Номер провадження: 11-сс/813/305/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2025, про накладення арешту на майно у к/п №0001225 від 18.06.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та накладено арешт, із забороною розпорядження, користування та відчуження, на транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі «I10», в кузові білого кольору, 2021 р.в., номер кузова шассі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. При цьому, наявні достатні підстави вважати, що майно, власницею якого є підозрювана ОСОБА_7 та на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, підлягатиме ймовірній конфіскації, як різновиду додаткового покарання, а завданням арешту майна є запобігання його можливого знищення/ відчуження.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою, посилаючись на те, що слідчий суддя належним не дослідив обставини к/п та не врахував, що транспортний засіб був придбаний ОСОБА_7 в 2021 році на кредитні кошти та відсутні підстави стверджувати, що він був придбаний за грошові кошти, отримані незаконним шляхом. Крім того, на теперішній час ОСОБА_7 зареєстрована як ФОП та т/з потрібен їй для провадження підприємницької діяльності, тобто позбавлення її можливості користуватися ним призведе до відсутності в неї засобів до існування. Водночас, накладення арешту на майно без заборони користуватися т/з в повному обсязі задовольняє потреби досудового розслідування.

Водночас, представник власника майна ОСОБА_8 заперечує обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , оскільки виникають сумніви щодо наявності прямого умислу та корисливих мотивів, в зв`язку із чим виключається наявність суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. При цьому, представник ОСОБА_8 зауважує, що майновий стан ОСОБА_7 не змінився будь-яким чином в сторону збільшення, після описаних в повідомленні про підозру подій, заробітна плата залишилась на тому ж рівні, премії не виплачувались. Представник зауважує, що в цьому к/п відсутній причинно-наслідковий зв`язок між «ненаданням у передбачений договором та чинним законодавством спосіб комунальному підприємству повної інформації про вартість електричної енергії» та здійсненням ТОВ «Ю-ГАЗ» господарської діяльності на підставі договору про постачання електричної енергії від 27.01.2022, яким була визначена ціна відповідної послуги та не передбачений обов`язок щодо зменшення відповідної ціни з боку постачальника, тобто представник вказує на відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України в цьому к/п.

За таких обставин представник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та винести нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо її задоволення при цьому погодився щодо можливості користування ОСОБА_7 транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду слідчий суддя не в повній мірі дотримався вказаних приписів кримінального процесуального законодавства з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

За змістом ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційний суд зауважує, що оцінка обґрунтованості підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, пред`явленої ОСОБА_7 25.12.2025, була здійснена Одеський апеляційним судом в ухвалі від 04.02.2025 за результатами розгляду апеляційних скарг прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.12.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , було застосовано запобіжний захід у виді застави з покладенням на неї відповідних обов`язків до 24.02.2026. За таких обставин апеляційний суд констатує, що надані матеріали к/п в сукупності можуть підтверджувати обґрунтованість пред`явленої підозри, яка на теперішній час потребує подальшого розслідування.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна.

Тобто, санкцією статті прямо передбачене обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Отже, накладення арешту на автомобіль ОСОБА_7 , яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України в повній мірі узгоджується із п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, яким прямо передбачена підстава накладення арешту на майно - з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, в зв`язку із чим старший слідчий і просив накласти арешт на майно.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що за змістом п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відтак, на переконання колегії суддів, з врахуванням обставин цього к/п, позбавлення власника права користування транспортним засобом не являється такою необхідною мірою втручання в його право власності, непорушність якого конвенційно гарантована.

Разом з тим, накладення арешту на т/з марки «HYUNDAI» моделі «I10», в кузові білого кольору, 2021 р.в., номер кузова шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 із забороною права розпорядження та відчуження є необхідним обмеженням права власності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, адже відповідає меті накладення арешту (конфіскації майна як виду покарання в разі ухвалення обвинувального вироку), а також встановленим приписам кримінального процесуального законодавства, виконанню завдань та меті цього к/п. При цьому, власник т/з не буде позбавлений права користування вказаним майном з метою забезпечення власних потреб та провадження підприємницької діяльності задля отримання прибутку.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про помилковість оскаржуваної ухвали слідчого судді в частині заборони власнику права користування транспортним засобом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про накладення арешту на належний ОСОБА_7 т/з із забороною розпорядження та відчуження.

Керуючись ст.ст. 24, 170-174, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2025 про накладення арешту на майно у к/п №0001225 від 18.06.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про арешт майна.

Накласти арештна транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі «I10», в кузові білого кольору, 2021 р.в., номер кузова шассі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони розпорядження та відчуження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10