ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 апеляційну скаргу начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2025 року у кримінальному провадженні №0001366 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2025 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та йому призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 8235 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 139 995 грн. в дохід держави з позбавленням права займатися господарською діяльністю з надання логістичних послуг в межах прикордонних районів строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла.

Вирішено долю речових доказів та внесеної застави.

На таке рішення надійшла апеляційна скарга начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 із проханням скасувати вирок в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що обране ОСОБА_6 основне покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Провадження №11-кп/822/100/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч. 3 ст. 332 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Зазначає, що суд,прийнявши рішення про призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді штрафу, лише формально вказав, однак фактично не врахував, що обвинувачений за попередньою змовою вчинив умисний тяжкий корисливий злочин у сфері недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації.

Вважає, що суд не надав належної оцінки обставинам скоєння кримінального правопорушення, зокрема тому, що ОСОБА_6 у період дії воєнного стану, у складний для держави та суспільства час, за грошову винагороду сприяв військовозобов`язаному чоловіку у протиправному, незаконному перетині державного кордону України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність скоєного діяння.

Стверджує, що призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді штрафу не буде сприяти попередженню вчинення іншими особами аналогічних злочинів.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися господарською діяльністю з надання логістичних послуг в межах прикордонних районів строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла, з примусовим безоплатно вилученням у власність держави автомобіля марки «Seat Alhambra», д/н НОМЕР_1 .

В іншій частині вирок суду прокурор не оскаржував.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 подав заперечення, вважає вирок районного суду вмотивованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2025 року без змін.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із особою, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження та іншою невстановленою особою, умисно вчинив злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

04 квітня 2025 року ОСОБА_6 підшукав одного чоловіка призовного віку з числа громадян України, який бажав незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , обумовив із ним порядок незаконного переправлення через державний кордон України та узгодив із ним оплату за вказані незаконні послуги у сумі 6 000 Євро.

18 травня 2025 року ОСОБА_10 , виконуючи усну вказівку ОСОБА_6 , о 12 год. 00 хв. прибув на автомобільну парковку ТЦ «Депот», вул. Головна, м. Чернівці, де сів у транспортний засіб марки «Seat Alhambra», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, звідки вони вирушили в напрямку місця перетину державного кордону.

По дорозі із м. Чернівці до селища Глибока, особа, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, діючи у відповідності до узгодженого плану із ОСОБА_6 , з метою уникнення виявлення працівниками прикордонної служби України ОСОБА_10 на контрольованому пропускному пункті в с. Тарашани Чернівецького району (поруч із автозаправною станцією «ПП ОІЛ»), об`їхав його об`їзною дорогою, що в межах населеного пункту с. Валя-Кузьмина Чернівецького району.

Цього ж дня близько 13 год. особа, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, привіз ОСОБА_10 в селище Глибока, вул. Радгоспна, де вже їх очікував ОСОБА_6

ОСОБА_6 , діючи у відповідності до раніше узгодженого плану, провів інструктаж ОСОБА_10 щодо його подальших дій з метою незаконного перетину державного кордону України. При цьому ОСОБА_6 передав ОСОБА_10 харчову фольгу для блокування сигналу його мобільного телефону та тканинні рукавиці для подолання решітки розмежування лінії державного кордону України. Після цього ОСОБА_10 на вимогу ОСОБА_6 передав йому грошові кошти в сумі 1000 Євро, при цьому останній повідомив про необхідність передачі іншої частини незаконної винагороди у сумі 5000 Євро особі, яка проведе його до місця перетину на лінії розмежування державного кордону України та Румунії після прибуття на вказане місце. Надалі ОСОБА_10 сів у транспортний засіб марки «Seat Alhambra», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням особи, матеріали відносно якого виділено у окреме провадження, вони продовжили рух в напрямку місця перетину державного кордону, при цьому особа, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, усвідомлював, що передача йому коштів за надані незаконні послуги щодо перевезення до визначеного ними раніше місця має відбутися після переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України.

18 травня 2025 року ОСОБА_6 на транспортному засобі марки «Mazda 6», державний, реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », сірого кольору, було зупинено працівниками ЗС №4 ВКП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області та працівниками УСБУ в Чернівецькій області в межах селища Глибока Чернівецького району Чернівецької області, про що останній повідомив особу, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження. Дізнавшись про це, особа, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, здійснив зупинку транспортного засобу марки «Seat Alhambra», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », в межах населеного пункту с. Йорданешти Чернівецького району, висадив ОСОБА_10 , а сам вдався до втечі на даному транспортному засобі і в подальшому був зупинений працівниками НОМЕР_3 прикордонного загону в межах населеного пункту с. Годилів Чернівецького району Чернівецької області.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав для скасування вироку, дослідивши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості та правильності кваліфікації прокурором не оспорюється,оскільки судовий розгляд здійснений у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження таких висновків.

За змістом апеляційної скарги,прокурор не оспорює,що у цьому провадженні наявні підстави для застосування вимог ст.69 КК України,однак вважає призначене судом основне покарання у виді штрафу таким,що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України,особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції таких вимог дотримався.

Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За змістом апеляційної скарги,прокурор обгрунтовував свої вимоги фактично самою лише тяжкістю злочину,однак суд зобов`язаний враховувати і інші обставини,перелічені у законі.

Всупереч доводам апелянта, суд повною мірою зважив на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення,яке є тяжким злочином ,пов`язаним зі сприянням у незаконному переправленні особи через державний кордон.

При цьому суд правильно акцентував увагу на обставинах скоєння злочину та причинах,що спонукали обвинуваченого до цього.

Зокрема,згідно пред`явленого обвинувачення, у вину ОСОБА_6 було поставлено вчинення лише одного епізоду злочину та щодо однієї особи.

При цьому суд зважив та зазначив у вироку,що вказана особа діяла під контролем правоохоронців,в умовах контролю за вчиненням злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, щире каяття обвинуваченого,його активне сприяння у розкритті злочину, перерахування 100 000 грн. на потреби ЗСУ.

Прокурор наявність цих пом`якшуючих обставин не оспорював у апеляційній скарзі.

Обгрунтовуючи наявність такої пом`якшуючої покарання обставини як вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин,суд правильно врахував,що обвинувачений та його дружина мають ряд важких захворювань, які потребують постійно коштів для лікування.

Зокрема,обвинувачений перебуває на обліках у лікарів-кардіолога,окуліста та сімейного лікаря із діагнозами,що зазначені у вироку.Дружина обвинуваченого має захворювання серця,а внаслідок захворювання нирок потребує гемодіалізу тричі на тиждень та супутнього лікування.

Такі висновки підтверджуються медичними документами(а.с.48-51,59-62)

Наявність таких захворювань потребує значних коштів на лікування,а розмір пенсії у обвинуваченого та його дружини в середньому 4,5 тис грн.кожного (а.с.46,68)

Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив,що одне око у нього не має зору,а інше лише на 25 відсотків.

Також за клопотанням захисника долучено висновок спеціаліста про те,що з 13.02.2026 року ОСОБА_6 внаслідок захворювання очей госпіталізований та перебуває на даний час на лікуванні.

Суд правильно виснував ,що призначення реального покарання у виді позбавлення волі за таких умов може мати істотні негативні наслідки для здоров`я обвинуваченого та життєво важливих інтересів членів його сім`ї(дружини)

Судова колегія враховує,що обвинувачений є пенсіонером(пенсійне посвідчення а.с.47)

Інші дані про особу свідчать, що ОСОБА_6 ,якому 63 роки, раніше не судимий, до інших видів відповідальності не притягувався, що свідчить про його правосвідомість протягом усього життя.

Обвинувачений має сім`ю і дітей, отже у нього міцні соціальні зв`язки.

Згідно характеристики, ОСОБА_6 по місцю проживання характеризується позитивно, за характером спокійний, у повсякденному житті дисциплінований, проживає у добросусідських відносинах з сусідами та мешканцями села, скарг на його адресу не поступало (а.с.56).

За волевиявленням ОСОБА_6 ( а.с.63) частину застави в розмірі 100 000 грн.,внесену його донькою, суд згідно вироку звернув на потреби ЗСУ, іншу частину на сплату штрафу.

Обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_6 , не встановлено у цьому провадженні.

За наслідками апеляційного розгляду суд вважає, що викладені вище обставини, зокрема, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується виключно позитивно, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих, зважаючи на вік ОСОБА_6 та його стан здоров`я,у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та давали суду достатні підстави для призначення із застосуванням вимог ст.69 КК України основного покарання саме у виді штрафу.

Судова колегія враховує,що таке покарання є реальним,а не умовним та цього покарання буде достатньо для досягнення мети покарання особи пенсійного віку.

Підстав для скасування вироку суд не вбачає, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст. 332 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3