Дата документу 05.03.2026 Справа № 331/3528/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3528/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/194/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 5 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000109, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 квітня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260, ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку робочого місця, яке знаходиться в кабінеті з табличкою «Блок дистанційно-променевої терапії», що розташований на 1 поверсі КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна, буд. 177а, майно, а саме на: мобільний телефон чорного кольору, марки «HUAWEI» P40 Lite, модель: JNY-LX1, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , з встановленою сім картою, яка має мобільний номер телефону: НОМЕР_4 , з видимими слідами використання.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений час, але не пізніше 24 березня 2022 року, громадяни України ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також інші невстановлені на даний час особи, діючи умисно, ініціативно надали згоду на співробітництво з військовослужбовцям ЗС рф та представникам інших воєнізованих формувань рф у проведенні підривної діяльності проти України, у тому числі шляхом участі у бойових діях проти ЗС України на окупованих територіях.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний громадянин України ОСОБА_19 , уродженець м. Запоріжжя Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, встановлено, що ОСОБА_19 , не пізніше травня 2024 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені) в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність свого діяння, здійснив перехід на бік ворога та добровільно вступив до лав збройних сил російської федерації.

З повідомлення оперативного підрозділу 6 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Запорізькій області встановлено, що громадянин України ОСОБА_19 підтримує сталі зв`язки із своїми батьком: ОСОБА_6 , який може бути обізнаним про вчинення кримінального правопорушення останнього, робоче місце ОСОБА_6 знаходиться у приміщенні ординаторського блоку дистанційно-променевої терапії КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна, буд. 177а.

30 січня 2026 року на підставі ухвали слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя проведено обшук робочого місця, яке знаходиться в кабінеті з табличкою «Блок дистанційно-променевої терапії», що розташований на 1 поверсі КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна, буд. 177а, під час проведення якого вилучено предмети, які мають вагоме значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон чорного кольору, марки «HUAWEI» P40 Lite, модель: JNY-LX1, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , з встановленою сім картою, яка має мобільний номер телефону: НОМЕР_4 , з видимими слідами використання.

Постановою слідчого від 30 січня 2026 року вказані предмети визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, в обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що на вказаному мобільному телефоні можуть міститись електронні докази, виявлення та фіксація яких передбачає застосування спеціальних знань, у зв`язку із чим, є необхідність у проведенні судової комп`ютерної експертизи.

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 5 лютого 2026 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вказане у клопотанні майно.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту, слідчий суддя зазначив про те, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, доведена необхідність такого арешту майна, а також існують ризики, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування скарги вказує, що у органу досудового розслідування було достатньо часу для визначення процесуального статусу ОСОБА_6 та ОСОБА_20 .

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_20 є особами похилого віку, мають низьку хронічних захворювань, ніколи не притягувались до будь-якої юридичної відповідальності, в діях останніх не вбачається склад будь-яких кримінальних правопорушень.

Зазначає, що кримінальне провадження, в рамках якого розглядається клопотання слідчого, зареєстровано в ЄРДР ще в 2022 році, на теперішній час ОСОБА_6 та ОСОБА_20 не перебувають у статусі підозрюваних та обвинувачених, а сам факт спілкування батьків зі своїм сином, не несе кримінальної відповідальності.

Повідомлені належним чином власник майна та його представник до судового засідання апеляційного суду не з`явились. Від представника - адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у відсутність ОСОБА_6 та його представника.

Прокурор, також був повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб;

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався та обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

Так, із матеріалів провадження убачається, що наразі здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 1 квітня 2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 260, ч. 2 ст. 111 КК України.

В рамках даного кримінального провадження був проведений обшук в кабінеті з табличкою «Блок дистанційно-променевої терапії», що розташований на 1 поверсі КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Культурна, буд. 177а, під час якого був вилучений мобільний телефон, на який слідчий просить накласти арешт.

Постановою старшого слідчого від 30 січня 2026 року вказане в клопотанні майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги представника власника майна щодо арешту мобільного телефону, колегія суддів приходить до висновку про наявність правової підстави для накладення арешту на таке майно, оскільки органом досудового розслідування був вилучений мобільний телефон відповідно до приписів ч. 2 ст. 168 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на його вилучення.

На переконання апеляційного суду, вилучення мобільного телефону здійснено у межах кримінального провадження, у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що на ньому може міститися інформація, що має доказове значення.

Так, із матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_19 ймовірно може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, яке є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Крім того, із матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_19 є сином ОСОБА_6 , мобільний телефон якого було вилучено під час обшуку.

Із матеріалів клопотання також випливає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_20 має сталі зв`язки зі своїм сином - ОСОБА_19 , який як встановлено органом досудового розслідування в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність свого діяння, здійснив перехід на бік ворога та добровільно вступив до лав збройних сил рф.

Більш того, із встановленої органом досудового розслідування інформації, ОСОБА_6 , мобільний телефон якого було вилучено та ОСОБА_20 , мають відверту проросійську позицію, виправдовують агресію рф проти України, очікують на окупацію м. Запоріжжя російськими військами, а також наявні дані свідчать про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_20 могли повідомити ОСОБА_19 відомості щодо розміщення підрозділів СОУ та результатів уражень державою-агресором об`єктів у м. Запоріжжя (а.с. 19).

Отже, на переконання колегії суддів, вилучений за місцем роботи ОСОБА_6 мобільний телефон, може містити відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема, листування з ОСОБА_19 , який як встановлено органом досудового розслідування може бути причетний до вчинення злочинів, що розслідуються у даному кримінальному провадженні.

З-поміж іншого, на підтвердження обґрунтованості постановленої ухвали слідчого судді про арешт майна, свідчать відомості, що викладені у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем, зокрема - зняття інформації з електронних інформаційних систем - мобільного додатку месенджеру «Telegram» користувача « ОСОБА_21 » (зареєстровано за номером мобільного тефлону НОМЕР_4 ) (а.с. 26-51).

На переконання колегії суддів, відомості, що викладені у зазначеному протоколі вказують на те, що інформація, яка міститься на вилученому мобільному телефоні може становити певний інтерес для досудового розслідування в контексті розслідуваних обставин.

Крім того, перевіряючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів враховує і ту обставину, що метою накладення арешту на мобільний телефон, слідчий вказує як необхідність проведення комп`ютерної технічної експертизи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 168 КПК України.

Ураховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на мобільний телефон у даному кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги, слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 5 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000109, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 квітня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260, ч. 2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4