Справа № 991/372/26
Провадження 1-кп/991/4/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 лютого 2026 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого в залі суду ОСОБА_6 ,

обвинувачених в режимі відеоконференції ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників обвинувачених - адвокатів в залі суду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду в місті Києві клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених у межах кримінального провадження, та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу, поданих у межах кримінального проважження № 0000585 від 15 липня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Острівка Очаківського р-ну Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2026 року головуючим суддею справи № 991/372/26 (провадження № 1-кп/991/4/26) визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року призначено підготовче судове засідання на 20 січня 2026 року, яке неодноразово відкладалось за клопотаннями представників захисту.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13 лютого 2026 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 про здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000585 від 15 липня 2019 року колегіально у складі трьох суддів задоволено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого визначення складу колегії суддів від 16 лютого 2026 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначено колегію суддів Вищого антикорупційного суду у складі головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_14 .

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 24 лютого 2026 року відведено суддю Вищого антикорупційного суду ОСОБА_14 від розгляду даного кримінального провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2026 року для розгляду вказаного кримінального провадження визначено колегію суддів Вищого антикорупційного суду у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2

27 лютого 2026 року засобами електронного зв`язку до суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження на два місяці строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року, а саме: прибувати до прокурора та суду у кримінальному провадженні № 0000585 від 15 липня 2019 року за кожною вимогою; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в повідомленні про підозру ОСОБА_6 в цьому кримінальному провадженні, зі свідками: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також особами, які вказані у повідомленні про підозру ОСОБА_6 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначила, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 квітня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн. Із застосуванням запобіжного заходу на підозрюваного ОСОБА_6 покладено процесуальні обов`язки, передбачених ст. 194 КПК України.

В подальшому строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 , неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів Вищого антикорупційного суду. Останній раз ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2026 року термін дії обов`язків продовжено до 13 березня 2026 року, включно.

Відтак на теперішній час існує необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальних обов`язків з урахуванням існування наявних ризиків, які дають підстави вважати можливим переховування останнього від суду, здійснення ним незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризик переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у пособництві у вчиненні особливо тяжких корупційних злочинів, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Загроза бути підданим такому покарання сама по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення інкримінованих злочинів, ОСОБА_6 може планувати втечу за кордон або на тимчасово окуповану територію України, або переховуватися на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на наявність у ОСОБА_6 паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 01 грудня 2016 року та трьох неповнолітніх дітей, на останнього не поширюються обмеження виїзду за кордон під час воєнного стану. У період дії воєнного стану ОСОБА_6 4 рази покидав межі України. Обвинувачений та члени його родини мають значні матеріальні активи, а тому ОСОБА_6 , на переконання сторони обвинувачення, має можливість тривалий час переховуватися як за кордоном так і на території України. Зокрема, ОСОБА_6 у період з 2018-2023 років отримав офіційний дохід 383 294 грн. Його дружина ОСОБА_27 за аналогічний період отримала 5 563 024 грн. доходу, а також 313 530 грн. доходу від підприємницької діяльності. Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належить: земельна ділянка площею 0,063 га, кадастровий номер :34:113:0020; земельна ділянка площею 2,6378 га, кадастровий номер :37:058:0166; земельна ділянка площею 0,2144 га, кадастровий номер :37:065:0166; земельна ділянка площею 1,0 га, кадастровий номер :02:000:0089; земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер :03:003:0194; 1/4 квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31723342); автомобіль TOYOTA CAMRY, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2014; автомобіль LEXUS LX 450D УНІВЕРСАЛ-В, номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2019; автомобіль MERCEDES-BENZ E 320, номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2007. Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_27 належить: квартира АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224); житловий будинок загальною площею 131,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224); земельна ділянка площею 0,08 га, кадастровий номер :03:005:5197; домоволодіння загальною площею 267, 2 кв. 2 за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 619354); автомобіль BMW X6, номерний знак НОМЕР_5 , рік випуску 2010; автомобіль TOYOTA RAV4, номерний знак НОМЕР_6 , рік випуску 2011. Тобто зазначене вище майно, зареєстроване за ОСОБА_27 , набуто під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_27 , та, з огляду на положення Сімейного кодексу і Цивільного кодексу України, фактично є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_27 . Крім того, прокурор вказує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_27 є засновником (учасником) наступних товариств: ТОВ «ІНСТИТУТ ГЕОІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (), ФГ «ПК АГРОДАР» (), ВКЗ «СИНЕРГІЯ» (). Так, відповідно до реєстраційних даних, розмір внеску ОСОБА_27 до статутного фонду ТОВ «ІНСТИТУТ ГЕОІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (код ЄДРПОУ - 36362879) становить 30 272 грн, що складає 50% від розміру статутного капіталу підприємства. Розмір внеску ОСОБА_27 до статутного фонду ФГ «ПК «АГРОДАР» () становить 1 927 400 грн, що складає 100% від розміру статутного капіталу підприємства. Розмір внеску ОСОБА_27 до статутного фонду ВКЗ «СИНЕРГІЯ» (код ЄДРПОУ - 42821567) становить 30 000 грн, що складає 9,09% від розміру статутного капіталу підприємства. Тобто зазначені вище корпоративні права, зареєстровані за ОСОБА_27 , набуто під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_27 та, з огляду на положення Сімейного кодексу і Цивільного кодексу України, фактично є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_27 . Разом з тим, на праві власності за ФГ «ПК «АГРОДАР» (код ЄДРПОУ - 39184205), 100% якого належить ОСОБА_27 , зареєстровано наступне майно: нежитлова будівля загальною площею 15,9 кв. м за адресою: Чернігівська обл., Козелецький р., с. Сираї, вулиця Київська, будинок 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22938022); 222 земельні ділянки площею біля 440 га; будівля за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, с. Крехаїв, вулиця Першотравнева, будинок № 96 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220); автомобіль RENAULT DUSTER, номерний знак НОМЕР_7 , рік випуску 2017; автомобіль RENAULT DUSTER 1.5 D УНІВЕРСАЛ-В, номерний знак НОМЕР_8 , рік випуску 2018; автомобіль MAN TGX 18.440 СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, номерний знак НОМЕР_9 , рік випуску 2012; автомобіль GRAS GS Н/ПР-САМОСКИД-Е, номерний знак НОМЕР_10 , рік випуску 2009. Наведені вище обставини, на думку сторони обвинувачення, дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_6 був неформальним куратором ГУ ДГК в Сумській області по напрямку Держгеокадастру, а також, що він має напрацьовані ділові зв`язки, у томі числі серед працівників правоохоронних органів, які обвинувачений може використовувати для переховування від суду. Заявлений ризик станом дотепер не змінився, оскільки обставини, які обумовлюють його існування, не перестали існувати. Саме тому є необхідним і виправданим продовження строку дії раніше покладених на ОСОБА_6 обов`язків здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що останній у період вчинення злочину фактично виконував роль неформального куратора ГУ ДГК в Сумській області по напрямку Держгеокадастру, а також мав усталені зв`язки з керівною ланкою центрального апарату Держгеокадастру. З огляду на викладене, набуті ним зв`язки дають йому можливість незаконно впливати на всю вертикаль органів Держгеокадастру та його службових осіб, у тому числі з метою впливу на показання як свідків працівників ГУ ДГК в Сумській області щодо обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів. Крім того, ОСОБА_6 може незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія», оскільки має їхні персональні дані та засоби для зв`язку. З огляду на викладене, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Саме тому продовження судом строку дії обов`язку, покладеного на обвинуваченого ОСОБА_6 утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними (наразі обвинуваченими) у даному кримінальному провадженні, зі свідками, а також особами, які вказані у повідомленні про підозру ОСОБА_6 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, є необхідним і виправданим.

З огляду на заявлені ризики, які не зменшилися та продовжують існувати, сторона обвинувачення вбачає необхідність у продовженні дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 ще на два місяці. У разі, якщо суд не продовжить строк дії цих обов`язків, це унеможливить досягнення мети застосування запобіжного заходу та не дозволить запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, в судовому засіданні 27 лютого 2026 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_11 подав клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , в якому він просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави у розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн. із покладенням додаткових процесуальних обов`язків на запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, тобто 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням єдиного обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, а саме прибувати за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомляти про це суд. Повернути заставу в сумі, на яку її буде зменшено, заставодавцю ФГ «ПК «АГРОДАР» () та ОСОБА_27 .

В обґрунтування своїх вимог вказав, що запобіжний захід у вигляді застави застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 понад один рік і шість місяців тому в розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (7 570 000 грн), жодного разу не переглядався у бік зменшення. Захист вважає, що покладені на обвинуваченого обов`язки підлягають зміні у зв`язку з втратою актуальності ризиків, які стали підставою для їх первинного визначення. З моменту обрання запобіжного заходу частина таких ризиків була усунута самим органом досудового розслідування, зокрема ризик знищення документів чи інших речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім того, сторона захисту наполягає на необхідності перегляду розміру застави з огляду на зменшення кількості ризиків, які існували на момент обрання запобіжного заходу, а також з урахуванням належної процесуальної поведінки обвинуваченого. На переконання захисту, ризики, зазначені прокурором у клопотанні, мають формальний характер, ґрунтуються виключно на припущеннях і не можуть бути достатньою підставою для застосування такого суворого запобіжного заходу.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування. Базовим

обґрунтуванням наявності даного ризику сторона обвинувачення вважає «тяжкість вчиненого злочину та невідворотність покарання за нього». Проте, така позиція суперечить основам Конституції України щодо презумпції невинуватості і питання покарання та його невідворотності вирішується лише судом в нарадчій кімнаті при розгляді кримінального провадження по суті. Сама по собі санкція статті не є визначальною при обранні чи продовженні запобіжного заходу. Аналіз доданих до клопотання матеріалів свідчить про те, що начебто зв`язок між ОСОБА_6 , який нібито має стійкі дружні зв`язки з працівниками правоохоронних органів, що може сприяти його втечі чи переховуванню. Вказаний зв`язок існує лише в уяві сторони обвинувачення і не доведений жодним доказом, а отже припущення щодо його втечі, на думку сторони захисту, є безпідставним. ОСОБА_6 був допитаний в якості підозрюваного у кримінальному провадженні, вчасно прибував на допит, вчасно з`являвся на всі судові виклики, під час обшуку надано добровільно паролі до телефону, після проведення у нього обшуків неодноразово здійснював виїзд за кордон після чого повертався до України, обвинуваченим ОСОБА_6 , здано на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та не вчинено жодних дій щодо втечі за межі України. Також вказується наявність майна у обвинуваченого, проте не зазначається, що вказане майно заарештоване в рамках вказаного кримінального провадження. Підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, має намір в суді доводити свою непричетність до вчинення злочину, а отже тяжкість покарання не може розглядатись як явна ознака спроби переховування від органів досудового розслідування.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. За змістом клопотання прокурора визначено, що свідки, потерпілі та інші обвинувачені вже були допитані, а тому з боку ОСОБА_6 не надходило жодних спроб впливати або тиснути на них. На даний час, не має потреби в їх додаткових допитах. Основні експертизи у кримінальному провадженні вже проведені, а отже не можна впливати на експерта/спеціаліста, які вже склали відповідні висновки. 3 приводу позиції щодо ризику впливу на свідків на стадії судового розгляду змушений з нею не погодитись з огляду на наступне. У відповідності до ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку ст. 225 КПК України. А отже, в даному випадку, мова йде вже про стадію судового розгляду. На стадії досудового розслідування суд може формувати свою позицію лише на підставі доказів, здобутих під час слідства і не має права виносити рішення на підставі припущень (а можуть ці свідки дати в суді інші покази, ніж на стадії досудового розслідування чи ні). Це є грубим порушенням КПК України (в тому числі, в розумінні ч. ст. 3 ст. 373 КПК України). А отже, оцінюючи можливість незаконного впливу на свідків, суд зобов`язаний оцінити покази цих свідків, їх важливість для встановлення істини у справі та зробити висновок про реальну, а не вигадану можливість незаконного впливу на них. Підсумовуючи наведене, сторона захисту вказала, що жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України прокурором не був доведений. Обвинуваченому ОСОБА_6 не має сенсу переховуватись від органів слідства. Крім того, жодних доказів які прямо підтверджували причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення не наведено. Підставою для продовження застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення підозрюваним дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування, але в жодному випадку не припущення прокурора. Крім того, просить врахувати, відсутність вагомих доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_6 в місці його постійного проживання, у тому числі наявність й нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця роботи головою Фермерського господарства «ПК «Агродар»; репутацію обвинуваченого ОСОБА_6 , який характеризується виключно позитивно; майновий стан ОСОБА_6 , відсутність судимостей, тощо. Сторона захисту вважає, що жодним чином не обґрунтованим та недоведеним є те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж застава буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні, а отже наявні всі підстави для застосування, у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників кримінального провадження

Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала власне клопотання та зазначила, що на даний час продовжують існувати заявлені ризики, а саме: ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та ризик незаконного впливу на обвинувачених, свідків у цьому кримінальному провадженні, їх ступінь не зменшився, а тому з огляду на необхідність забезпечення ефективності кримінального провадження та недопущення реалізації зазначених ризиків, прокурор вказала на доцільність продовження строку дії покладених обов`язків ще на два місяці. Прокурор вказала, що саме застава у визначеному судом розмірі у сукупності із обов`язками, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останніх, адже кількість обвинувачених у провадженні є великою, і їх процесуальна поведінка має бути бездоганною, щоб уникнути зловживань та затягувань.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу зазначила, що у поданому клопотанні не наведено жодних аргументів, які б свідчили про зменшення ризиків або їх зміну. Водночас у клопотанні викладено окремі доводи, які не відповідають фактичним обставинам та є викривленими. Зокрема, під час проведення обшуку ОСОБА_6 не надав добровільно паролі до свого мобільного телефону. Крім того, він намагався знищити ноутбук та мобільний телефон, що перебували у нього, унаслідок чого техніка була пошкоджена до вкрай тяжкого стану. Для відновлення інформації довелося залучати спеціалістів. Наразі в розпорядженні сторони обвинувачення все ще перебуває один із мобільних телефонів, який залишається заблокованим, і розблокувати його, на жаль, поки що не вдалося. Таким чином, доводи, на які посилається сторона захисту, не повною мірою відповідають дійсності.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні зазначив, що клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню, натомість має бути задоволене клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу. Підозру у даному кримінальному провадженні захист вважає необґрунтованою. Вказав, що 26 квітня 2024 року слідчим суддею ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 7 мільйонів гривень із покладенням відповідних процесуальних обов`язків. У подальшому розмір застави не переглядався, попри те, що ризик знищення доказів, на переконання захисту, вже відсутній. Посилання сторони обвинувачення на наявність ризиків вважаються безпідставними, оскільки на майно ОСОБА_6 накладено арешт, що саме по собі є гарантією його належної процесуальної поведінки та відсутності намірів переховуватися від суду. Паспорт для виїзду за кордон здано на зберігання до органів міграційної служби. Крім того, він виїжджав за межі України вже після того, як дізнався про наявність кримінального провадження, однак щоразу повертався, що, на думку захисту, спростовує ризик його переховування. Ризик незаконного впливу на учасників провадження також вважається недоведеним. ОСОБА_6 знав про кримінальне провадження ще до набуття статусу підозрюваного, однак прокурором не надано жодного доказу того, що він здійснював вплив на осіб, які фігурують у справі. Сторона захисту зазначає, що з плином часу ризики або зменшуються, або взагалі перестають існувати, а в даному випадку один із заявлених ризиків узагалі не був належним чином доведений. За таких обставин захист просить задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу, визначивши заставу у розмірі 266 тисяч гривень та поклавши єдиний обов`язок, прибувати до суду за викликом, а у разі неможливості з`явитися - завчасно повідомляти про це суд.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні на запитання суду повідомив дані про своє місце проживанння та реєстрації, на даний час обіймає посаду голови фермерського господарства. Середньомісячний дохід становить до 20 тисяч гривень, однак його дохід коливається в залежності від сезону. Одружений, має на утриманні має трьох дітей, інших утриманців немає. Дружина офіційно не працевлаштована, є засновником фермерського господарства. Є військовозобов`язаним, має відстрочку від призову у зв`язку з наявністю трьох дітей. Вік - 47 років, стан здоров`я задовільний, інвалідності не встановлено. Не судимий, повідомлень про підозру в інших кримінальних провадженнях не отримував. Має доступ до мисливської зброї. Позицію щодо поданих клопотань підтримує спільно із захисником.

Суд, вирішуючи подані сторонами клопотання, встановив такі факти та обставини.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 26 квітня 2024 року (справа № 991/3541/24, провадження 1-кс/991/3577/24) до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України (том 9, а.с. 112-123).

Колегією суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 травня 2024 року (справа № 991/3541/24, провадження 11-сс/991/340/24) вищевказану ухвалу слідчого судді залишено без зміни (том 9, а.с. 124-128).

В подальшому ухвалами слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 14 серпня 2024 року, 08 жовтня 2024 року, 06 грудня 2024 року ,03 лютого 2025 року, 01 квітня 2025 року, 29 травня 2025 року, 25 липня 2025 року, 23 вересня 2025 року, 20 листопада 2025 року продовжувалися строки дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2026 року у справі № 991/26/26 (1-кс/991/25/26) строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 продовжено до 13 березня 2026 року включно, а саме: прибувати до слідчого (детектива) чи прокурора у кримінальному провадженні за кожною вимогою; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених у повідомленні про підозру ОСОБА_6 в цьому кримінальному провадженні, а саме зі свідками: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими підозрюваними: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , а також особами, які вказані у повідомленні про підозру ОСОБА_6 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (том 9 а.с. 129-135).

Також судом досліджено відомості щодо особи ОСОБА_6 (том 9, а.с. 136-250), які наявні у матеріалах провадження та які повідомлені суду в ході опитування.

Щодо обгрунтованості підозри.

Прокурор у клопотанні послалась на фактичні обставини інкримінованих, зокрема і ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та послалась на матеріали, які обґрунтовують підозру останнього за версією обвинувачення. Захист послався на відсутність доказів винуватості останнього та про зменшення/відсутність ризиків, що має наслідком зменшення розміру застави.

Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування (том 1 а.с. 4-250), клопотання про продовження строку дії обов`язків, суд дійшов висновку, що в цьому випадку дотримано стандарту «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для оцінки питання щодо продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (підготовче провадження), на якій вирішуються питання підготовки до судового розгляду, в ході якого сторона обвинувачення у змагальному судовому процесі зобов`язана буде довести, зокрема, вину осіб, у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Суд не може надавати оцінку будь-яким доказам у контексті обгрунтованості чи необгрунтованості винуватості особи, а тому цей довід захисту відхиляється.

Оцінка судом доводів прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 .

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Частинами 1, 2, 3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Оцінюючи доводи прокурора, зазначені у поданому клопотанні, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням особливостей, визначених ч. 7 ст. 194 КПК України, відповідно до яких обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховуватися від суду та ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, для констатації існування ризику має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування обвинуваченої від суду.

На підтвердження існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду прокурор зазначив, що такий ризик зумовлений тяжкістю інкримінованих йому злочинів та невідворотністю покарання у виді позбавлення волі у разі визнання його винуватим. Крім того, прокурор вказав на реальну можливість ухилення обвинуваченого від суду шляхом виїзду за межі України, перебування на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території або переховування на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зазначене, на думку сторони обвинувачення, підтверджується наявністю у ОСОБА_6 паспорту для виїзду за кордон, трьох неповнолітніх дітей та достатніх матеріальних ресурсів, за рахунок яких, останній має можливість тривалий час переховуватися як за кордоном так і на території України.

Щодо вказаного ризику суд зазначає таке.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у пособництві у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, ч. 3 ст.15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, які відповідно до класифікації злочинів за ступенем тяжкості, закріпленої у ст. 12 КК України, належать до особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Також суд враховує, що з огляду на положення ст. 45 КК України цей злочин належить до категорії корупційних, що, як правило, виключає можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України.

Отже, існування ризику переховування підтверджується ймовірністю для обвинуваченого ОСОБА_6 бути засудженим на тривалий строк з примусовим відчуженням всього належного йому майна.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (п. 33 рішення у справі «W v.Switzerland», заява № 14379/88, 26.01.1993).

З цього слідує, що саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченої існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.

Також варто враховувати, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який відповідними Указами Президента України продовжено, та він діє дотепер.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_6 є батьком трьох неповнолітніх дітей і відповідно до чинного законодавства на нього не поширюються обмеження щодо перетину державного кордону, встановлені для чоловіків призовного віку під час воєнного стану, а тому Суд не виключає можливість здійснення обвинуваченим ОСОБА_6 перетину державного кордону навіть в умовах воєнного стану, у тому числі поза встановленими пунктами пропуску та через неконтрольовані ділянки державного кордону. Зокрема, Суд бере до уваги наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 паспорту громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_1 від 01 грудня 2016 року, а також характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, які можуть спонукати його до уникнення правосуддя.

Більше того, ризик переховування від суду не обмежується можливістю ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 у спосіб виїзду за межі України, а охоплює також імовірність його переховування на території держави, з огляду на достатній його матеріальний стан. У зв`язку з цим, сам по собі факт передання ним на зберігання документа, що дає право на виїзд за кордон, не усуває зазначеного ризику. Водночас у разі не продовження дії покладених на нього мінімальних процесуальних обов`язків, отримання у розпорядження ОСОБА_6 паспорта створить реальну можливість залишити територію України з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відтак, незважаючи на наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, зокрема, постійного місця проживання, сім`ї, професійної діяльності та інших обставин, що характеризують його як особу, інтегровану в суспільне середовище, самі по собі такі зв`язки не виключають існування ризику переховування від суду.

З огляду на наявність у нього реальної можливості безперешкодного виїзду за межі України, а також з урахуванням характеру та тяжкості інкримінованого правопорушення і потенційних наслідків у разі визнання винуватим, сукупність наведених обставин свідчить про існування реального, а не гіпотетичного ризику ухилення від суду. Наявність соціальних зв`язків у цьому випадку не є достатнім стримуючим фактором та не нівелює зазначений ризик.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 та його сім`я володіють значними активами, останній має напрацьовані ділові зв`язки, у тому числі серед працівників правоохоронних органів. Вказані обставини у поєднанні з тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень, за які законом передбачено суворе покарання, об`єктивно підвищують ризик його ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ураховуючи, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, визначення можливих негативних для обвинуваченого наслідків у вигляді можливого ув`язнення у майбутньому, робить цей ризик достатньо високим. На даний час захисту відкрито матеріали досудового розслідування, які сторона обвинувачення має намір використовувати як докази, а відтак обвинувачені мають можливість оцінити вагомість вказаних доказів та надати перевагу незаконним діям з метою уникнення відповідальності, зокрема і переховуванню від суду.

Зазначені обставини, на думку Суду, дають підстави вважати обґрунтованою позицію прокурора про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 наведені вище особливості закону про кримінальну відповідальність, у сукупності з усіма іншими обставинами, що враховуються при обранні запобіжного заходу, підтверджує існування ризику переховування останнього від суду на високому рівні, незважаючи на міцні соціальні зв`язки в Україні.

Ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків/інших обвинувачених суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками/обвинуваченими у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків чи інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків/інших обвинувачених та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків та інших обвинувачених, обвинувачений ОСОБА_6 знає як їх персональні дані, так і зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Отже, вказане дає підстави обґрунтовано припускати ймовірність незаконного впливу зі сторони ОСОБА_6 на свідків та інших обвинувачених з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Суд зазначає, що органом досудового розслідування встановлено, що обвинувачений у відповідний період мав значний вплив у структурі Держгеокадастру, зокрема фактично координував діяльність ГУ ДГК у Сумській області та підтримував робочі зв`язки з керівництвом центрального апарату.

З огляду на це, Суд вважає переконливими доводи сторони обвинувачення про те, що такі зв`язки та авторитет можуть бути використані для впливу на службових осіб органу, зокрема на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 потенційно має можливість незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія». Цей ризик обумовлений тим, що співучасники вчинення злочинів мають у своєму розпорядженні персональні дані власників та засоби для контакту з ними, що створює реальну загрозу тиску на цих осіб з метою приховування правдивих обставин справи або сприяння уникненню відповідальності.

При цьому суд зазначає, що для встановлення ризику незаконного впливу на свідків не вимагається доведення факту такого впливу, а достатнім є обґрунтоване припущення про його реальну можливість, яке у даному випадку підтверджується службовим становищем обвинуваченої, характером її повноважень та тривалістю перебування на керівних посадах.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків та інших учасників кримінального провадження є не абстрактним, а реальним та обґрунтованим.

При цьому суд переконався, що в обвинувальному акті зазначений чисельний, але вичерпний перелік осіб, які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області. Також до суду надійшло клопотання про допит як свідків осіб, земельні ділянки яких арештовані у межах кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті (т.4 а.с. 35-36). Також частина вказаних осіб має намір та бажання активно брати участь у судовому провадженні, реалізуючи вказане право через відповідних представників, якими до суду уже надано чисельні клопотання у їх інтересах.

З огляду на вказане суд погоджується із прокурором про наявність потенційної можливості допиту в якості свідків обвинувачення чи захисту осіб, щодо яких нею заявлено встановлення обмеження на спілкування. Перелік таких осіб є вичерпним та обмежується їх даними, зазначеними в обвинувальному акті, а тому вказаний у клопотанні обов`язок стосується визначеного кола осіб та є застосовним у розумінні п.4) ч.5 ст. 194 КПК України. Покладення вказаного обов`язку зможе запобігти прямому чи опосередкованому впливу на вказаних осіб, з метою схиляння останніх до надання неправдивих показань, у разі їх виклику для допиту в якості свідків тощо. Колегія суддів виходить з того, що за результатми розгляду кримінального провадження, суд робить свої висновки виключно з огляду на оцінку сукупності досліджених доказів.

З огляду на викладене, Суд вбачає необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року.

Також суд звертає увагу, що прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 у прохальній частині свого клопотання, зокрема, просив зобов`язати ОСОБА_6 утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими щодо обставин, викладених в письмовому повідомленні про підозру. Таке формулювання обґрунтував тим, що відповідні обов`язки неодноразово продовжувалися слідчим суддею на стадії досудового розслідування і на час останнього продовження вони існують саме у подібному формулюванні.

Однак, на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, обвинувальний акт надійшов до суду, а особи набули процесуального статусу обвинувачених. У зв`язку з цим, у розпорядженні Суду наразі відсутнє повідомлення про підозру як процесуальний документ, що визначав обсяг підозри на стадії досудового розслідування. За таких обставин, з урахуванням зміни стадії кримінального провадження та процесуального статусу осіб, доречним та юридично вірним суд вважає формулювання відповідних обов`язків із врахуванням змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, що зумовило зміну статусу осіб, зазначених в ньому тощо. При цьому, таке уточнення формулювання покладених обов`язків не є встановленням нових обов`язків, не розширює їх змісту та жодним чином не погіршує процесуального становища обвинувачених, а має на меті виключно приведення їх викладу у відповідність до стадії судового розгляду та чинного процесуального статусу учасників кримінального провадження.

З огляду на викладене, Суд вбачає необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_28 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року, у редакції, яка відповідає стадії кримінального провадження, а також виходячи із змісту обвинувального акту, а саме: прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 в цьому кримінальному провадженні: зі свідками: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Оцінюючи співмірність обов`язків, про продовження строку дії яких прокурор заявив клопотання, з встановленими судом ризиками: переховування від суду, впливу на свідків та інших обвинувачених в цьому кримінальному провадженні, Суд дійшов висновку, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 наведених вище обов`язків становитиме мінімальне втручання у його права, а тому є співмірним меті застосування запобіжних заходів та здатне запобігти вказаним ризикам у цьому кримінальному провадженні.

Оцінка судом доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Суд зобов`язаний розглянути клопотання обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 1, 4 ст. 201 КПК України).

Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, положення статті 201 КПК України вказують тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються його доводи. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

У той же час варто наголосити, що запобіжним заходом, застосованим до обвинуваченого ОСОБА_6 визначена застава, яка є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання підозрюваного, обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат. А тому, застава є досить дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого - є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.

Разом з тим, обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу, в т.ч. в сторону його пом`якшення або скасування, оскільки строк дії цього запобіжного заходу в ухвалах суду не зазначено, а тривалість в часі запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Сторона захисту наполягала на зменшенні розміру застави, посилаючись на добросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 протягом усього періоду досудового розслідування, міцність та стійкість соціальних зв`язків, а також на істотне зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з перебігом досудового розслідування.

Разом з тим, на переконання суду, застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави відповідає критеріям розумності, пропорційності та необхідності, оскільки забезпечує належну процесуальну поведінку під час судового розгляду. Водночас, беручи до уваги тривалість досудового розслідування, фактичну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та принцип співмірності втручання у його права із завданнями кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру застави.

Так, під час первісного обрання запобіжного заходу слідчий суддя, окрім наявності обґрунтованої підозри, виходив із існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду; ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; а також ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. З огляду на це до ОСОБА_6 було застосовано заставу з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема обов`язку не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора, суду (справа № 991/3541/24, провадження 1-кс/991/3577/24).

Разом з тим, у подальшому, під час розгляду клопотань про продовження строку дії покладених обов`язків, встановлено, що ризик знищення чи спотворення доказів втратив свою актуальність у зв`язку із завершенням відповідних процесуальних дій на стадії досудового розслідування. Відтак, відпала і необхідність у збереженні обов`язку не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора, суду. Таким чином, один із ризиків, який був покладений в основу визначення розміру застави у сумі 7 570 000 грн. фактично припинив існування.

Попри це, розмір застави протягом усього періоду перегляду та продовження обов`язків залишався незмінним, що не повною мірою відповідає принципу індивідуалізації запобіжного заходу та його динамічному характеру. Запобіжний захід має відповідати актуальним ризикам та обставинам провадження, а не лише тим, які існували на момент його первісного застосування.

З огляду на те, що у разі призначення справи до судового розгляду учасників даного кримінального провадження очікує тривалий і ресурсомісткий судовий процес, з огляду на значну кількість учасників кримінального провадження, від кожного з них вимагається сумлінне та відповідальне виконання покладених процесуальних обов`язків. Неявка хоча б одного з учасників у судове засідання може зумовити відкладення розгляду всієї справи, що, у свою чергу, призводить до нераціонального використання часу та процесуальних ресурсів суду, сторін і інших учасників кримінального провадження.

Водночас, застосування запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі, який буде викликати острах втрати грошових активів, є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та гарантування його участі у судовому розгляді. Враховуючи зменшення одного із трьох ризиків, які обґрунтовували застосування застави та визначення її первісного розміру, ще на стадії досудового розслідування, суд доходить висновку, що подальше збереження застави у первісному розмірі є необґрунтованим і непропорційним.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зменшити розмір застави з 2500 до 2000 прожиткових мінімумів доходів громадян. На переконання Суду визначена у такому розмірі застава, з урахуванням рівня доходів обвинуваченого ОСОБА_6 , залишається значною та такою, що створює реальний стимул для дотримання ним всіх процесуальних обов`язків, забезпечує його явку в судові засідання та гарантує належне виконання вимог кримінального процесуального законодавства без покладення на нього надмірного фінансового тягаря.

На переконання суду, застава саме у визначеному судом розмірі у сукупності із додатковими обов`язками, продовженими судом, є законним, співмірним, адекватним та обґрунтованим заходом, який відповідає зміненому характеру ризиків, враховує процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та забезпечує належний баланс між необхідністю запобігання ризикам і дотриманням її прав та законних інтересів, та зможе забезпечити належну його поведінку в ході судового провадження.

Посилання захисту на принцип презумпції невинуватості є необґрунтованим у контексті вирішення питання про застосування чи продовження запобіжного заходу. Оцінка ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, не є встановленням винуватості особи та не порушує конституційних гарантій. На цій стадії суд не вирішує питання про доведеність вини чи призначення покарання, а лише перевіряє наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) та існування процесуальних ризиків.

Тяжкість інкримінованого злочину та суворість передбаченого законом покарання об`єктивно підвищують ризик ухилення від суду, оскільки перспектива значного строку позбавлення волі сама по собі може спонукати особу уникати правосуддя. Судова практика неодноразово виходить з того, що суворість санкції у сукупності з іншими обставинами є релевантним критерієм при оцінці ризику переховування. Відтак твердження захисту про те, що санкція статті взагалі не може братися до уваги, є помилковим.

Крім того, сторона обвинувачення не обмежується лише формальним посиланням на тяжкість злочину. Повідомлені факти свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 певних соціальних зв`язків, у тому числі контактів із працівниками правоохоронних органів, що потенційно можуть бути використані для уникнення кримінальної відповідальності або перешкоджання здійсненню правосуддя. На цій стадії достатнім є встановлення обґрунтованої ймовірності такого ризику, а не його беззаперечне доведення.

Твердження захисту про те, що такі обставини є виключно «уявними», фактично зводяться до власної оцінки доказів та не спростовують наявності об`єктивних даних, на які посилається сторона обвинувачення. Наявність відповідних зв`язків та характер інкримінованого діяння у своїй сукупності обґрунтовано вказують на існування ризику переховування від суду.

Факт своєчасної явки ОСОБА_6 на виклики слідчого та суду, а також участь у проведенні процесуальних дій свідчить лише про належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків у період дії запобіжного заходу. Однак така поведінка зумовлена саме наявністю процесуальних обмежень і не виключає існування ризиків у разі їх пом`якшення чи скасування. Практика застосування запобіжних заходів виходить з того, що належна процесуальна поведінка не є безумовною підставою для автоматичного зменшення обсягу обмежень, якщо ризики продовжують існувати.

Щодо виїздів за кордон, то сам по собі факт повернення в Україну не нівелює ризик можливого переховування, особливо з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та обсягу доказів, зібраних стороною обвинувачення (близько 700 томів). Посилання захисту на здачу паспорта для виїзду за кордон також не є визначальним, оскільки чинне законодавство не обмежує можливість незаконного перетину державного кордону за наявності відповідних зв`язків чи ресурсів.

Окремо слід звернути увагу на доводи сторони захисту щодо добровільного надання паролів до телефону під час обшуку. Прокурор у судовому засіданні зазначила, що мобільний телефон фактично залишається заблокованим, а обвинувачений ОСОБА_6 не надає реальної допомоги слідству у його розблокуванні. За таких обставин вбачається, що твердження про повне сприяння органу досудового розслідування є надуманим та не відповідає фактичному стану речей. Наявність заблокованого носія інформації, який може містити відомості, що мають значення для кримінального провадження, за умови позиції про невинуватість особи, логічно свідчить, тро те, що такі відомості мають бути відкриті для дослідження відповідних виправдувальних фактів.

Щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 майна, то обставина його арешту в межах кримінального провадження не усуває ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, оскільки майновий стан особи може забезпечити їй можливості для організації переховування або впливу на інших учасників процесу.

Крім того, намір обвинуваченого доводити свою невинуватість у суді є його процесуальним правом, однак саме по собі таке твердження не може розцінюватися як доказ відсутності ризику ухилення. Оцінка ризиків здійснюється виходячи з сукупності обставин, зокрема тяжкості інкримінованого злочину, можливого покарання та фактичних даних, встановлених у провадженні.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження не спростовують обґрунтованості клопотання прокурора. Сам факт допиту свідків, потерпілих та інших обвинувачених на стадії досудового розслідування не усуває ризику впливу на них. Відповідно до положень кримінального процесуального закону, суд при ухваленні вироку має право покладатися лише на ті показання, які він безпосередньо дослідив під час судового розгляду або які були отримані в порядку спеціальної процедури. Отже, свідки підлягають повторному допиту в суді, а їхні показання мають бути безпосередньо перевірені судом. Саме тому ризик впливу на них зберігається до моменту завершення судового розгляду та дослідження доказів у суді.

Проведення експертиз не усуває ризику впливу на експертів чи спеціалістів, оскільки вони можуть бути допитані в суді з метою роз`яснення або уточнення наданих висновків. Крім того, можливе призначення додаткових чи повторних експертиз у разі виникнення відповідних підстав.

Щодо посилань на відсутність прямих доказів вини, міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику, наявність роботи, сім`ї та відсутність судимостей, то ці обставини безумовно враховуються судом, однак самі по собі не нівелюють ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Наявність постійного місця проживання, роботи чи позитивної репутації не виключає можливості впливу на свідків або ухилення від правосуддя, особливо з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та стадії судового розгляду.

Суд звертає увагу, що запобіжний захід застосовується не як покарання, а як превентивний процесуальний механізм забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та недопущення перешкоджання кримінальному провадженню. Сукупність наведених обставин свідчить про збереження процесуальних ризиків, а отже підстав для їх визнання недоведеними не вбачається.

Керуючись статтями 314-315, 177, 178, 182, 194, 201, 372, 376 КПК України, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_11 , подані у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року - задовольнити частково.

Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 26 квітня 2024 року у справі № 991/3541/24 (провадження № 1-кс/991/577/24) у розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн. змінити на запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 656 000 грн.

Частину застави у розмірі 730 000 грн. внесену за ОСОБА_6 , повернути заставодавцю ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_11 , виданий Миколаївським РВ УМВС України в Одеській області, 19 червня 1996 року), а частину застави в сумі 184 000 грн. внесену за ОСОБА_6 , повернути заставодавцю ФГ "ПК "АГРОДАР", .

Продовжити на два місяці, тобто до 27 квітня 2026 року включно, строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 в цьому кримінальному провадженні: зі свідками: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі, визначеному КПК України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 .

Надати обвинуваченому ОСОБА_6 копію ухвали негайно після її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_3

ОСОБА_2