Справа № 296/1808/26
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2026 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

Слідчої ОСОБА_3

Власника майна ОСОБА_4

Представника власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження № 0000214 від 25.05.2024 про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням прокурора звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням в обгрунтування якого зазначив, що слідчими СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000214 від 25.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст.204 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період 2024-2026 років, група осіб, діючи за попередньою змовою, здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання, транспортування з цією метою, а також збут незаконно виготовлених підакцизних товарів (тютюнових виробів, алкогольних напоїв), а також підроблених грошей на території Житомирської та Тернопільської областей.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , організував протиправну діяльність, пов`язану з незаконним обігом підакцизних товарів. Зокрема, ОСОБА_7 , виконує керівну роль у функціонуванні незаконної схеми, спрямованої на системне постачання та збут підакцизної продукції серед суб`єктів господарювання та через власні торгові об`єкти. З цією метою ОСОБА_7 , налагодив співпрацю з ОСОБА_8 , який, здійснює виготовлення підакцизних товарів без відповідних дозвільних документів, з порушенням вимог чинного законодавства та без сплати податкових платежів.

Окрім того, встановлено, що з метою розширення масштабів протиправної діяльності ОСОБА_8 , залучив до процесу незаконного виготовлення підакцизних товарів наступних осіб: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , між якими розподілено конкретні функції та обов`язки.

Зазначені особи здійснюють протиправну діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , складське приміщення із кадастровим номером :03:003:0031, де беруть участь в організації технологічного процесу виготовлення підакцизної продукції, її фасування, пакування та підготовки до подальшого збуту, працюють із виробничим обладнанням, компонентами та тарою, а також забезпечують зберігання готової продукції. Окрім того, встановлено, що до даного процесу залучений ОСОБА_11 , який здійснює незаконну діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , де останній здійснює виготовлення, зберігання з метою збуту підакцизних товарів.

Подальше постачання незаконно виготовленої продукції від ОСОБА_8 , до ОСОБА_7 , здійснюється налагодженими каналами, у тому числі через логістичний сервіс «Нова пошта», шляхом систематичного відправлення посилок у відділення, розташовані на території Житомирської області, з подальшим розподілом товару. ОСОБА_7 , з метою конспірації своїх злочинних дій, користуючись послугами ТОВ «Нова Пошта» використовує данні іншої особи, а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за даними ІПНП від 26.10.2021 рахується померлим (ЄО 6289 від 26.10.2021), при цьому зазначаючи номер мобільного телефону НОМЕР_1 , отримує у відділенні № 1 м. Малин, поштові відправлення на ім`я вищезазначеної особи.

Отримавши підакцизні товари, ОСОБА_7 , забезпечує їх розподіл та збут різними шляхами, а саме реалізацію через власний магазин, а саме: Магазин «НАТАЛІ», розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; постачання суб`єкту підприємницької діяльності на території Житомирської області, а саме ОСОБА_13 , який в свою чергу надає вказівку продавцям ОСОБА_14 та ОСОБА_15 здійснювати збут незаконно виготовлених тютюнових виробів безпосередньо у місцях здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_13

10.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира № 296/1193/26 від 03.02.2026 проведено обшук транспортного засобу CITROEN BERLINGO з д.н.з. НОМЕР_2 , в ході проведення якого вилучено: транспортний засіб CITROEN BERLINGO з д.н.з. НОМЕР_2 .

10.02.2026 постановою слідчого вищезазначене визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів, арешт на які, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в ньому.

Власник майна та представник власника майна в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання та зазначили, що власник майна та сам автомобіль не мають жодного стосунку до вчиненого кримінального правопорушення, тому відсутні підстави для накладення арешту на майно. Крім цього вказали, що під час обшуку автомобіля не було виявлено чи вилучено речей про які зазначено в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку. Крім цього, автомобіль використовується ОСОБА_4 в інтересах сім`ї та дитини.

Суд, заслухавши власника майна, слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10 ст.170 КПК України).

Водночас, відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

З аналізу процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор подаючи клопотання про арешт майна повинні довести завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо такого майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що Слідчими СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000214 від 25.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст.204 КК України.

Процесуальне керівництво забезпечується Житомирською обласною прокуратурою.

10.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира № 296/1193/26 від 03.02.2026 проведено обшук транспортного засобу CITROEN BERLINGO з д.н.з. НОМЕР_2 , в ході проведення якого вилучено: транспортний засіб CITROEN BERLINGO з д.н.з. НОМЕР_2 .

10.02.2026 постановою слідчого вищезазначене визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки CITROEN BERLINGO з д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_4 .

Слідча під час судового розгляду справи не довела слідчому судді, що вказаний автомобіль відповідає критерію речового доказу.

Речові докази - це предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Сам по собі факт користування цим автомобілем не свідчить, що він є речовим доказом у цій конкретній справі . Так і під час обшуку в ньому нічого забороненого не знайдено, що в свою чергу також робить неможливим визнання його речовим доказом.

Доказів того, що ОСОБА_4 , як власнику автомобіля повідомлено про підозру, слідчому судді також надано не було.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження в частині, що стосується прав і свобод особи, повинно відповідати не тільки загальним вимогам, зазначеним у відповідних статях Кримінального процесуального кодексу України, а і нормам викладеним у Конституції України та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частин тимчасово вилученого майна.

Керуючись статтями 98, 170-172, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження № 0000214 від 25.05.2024 про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1