Справа № 153/543/25
Провадження №11-кп/801/237/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітніх обвинувачених в режимі відеоконференції: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

законних представників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законного представника в режимі відеоконференції ОСОБА_12 ,

захисників в режимі відеоконференції: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисника ОСОБА_15 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000174 від 31 жовтня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_16 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, українця, громадянина України, учня 9 класу школи № 16, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Городківка Крижопільського району Вінницької області, українця, громадянина України, студента 1 курсу ПТУ с. Комаргород, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ямпіль Ямпільського району Вінницької області, українця, громадянина України, студента 1 курсу ПТУ с. Комаргород, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року неповнолітнього ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. ст. 69, 102 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна.

Ухвалено строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 25 листопада 2024 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, залишено без змін.

Визнано винуватим неповнолітнього ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовий строк на 2 (два) роки.

Покладено на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Ухвалено початок іспитового строку ОСОБА_9 обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк цілодобового домашнього арешту з дня затримання 25 листопада 2024 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_9 у виді цілодобового домашнього арешту, залишено без змін.

Визнано винуватим неповнолітнього ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовий строк на 2 (два) роки.

Покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Ухвалено початок іспитового строку ОСОБА_8 обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 25 листопада 2024 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили змінено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Закрито провадження за цивільним позовом АТ «Укрпошта» до обвинувачених про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на суму 16 259,62 грн.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 20 липня 2024 року близько 02:15 год, перебуваючи поблизу колії залізничної станції «Вапнярка» селища Вапнярка Тульчинського району Вінницької області, діючи умисно та на виконання вказівок невстановленої на даний час особи, яка організувала вчинення даного кримінального правопорушення та керувала його підготовкою і вчиненням, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, у співучасті з указаною невстановленою на даний час особою, знаючи та усвідомлюючи, що АТ «Українська залізниця» (), 100 відсотків акцій якого належать державі, а також об`єкти його інфраструктури у відповідності до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, вчинив, з метою ослаблення держави, підпал інструментальної шафи (ШПІ) трансформаторної підстанції по залізничній станції «Вапнярка» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», що перебуває в зоні обслуговування ЕЧС-16 ЕЧ-6 Подільської дистанції електропостачання АТ «Укрзалізниця» (Вінницька область, Тульчинський район, смт Вапнярка, вул. Островського, 1) із застосуванням запальної суміші, спрямований на зруйнування або пошкодження зазначеного об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.

Крім того, за обставин встановлених судом та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони 26 жовтня 2024 року близько 04:30 год, перебуваючи по вул. Центральній, буд. 56 у с. Дзигівка Могилів-Подільського району Вінницької області, діючи умисно, на виконання вказівок невстановленої на даний час особи, яка організувала вчинення кримінального правопорушення та керувала його підготовкою і вчиненням, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, у співучасті з указаною невстановленою на даний час особою, знаючи та усвідомлюючи, що АТ «Укрпошта» (), 100 відсотків акцій якого належать державі, у відповідності до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а також те, що, відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 року № 1071, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2024 р. № 1147), відділення поштового зв`язку та їх працівники, крім іншого, залучені до діяльності по здійсненню та проведенню підрозділами ТЦК та СП мобілізаційних заходів, зокрема вручення повісток із позначкою «Повістка ТЦК», що в умовах дії правового режиму воєнного стану має важливе оборонне значення, вчинили, з метою ослаблення держави, підпал адміністративної будівлі відділення поштового зв`язку 24531 АТ «Укрпошта» (Вінницька область, Могилів-Подільський район, Ямпільська ОТГ, с. Дзигівка, вул. Центральна, буд. 56) із застосуванням запальної суміші, спрямований на зруйнування або пошкодження зазначеного об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_16 просить вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року змінити в частині призначеного покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та вирішення долі речових доказів через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить визнати винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. ст. 69, 102 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовий строк на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Початок іспитового строку ОСОБА_9 обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 25 листопада 2024 року по 27 листопада 2024 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк цілодобового домашнього арешту з 28 листопада 2024 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. ст. 69, 102 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовий строк на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Початок іспитового строку ОСОБА_8 обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 25 листопада 2024 року по 05 грудня 2025 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк цілодобового домашнього арешту з 06 грудня 2025 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі ст. 961 КК України конфіскувати в дохід держави мобільний телефон у корпусі чорного кольору марки «realme C51», що належить ОСОБА_7 .

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

при призначенні покарання неповнолітнім ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , місцевий суд не застосував спеціальну норму, а саме ст. 102 КК України;

суд першої інстанції не застосував до ОСОБА_9 положення ч. 5 ст. 72 КК України та ч. 7 ст. 72 КК України до ОСОБА_8 ;

місцевий суд не застосував щодо речового доказу (мобільного телефону марки «realme C51») закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а саме спеціальну конфіскацію, передбачену ст. ст. 961, 962 КК України, оскільки він був використаний як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 , законні представники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_15 не заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Під час пояснень щодо апеляційної скарги через технічні проблеми розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції було перервано.

Надалі у телефонному режимі від учасників провадження, які приймали участь в режимі відеоконференції, надійшли усні заяви про завершення апеляційного розгляду у їх відсутність.

Представник потерпілого АТ «Укрпошта» в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення апеляційного розгляду справи у його відсутність.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутністю учасників провадження, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення та не заперечили про завершення апеляційного розгляду у їх відсутність, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, ця обставина не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, як вчинення з метою ослаблення держави підпалів, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинених в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються та перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_16 щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування при призначенні покарання неповнолітнім ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ст. 102 КК України, апеляційний суд визнає обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх визначені у розділі XV КК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань, зокрема, як позбавлення волі на певний строк.

Згідно зі ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Неповнолітні, засуджені до покарання у виді позбавлення волі, відбувають його у спеціальних виховних установах.

Пунктом 4 ч. 3 указаної статті встановлено, що покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за особливо тяжкий злочин - на строк не більше десяти років.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові по справі № 754/15594/23 від 07 квітня 2025 року дійшла висновку, що:

«коли суб`єктом вчинення кримінального правопорушення є неповнолітня особа, то порядок призначення покарання регулюється окремим розділом КК, де чітко визначено вид та розмір покарань, які можуть бути призначені неповнолітньому, а тому суд обирає міру примусу, передбачену в ст. 98 КК, виключно в межах, установлених статтями 99 - 102 цього Кодексу».

Водночас, призначаючи покарання неповнолітнім ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , місцевий суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме спеціальну норму ст. 102 КК України, що тягне за собою зміну судового рішення в частині призначення покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час зарахування попереднього ув`язнення та цілодобового домашнього арешту у строк покарання (ч. ч. 5, 7 ст. 72 КК України) є обґрунтованими та тягнуть за собою зміну судового рішення у цій частині з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України резолютивна частина обвинувального вироку повинна містити, зокрема, рішення про залік досудового тримання під вартою.

Частиною п`ятою статті 72 КК України встановлено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Установлено, що у межах цього кримінального провадження 25 листопада 2024 року ОСОБА_9 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України та надалі ухвалою слідчого судді від 27 листопада 2024 року до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Цей же запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового провадження у суді першої інстанції та продовжений до набрання вироком законної сили.

Відтак у строк покарання ОСОБА_9 слід зарахувати попереднє ув`язнення з 25 листопада 2024 року до 27 листопада 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також на підставі ч. 7 ст. 72 КК України строк цілодобового арешту з 28 листопада 2024 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Крім того, під час ухвалення вироку місцевим судом змінено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, до набрання вироком законної сили.

Тому, у строк покарання ОСОБА_8 слід зарахувати попереднє ув`язнення з 25 листопада 2024 року до 05 грудня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також на підставі ч. 7 ст. 72 КК України строк цілодобового арешту з 06 грудня 2025 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення питання про долю речового доказу, а саме мобільного телефону марки «realme C51», заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішення законної сили. При цьому: 1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використанні як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Частиною першою статті 961 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності (ч. 2 ст. 961 КК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 962 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Засоби вчинення злочину це предмети матеріального світу, що застосовуються злочинцем при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Знаряддя вчинення злочину, це матеріальний предмет, який використовується винною особою безпосередньо для впливу на об`єкт кримінально-правової охорони. Тобто, знаряддя вчинення злочину це предмет, за допомогою якого винна особа вчиняє злочин і без нього, в даному конкретному випадку, злочин не міг бути вчиненим.

Із системного аналізу указаних норм слідує, що знаряддями скоєння злочину є лише ті предмети, що були використані для виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Аналогічна позиція міститься у постановах Верховного Суду вiд 24 листопада 2020 року у справі №153/112/20 та від 02 червня 2020 року у справі № 748/1457/19.

Із фактичних обставин справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення із використанням належного йому мобільного телефону у корпусі чорного кольору, марки «realme C51», моделі «RMX3830».

Отже, указане майно відповідає ознакам, встановленим п. 4 ч. 1 ст. 962 КК України та, на підставі ст. 961 КК України, підлягає спеціальній конфіскації у власність держави.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 183/4229/23 (провадження № 51-5837кмо23) зроблено висновок, що:

«рішення апеляційного суду, яким застосовується спеціальна конфіскація постановлюється у формі ухвали, оскільки застосування згідно з положеннями статей 961, 962 КК України судом апеляційної інстанції спеціальної конфіскації не є тим «іншим випадком», передбаченим ч. 1 ст. 421 КПК України, що погіршує становище обвинуваченої».

Отже, неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та порушення кримінального процесуального закону перешкодило суду прийняти законне, обґрунтоване рішення в частині призначення покарання, зарахування попереднього ув`язнення та цілодобового домашнього арешту у строк покарання щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та вирішення питання про долю речового доказу, а саме: мобільного телефону марки «realme C51», що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, зарахування попереднього ув`язнення та цілодобового домашнього арешту у строк покарання щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та вирішення питання про долю речового доказу, а саме мобільного телефону марки «realme C51».

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_16 задовольнити.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України змінити в частині призначення покарання, зарахування попереднього ув`язнення та цілодобового домашнього арешту у строк покарання щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та вирішення питання про долю речового доказу, а саме мобільного телефону марки «realme C51».

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 102 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_9 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 05 грудня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 25 листопада 2024 року до 27 листопада 2024 року включно.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 28 листопада 2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 102 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без конфіскації майна

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_8 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 05 грудня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 25 листопада 2024 року до 05 грудня 2025 року включно.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 06 грудня 2025 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 961, 962 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави речовий доказ, а саме: мобільний телефон у корпусі чорного кольору, марки «realme C51», моделі «RMX3830», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , із сім карткою абонентського зв`язку НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 та знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів УСБУ у Вінницькій області.

В решті вирок залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4