1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3834/26 1-кс/335/1603/2026
06 травня 2026 року м. Запоріжжя
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив таке.
Під час досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи упродовж 20232024 років на території міста Запоріжжя та Запорізької області здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут і транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів з підробленими марками акцизного податку.
Також встановлено, що до вчинення злочину причетна група осіб у складі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Згідно з наявною інформацією, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, спрямованих на отримання неконтрольованого державою прибутку, з порушенням чинного законодавства організував діяльність, пов`язану зі зберіганням, транспортуванням та оптовою реалізацією фальсифікованих тютюнових виробів із підробленими марками акцизного податку України.
Так, до злочинної групи було долучено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка здійснює реалізацію та транспортування незаконно виготовлених тютюнових виробів.
З метою транспортування фальсифікованої продукції ОСОБА_6 використовує автомобіль NISSAN ALTIMA білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , а зберігає всю фальсифіковану продукцію в металевому гаражі № 20, який розташований за адресою: місто Запоріжжя, перетин вулиці Марини Брацило та вулиці Автоклубної (територія гаражного кооперативу), периметр території якого обмежений координатами: 47.872067, 35.115691; 47.872076, 35.115713; 47.872125, 35.115664; 47.872115, 35.115643.
Вказана інформація повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, у тому числі телефонними розмовами ОСОБА_6 з іншими фігурантами кримінального провадження про зберігання з метою збуту, а також збут незаконно виготовлених тютюнових виробів.
Вилучені під час обшуку тютюнові вироби, чорнові записи, чеки, візитки, мобільний телефон мають значення речових доказів у цьому кримінальному провадженні.
Зокрема, мобільний телефон може містити листування з іншими фігурантами кримінального провадження щодо обставин кримінальних правопорушень, які підлягають встановленню.
З огляду на викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, конфіскації як виду покарання та спеціальної конфіскації, для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищезазначених речей, прокурор просить накласти на них арешт.
У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання про арешт майна та просили його задовольнити.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора в частині накладення арешту на мобільний телефон, при цьому щодо арешту іншого вилученого майна (тютюнових виробів та чорнових записів) не заперечувала.
Свої заперечення адвокат обґрунтувала тим, що станом на день розгляду клопотання прокурора ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення. Відтак, на думку представника, втручання у право власності особи, яка не є підозрюваною, здійснюється без дотримання належного процесуального балансу.
Також представник зазначила, що сторона обвинувачення не довела, що вилучений мобільний телефон є знаряддям або предметом злочину, був отриманий злочинним шляхом або містить конкретні відомості, що мають значення для розслідування.
Сама по собі наявність в ухвалі про обшук дозволу на вилучення засобів зв`язку не означає автоматичної необхідності накладення арешту на будь-який вилучений телефон.
Під час обшуку слідчий не запропонував ОСОБА_6 добровільно надати предмети, вказані в ухвалі, а фактично «вирвав» телефон з її рук.
Такі дії, на переконання представника, мають ознаки перевищення повноважень та ставлять під сумнів допустимість отриманого доказу.
Вилучений телефон на момент вилучення був увімкнений, доступ до його вмісту не був обмежений паролями, проте слідчий не оглянув його на місці, а одразу вилучив.
Стосовно вилучених тютюнових виробів представник зауважила, що за місцем проживання було знайдено лише близько 10 пачок сигарет невідомого походження та року випуску, що не може свідчити про масштабну незаконну діяльність.
Щодо чорнових записів адвокат зазначила, що вони містять інформацію про товари побутового призначення, а не про реалізацію підакцизних товарів.
З огляду на вищезазначене, представник власника майна вважає клопотання в частині арешту мобільного телефону необґрунтованим, непропорційним та таким, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання прокурора, дослідивши додані до нього матеріали досудового розслідування, слідчий суддя доходить таких висновків.
Згідно зі статтями 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності.
Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Під час застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З метою забезпечення збереження речових доказів арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
З метою забезпечення спеціальної конфіскації арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 14 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України (ч. 4 ст. 170 КПК України).
З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України під час вирішення питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен: перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів; враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора; взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 20.04.2026 надано дозвіл на обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання незаконно придбаних та виготовлених тютюнових виробів без марок акцизного податку, грошових коштів, отриманих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, документи, чорнових записів, комп`ютерної техніки, засобів стільникового зв`язку, які зберегли на собі сліди кримінальних правопорушень або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
30.04.2026 слідчим під час обшуку вищезазначеної квартири виявлені та вилучені тютюнові вироби, чорнові записи, чеки та мобільний телефон, на які прокурор просить накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.
Аналіз обставин кримінального провадження, викладених у клопотанні прокурора, рапорті оперуповноваженого УСР в Запорізькій області ДСР Національної поліції України, протоколах, складених за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, дозволяє дійти висновку, що вилучені слідчим під час обшуку тютюнові вироби можуть бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України. Вилучені слідчим під час обшуку чорнові записи, чеки, візитки та мобільний телефон могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Майно, яке має ознаки речового доказу, може бути вилучено та арештовано незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Станом на момент розгляду клопотання прокурора про арешт майна жодна особа не набула статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.
Прокурором не доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, набуто третіми особами безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість.
З урахуванням вищевикладеного слідчий суддя доходить висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим у частині застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного вище майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів є необхідним на цій стадії кримінального провадження, сприятиме досягненню його дієвості, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи його власників або володільців.
Незастосування арешту до вищезазначених речей може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Доводи представника власника майна про непричетність вилучених речей до кримінального провадження мають бути перевірені під час досудового розслідування в розумні строки.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя

ОСОБА_1