Житомирський апеляційний суд
Справа №296/674/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/146/26
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/674/26 в межах кримінального провадження №0000071 від 10.06.2025 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 23.01.2026,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_8 . Накладено арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000071 від 10.06.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання: об`єкт житлової нерухомості, цілісний майновий комплекс, який складається з: адмінбудинок літера «А-2», цегельний, площею 478,7 кв.м.; насосна літера «Б», цегельна, площею 147, 1 кв. м.; пождепо літера «В», цегельне, площею 276, 7 кв. м.; вбиральня літера «Г», цегельна, площею 6, 0 кв.м.; приміщення для прання літера «Д», цегельне, площею 60 кв.м.; склад для мастил літера «Ж» цегельний, площею 46,5 кв. м.; лабораторія літера «З», цегельна площею 100 кв.м.; прохідна літера «Т-2» цегельна, площею 13, 2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження та розпорядження вказаного майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, а своїм рішенням відмовити у задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000071 від 10.06.2025, про арешт цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 . При цьому, зазначає, що відповідно до повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень від 21.01.2026 ОСОБА_7 повідомлено у про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України 21.01.2026 о 17:39 год. Звертає увагу, що 19.11.2025 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира у справі №296/13103/25 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000071 від 10.06.2025 до 6-ти місяців, тобто до 25.01.2026. В свою чергу, 21.01.2026 ОСОБА_7 та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України. Проте, згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 23.01.2026 у справі №296/674/26 клопотання слідчого у кримінальному провадженні, надійшло до слідчого судді 22.01.2026, тобто після повідомлення про завершення досудового розслідування та розглянуто слідчим суддею 23.01.2026. При цьому, про наявність такого клопотання та його розгляд поза межами строку досудового розслідування (згідно ст.219 КПК України) підозрюваного ОСОБА_7 ніхто не повідомляв, чим грубо порушено право на захист та незаконно обмежено право власності ОСОБА_7 на належне йому майно. Звертає увагу, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачуються особа. Наголошує, що враховуючи, що ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем, та згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.03.2020, відповідно до п.1.8. якого ТОВ «Флюгцойг» продав (передав у власність) ОСОБА_7 цілісний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_7 , то фактично указане вище майно придбане ФОП ОСОБА_7 для ведення підприємницької діяльності. Крім того, в кримінальному провадженні ухвалами слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 01.08.2025 у справі №296/8316/25 та Житомирського апеляційного суду від 13.08.2025 у справі №296/8316/25 накладено арешт на майно ОСОБА_7 , серед якого 7770 грн. та 49100 грн. В свою чергу, відповідно до платіжної інструкції №2.232698479.1 від 25.07.2025 ОСОБА_9 внесена застава за ОСОБА_7 в сумі 242240 грн., яка фактично більше розміру так званої завданої шкоди відповідно до повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень. Посилаючись на зазначене, вважає, що незаконним та необґрунтованим накладений арешт на вищевказане майно ОСОБА_7 , а також не співмірним із завданою шкодою, яка інкримінується його підзахисному.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника в підтримку апеляційних вимог, дослідивши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, у відповідності до ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Положеннями ч.3 ст.171 КПК України передбачено, що в даному випадку у клопотанні повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно не дотримано.

Відповідно до матеріалів судового провадження №296/674/26, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000071 від 10.06.2025 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.ч.2, 4 ст.358 КК України.

21.01.2026, в межах цього №0000071 від 10.06.2025, ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 24.07.2025 та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме про те, що він підозрюється ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.2 ст.358 КК України.

22.01.2026 старша слідча СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 звернулась до відповідного слідчого судді із клопотанням, в якому просила накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Бердичів, вул.Семенівська,105.

За результатами судового розгляду цього клопотання слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, як вважає апеляційний суд, старша слідча СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надала достатні і належні докази тих обставин, на які послалася у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

В свою чергу, фактично основні апеляційні посилання захисника зводяться до того, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000071 від 10.06.2025 продовжено ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 19.11.2025 до 25.01.2026, при тому, що 21.01.2026 ОСОБА_7 та його захиснику адвокату ОСОБА_6 повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України. Разом з цим, вище зазначене клопотання старшої слідчої СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, надійшло до слідчого судді 22.01.2026, тобто після повідомлення про завершення досудового розслідування та розглянуто слідчим суддею 23.01.2026. Таким чином, клопотання слідчим подане по-за межами строку досудового розслідування цього кримінального провадження.

В даному випадку, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, ч.8 ст.223 КПК України передбачено, що слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування. А згідно з ч.ч.1, 3 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Таким чином, за аналізом вказаних процесуальних норм вбачається, що неможливість проведення слідчих дій КПК України пов`язує виключно із закінченням досудового розслідування, яке визначається, зокрема, днем звернення до суду з обвинувальним актом, а не з відкриттям матеріалів іншій стороні. Частина ж третя ст.219 КПК України виключає період ознайомлення з матеріалами із перебігу строків досудового розслідування, однак в ній не йдеться про закінчення досудового розслідування.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні, як і не надані захисником дані, котрі б свідчили про закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000071 від 10.06.2025. Тому твердження адвоката про неможливість проведення слідчих дій, в даному випадку звернення з клопотанням про арешт майна в зазначеному кримінальному провадженні, після закінчення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування не узгоджується з зазначеними вище приписами КПК України.

Таким чином, подання слідчим клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні №0000071 від 10.06.2025, як і проведений його судовий розгляд слідчим суддею, повністю відповідають вимога КПК України, апеляційні посилання захисника є безпідставними.

Крім того, є безпідставними апеляційні посилання захисника на проведення судового розгляду клопотання слідчої без участі сторони захисту (підозрюваного та його захисника), з урахуванням положень ч.2 ст.172 КПК України, котрими визначена можливість розгляду клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, його захисника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що під час апеляційної перевірки законності оскаржуваного рішення слідчого судді, апеляційний розгляд провадження проведено з участю, як підозрюваного, так і його захисника, котрими повністю реалізовані відповідні процесуальні права під час апеляційного провадження, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про порушення права на захист підозрюваного в даному випадку.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим та слідчим суддею норм КПК України в цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, з огляду на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191, ч.2 ст.358 КК України, тому, у випадку доведеності його вини, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, оскільки санкція ч.5 ст.191КК України, передбачає обов`язкове призначення такого додаткового покарання.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , що належить йому особисто на праві приватної власності (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки №460811063 від 19.01.2026, а.п.18), шляхом тимчасового позбавлення права відчуження та розпорядження майном.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, підпадає під дію норм п.3 ч.2 та ч.5 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна ОСОБА_7 , про які йдеться в клопотанні слідчого.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

Також, з огляду на наявність підстав вважати, що незастосування арешту зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині можливої конфіскації майна як виду покарання в даному випадку, арешт майна належного ОСОБА_7 на цьому етапі є цілком законним і необхідним заходом для забезпечення дієвості кримінального провадження, та є цілком розумним, пропорційним, як і не створює надмірного тягаря, котре перевищує цілі цього провадження. Апеляційні посилання захисника в цій частині, та його ж посилання на внесену заставу в інтересах ОСОБА_7 , як і попередні судові рішення стосовно накладання арешту на майно останнього, жодним чином не спростовують процесуальної необхідності накладання арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

Розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб.

Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 406, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 23.01.2026, якою накладено арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000071 від 10.06.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення конфіскації, як виду покарання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження та розпорядження вказаного майна, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :