Справа № 467/279/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка клопотання виконуючого обов`язки начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія №83» про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Виконуючий обов`язки начальника установи, що відає відбуванням покарання, у порядку п. 11,14 ст. 537 КПК України звернувся до суду із вказаним клопотанням, у якому посилався на те, що при винесенні останнього за часом вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2025 року відносно ОСОБА_4 не було враховано наявний відносно нього вирок цього ж суду від 02 липня 2024 року.

За таких обставин, суб`єкт звернення просив застосувати відносно засудженого покарання за умови наявності двох вироків.

В судовому засіданні прокурор вважав клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Засуджений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечував, однак, просив суд вирішити дане питання шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим.

Представник установи, що відає відбуванням покарання, в судове засідання не з`явився, хоча був належно сповіщений про нього і не повідомив причини своєї неявки.

Між тим суд, з огляду на положення ч.5 ст. 539 КПК України, не вважав це перешкодою для розгляду внесеного йому на розгляд клопотання.

Тому, заслухавши учасників справи і вивчивши матеріали особової справи засудженого, установив таке.

ОСОБА_4 був засуджений неодноразово, зокрема:

1) вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 вересня 2023 року за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі із застосуванням ст. 75 цього ж Кодексу з іспитовим строком 1 рік.

Злочин, згідно вироку, було учинено до 03 серпня 2023 року.

2) вироком Бердичівського міскрайонного суду Житомирської області від 02 липня 2024 року за ч.2 ст. 309 КК України до 1 року 3 місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання було призначене за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 вересня 2023 року у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

Злочин було учинено 01 травня 2024 року.

Проте, вироком Житомирського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року вказаний вирок було скасовано, однак, лише у частині призначення покарання і ухвалено новий вирок, за яким ОСОБА_4 було призначене покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

3) вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2025 року за ч.2 ст. 309 КК України до 1 виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання було призначене за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 вересня 2023 року у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Злочин було учинено 15 серпня 2024 року.

Тим самим, суд установив, що:

1) 02 липня 2024 року ОСОБА_5 був засуджений вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за ч.2 ст. 309 КК України;

2) цей вирок набрав законної сили лише 25 грудня 2025 року, коли Житомирський апеляційний суд скасував його у частині призначення покарання, а у решті - залишив без змін;

3) після постановлення вироку від 02 липня 2025 року, але до набрання ним законної сили, 15 серпня 2024 року ОСОБА_4 вчиняє ще один злочин, передбачений ч.2 ст. 309 КК України, за який його засудженого вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2025 року.

Отже, на момент постановлення вироку від 05 травня 2025 року відносно ОСОБА_4 вже було постановлено відносно нього вирок від 02 липня 2024 року, проте, він не набрав ще законної сили.

Об`єднана палата ККС ВС у постанові від 01 червня 2020 року у справі №766/39/17 роз`яснила правила призначення покарання у такій правовій ситуації.

Зокрема, вказала, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально.

Отже, при постановленні вироку від 05 травня 2025 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області повинен був застосувати положення ст. 71 КК України і частково приєднати невідбуте покарання за вироком цього ж суду від 02 липня 2024 року, так як на той момент він вже був постановлений, хоч і не набрав законної сили, бо визначальною є дата постановлення вироку, а не дата набрання ним законної сили.

Разом із цим, вирок від 02 липня 2024 року на цей час набрав законної сили і не виконується.

Отже, у даному випадку підлягають застосуванню положення ч.1 ст.71 КК України, відповідно до якої якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а не ч.4 ст. 70 цього ж Кодексу.

Вирішуючи питання стосовно того, чи погрішить це становище засудженого, суд враховує, що застосування положень статті 71 Кримінального кодексу України (призначення покарання за сукупністю вироків) може вказувати на погіршення становища засудженого, оскільки передбачає приєднання невідбутої частини покарання на попереднім вироком до нового покарання, що означає збільшення загального строку покарання.

Проте, у даному випадку збільшення строку покарання буде правомірним, так як воно повинно було мати місце ще при ухваленні вироку від 05 травня 2025 року, а тому особа, яка піддавалась кримінальному переслідуванню, повинна була і могла очікувати на таке збільшення.

А так як тоді вирок від 02 липня 2024 року не було враховано і невідбута за ним частина покарання не була приєднана до вироку від 05 травня 2025 року, то на підставі п.11 ч.1 ст. 537 КПК України, цю прогалину вправі усунути суд, визначений ч.2 ст. 539 КПК України, тобто, у порядку виконання вироку.

Ураховуючи й те, що згідно із ч.1 ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Тоді як, відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Тобто, стадія виконання вироку характеризується рядом важливих положень, до яких належить, серед іншого, обов`язковість вироків для всіх державних і громадських структур, посадових осіб і громадян, оперативність звернення і приведення вироку до виконання, можливість зміни рішень суду щодо покарання в ході виконання вироку за наявності передбачених для цього у законі підстав. Точне і безумовне виконання вироку підвищує його ефективність, сприяє зміцненню законності і правопорядку в Україні.

У той час, як самостійне виконання вироків відносно засудженого призведе до істотного погіршення його правового становища та з огляду на те, що у будь - який інший процесуальний спосіб не можливо усунути недолік вироку.

Тим самим, загалом клопотання підлягає до задоволення, проте, з інших підстав, аніж у ньому вказані, тобто, із застосуванням положень ст. 71 КК України, а не ч.4 ст. 70 цього Кодексу.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 369 -272, 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання виконуючого обов`язки начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія №83» - задовольнити частково.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2025 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Житомирського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року, згідно якого ОСОБА_4 було засуджено за ч.2 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 року 1 місяця та 15 днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_6