та із засудженням особи є взаємовиключними, що узгоджується із практикою ВС, зокрема, яка викладена у справі №127/26638/23.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_8 просить скасувати вирок Кілійського районного суду Одеської обл. від 24.02.2025. Постановити новий вирок, яким дії ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України перекваліфікувати на ч. 1 ст. 162 КК України.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеженні волі строком на 1 рік та на підставі п. 2) ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та просила її задовольнити, водночас обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти її задоволення, при цьому потерпілий ОСОБА_9 до апеляційного суду не з`явився.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Системний аналіз вказаного вироку свідчить про те, що він зазначеним вимогам відповідає не в повному обсязі з огляду на такі обставини.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до ст. 96 КК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Так, за результатами судового розгляду, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Проте, всупереч приписам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, судом 1-ої інстанції не сформульоване обвинувачення, яке було визнано ним доведеним за результатами судового розгляду, а суд лише послався на формулювання обвинувачення, викладене у обвинувальному акті зазначивши, що « ОСОБА_7 обвинувачується у наступному …» ( т.1, а.с. 248).

Таким чином, на переконання колегії суддів, судом 1-ої інстанції порушено вимоги законності судового рішення, яке має бути ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, що істотно вплинули на прийняте судом рішення.

Окрім того, зазначеним вироком було закрито кримінальне провадження № 0000039 від 10.01.2022 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Також, зазначеним вироком перекваліфіковано дії ОСОБА_7 за епізодом від 29.12.2021 із ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Згідно із ч. 2 ст. 373 КПК України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Натомість, приписами ст. 284 КПК України визначено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1-1 ч. 1 або п. 1-2 ч. 2 цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2-2 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що обвинувачення ОСОБА_7 являє собою один епізод від 29.12.2021, відтак, обґрунтованими є посилання прокурора з приводу того, що суд після прийняття рішення про закриття кримінального провадження не міг приймати рішення зокрема про перекваліфікацію та звільнення від відбування покарання, оскільки розгляд обвинувачення фактично був припинений.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України визначає, що істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на це, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме принцип верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 були порушені загальні засади кримінального провадження, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суд 1-ої інстанції.

Керуючись ст.ст. 6-9, 24, 284, 314, 369, 370, 374, 404, 405, 407, 408, 409, 412, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кілійського районного суду Одеської обл. від 24.02.2025, яким ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та на підставі п. 2) ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнений від призначеного покарання.

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України в суді 1-ої інстанції, іншим складом суду, зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3