Провадження № 1-кп/947/426/26
УХВАЛА

19.02.2026 м.Одеса

Колегія суддів Київського районного суду м.Одеси у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого у кримінальному проваджені №10001657 від 18.12.2023

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, громадянин України, з вищою освітою, одружений, є фізичною особою підприємцем, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 і його представника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, мотивуючи тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду з метою уникнення покарання, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити новий злочин, оскільки обвинувачений є особою похилого віку, через що не підлягає мобілізації під час правового режиму воєнного стану в Україні, має право на безперешкодний виїзд за межі України, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані. Крім того, потерпілий і деякі свідки є сусідами обвинуваченого та не виключається їх зустріч по місцю проживання. Крім того, ОСОБА_5 в день скоєння кримінального правопорушення відбув до м.Вілково, де переховувався після вчиненні події злочину, звідки по телефону цікавився діями працівників поліції. ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, а дослідження письмових і речових доказів ще не завершено. Прокурор вважає, що менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора. Вважає, що частина досліджених судом доказів доводить обґрунтованість висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, а тому названі прокурором ризики продовжують існувати і вони не зменшилися та не відпали. Адвокат ОСОБА_8 зазначила, що обвинувачений є особою непризовного віку, а тому може безперешкодно залишити межі України.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора і позицію свого представника.

Захисник - адвокат ОСОБА_9 заперечив проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики прокурором не доведені. Досліджені докази не свідчать про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому в провину злочину. При цьому ОСОБА_5 не погрожував потерпілому, а той, дізнавшись від правоохоронців про нібито замовне вбивство, не сприймав особисто такі погрози або натяки на таке. Обвинувачення взагалі надумане. ОСОБА_5 є особою похилого віку з рядом хронічних захворювань, у т.ч. цукровий діабет, є інвалідом 2-ї групи по зору, потребує стаціонарного лікування, що відображено у медичних довідках, раніше не судимий. Далі захисник заявив, що автоматичне продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, не визначення альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави, є неприпустимим. ОСОБА_5 фактично відбуває покарання без обвинувального вироку суду, перебуваючи під вартою два роки, при можливому максимальному покаранні за даною кваліфікацією 7,5 років, (1/2 від максимального строку у вигляді 15 років). Довічне позбавлення волі у даному випадку не може бути призначено. Тому захисник просить змінити запобіжний захід на заставу, що передбачено ст.183 КПК України.

Адвокати ОСОБА_10 підтримали доводи свого колеги, оголосив свої письмові заперечення з приводу заявленого прокурором клопотання, в яких виклав свою позицію. Зокрема, адвокат ОСОБА_10 на підставі правової доктрини «отруєного дерева» поставив під сумнів ухвали слідчих суддів Приморського районного суду м.Одеси стосовно обрання та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ухвали Київського районного суду м.Одеси з цих же питань щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , судові рішення Одеського апеляційного суду щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, повноваження слідчого і процесуального керівника у даному кримінальному провадженні, а також належність і допустимість усіх зібраних доказів через порушення правил підслідності. На думку адвоката ОСОБА_10 , ОСОБА_11 був затриманий не уповноваженою на те особою. В обґрунтування позиції адвокат ОСОБА_10 навів чимало різноманітних рішень ЄСПЛ та Верховного Суду стосовно інституту застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Далі захисник також послався на стан здоров`я ОСОБА_5 , який є особою похилого віку, потребує постійного лікування, яке не отримує в умовах ізоляції від суспільства. В завершеня адвокат ОСОБА_10 просив відмовити в задоволені клопотання прокурора та обрати ОСОБА_5 будь-який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 по суті порушеного перед судом питання підтримав доводи своїх захисників, вкотре заявивши про нелюдське до нього поводження в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», у т.ч. через відсутність опалення в камері, не отримання належного лікування.

Суд вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши наявні у суду документи, дійшов висновку про те, що необхідно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки законних підстав для зміни запобіжного заходу на даний час не вбачається. При цьому суд виходить з наступного.

З обвинувального акту і доданих до нього матеріалів вбачається, що на обґрунтування обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі або позбавлення волі на певний, тривалий строк, зібрані певні докази, які суд розпочав дослідженням, але в повному обсязі ще не дослідив, у т.ч. не допитував потерпілого і свідків.

Відповідно до ст.177 КПК України суд вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини:

може здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки він є особою похилого віку, через що не підлягає мобілізації під час правового режиму воєнного стану в Україні, має право на безперешкодний виїзд за межі України, не має міцних соціальних зв`язків, частина його родини вже проживає за межами України, а документи, які дають йому право на виїзд за межі України, перебувають у обвинуваченого і слідчим вони не вилучалися;

може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, яких суд ще не допитував, оскільки ОСОБА_5 оспорює обвинувачення, в минулих судових засіданнях допускав образливі висловлювання як на адресу потерпілого і інших учасників судового розгляду, так і на адресу інших осіб;

може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину на замовлення.

Наведені ризики доводяться матеріалами кримінального провадження, у тому числі тими, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я. Дані ризики на даний час не зменшилися і не відпали.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися о уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Солдатенко проти України».

Відповідно до ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

При цьому суд виходить з характеру і обставин кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 , суспільного інтересу, наявності певного суспільного резонансу тощо. При цьому суспільство, у тому числі потерпіли та його родичі, вправі очікувати від суду рішень на користь захисту гарантованих Конституцією України особистої недоторканності особи, її життя і здоров`я, а тому суспільний інтерес переважає над особистою волею обвинуваченої особи і неможливості у даному випадку застосування іншого запобіжного заходу у виді застави, навіть як альтернативної триманню під вартою міри.

Враховуючи викладене, законних підстав для визначення запобіжного заходу у виді застави у даному краніальному провадженні не вбачається.

Твердження адвоката ОСОБА_10 під час обговорення клопотання стосовно запобіжного заходу щодо недопустимості і неналежності здобутих слідством доказів, є передчасним, оскільки належність і допустимість доказів вирішується в іншому порядку або на іншій стадії процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_5 на строк 60 днів до 19.04.2026 включно.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали щодо обвинуваченого відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_1