Провадження № 11-кп/4808/232/26
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2026 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу. Клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено. Продовжено термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без визначення розміру застави до 08 травня 2026 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, захисник обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою - цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, яка порушує його право на свободу, гарантоване Конституцією України та міжнародними договорами. Звертає увагу на те. що він перебуває під вартою тривалий час.

Зокрема, посилається на те, що в даному випадку суд фактично повторив аргументи попередніх ухвал, не навівши нових обставин, які б обґрунтовували подальше тримання його під вартою. Таке формальне продовження запобіжного заходу суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, вказує, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними конкретними доказами. Так, ризик переховування від суду, суд мотивує лише тяжкістю можливого покарання. Зазначає, що він має постійне місце проживання, сім`ю та малолітніх дітей, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, а також потерпіла у нотаріально посвідченій заяві не заперечує проти зміни запобіжного заходу. Стверджує, що жодного факту спроби впливу на потерпілу чи свідків прокурором не наведено. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується лише його попередніми судимостями, однак, згідно з практикою ЄСПЛ наявність судимостей сама по собі не доводить ризику вчинення нового злочину. Також, суд не розглянув можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Зауважує, що цивілізовані майнові суперечки фактично перекваліфіковані у кримінальні правопорушення, що створює ризик порушення принципів законності, справедливості та об`єктивності судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просив скасувати ухвалу суду. Змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід із тримання під вартою. На менш суворий, звільнивши його з під варти.

Вважає, що ухвала постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі суд взагалі не виклав фактичних обставин інкримінованого правопорушення, а тільки формально зазначив статтю кримінального закону. Такий підхід позбавляє ухвалу змістовності й не дозволяє перевірити, чи відповідає застосований запобіжний захід характеру та тяжкості інкримінованого діяння.

На думку захисника, клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, є формальним, необґрунтованим та не підтвердженим матеріалами, а зазначені в ньому твердження побудовані на припущеннях і суперечать реальним обставинам кримінального провадження. Зокрема, прокурор не навів жодних конкретних фактичних обставин і матеріалів, які давали б підстави дійти висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. У клопотання відсутнє обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За вказаних обставин, клопотання прокурора не підлягало задоволенню.

Вважає, що ризики в даному кримінальному провадженні відсутні або низькі. Враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування від правосуддя. Усі речові докази та документи по справі зібрані, експертизи призначені а речові докази вилучені, отже відсутні ризики знищення доказів. Конкретних підстав передбачати незаконний вплив на свідків та перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню, немає.

Окрім того, ухвала не містить жодного аргументу, чому більш м`які запобіжні заходи є недостатніми. Суд повністю проігнорував вимогу закону щодо обов`язкової оцінки можливості застосування альтернатив, чим порушив п.3 ч.1 ст. 196 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники просили задовольнити вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг, оскільки вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів без визначення розміру застави, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою без визначення застави на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю. Клопотання обґрунтовував тим, що в даному провадженні відсутні доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а подальше тримання під вартою загрожує його життю та здоров`ю, тому наявні конкретні умови можливого застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого, а клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , серед яких є тяжкий (ч. 4 ст. 186 КК України) та особливо тяжкий (ч. 4 ст. 189 КК України) злочини, та ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконного впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані в ході судового розгляду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальних правопорушень, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про те, що відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

При цьому, в апеляційних скаргах не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням. При цьому сімейні обставини, на які посилаються обвинувачений та його захисник, на думку колегії суддів, є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості перевірити доводи про неправильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, надати оцінку сукупності доказів, які будуть досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті та прийти до висновку про наявний «стан доказів» і їх переконливість в тому, що подальший розгляд кримінального провадження може призвести до ухвалення несприятливого для обвинуваченого рішення або до висновку про те, що обвинувачення висунуте обвинуваченому є безпідставним.

Апеляційний суд не може об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на необхідність дотримання вимог щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки у зв`язку з чим суд першої інстанції повинен спрямувати свої зусилля на прийняття ефективних заходів щодо своєчасного розгляду кримінального провадження. Колегія суддів звертає увагу на тривалість розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки це дає підстави вважати, що судом не повною мірою вживаються передбачені законом заходи щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційних скаргах, не встановлено, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2026 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5