Справа №577/4373/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/829/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

18 лютого 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 , яка є головуючою у кримінальному провадженні № 0000687 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та забезпечити розгляд заяви про відвід іншим складом суду або в іншому суді в порядку ст. 35 КПК України.

Перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, суддя-доповідач дійшов висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 12.06.2012 № 13-рп/2012 зазначив, що встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження, законодавець повинен керуватися принципом пропорційності. Отже, можливість обмеження права на оскарження допускається, якщо воно встановлено законом, переслідує легітимну мету та є обґрунтованим.

Аналогічна позиція висловлена Європейським судом з прав людини (рішення у справах «Воловік проти України», «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»), де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Реалізуючи ці конституційні принципи, Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК ) встановлює чіткий порядок та межі оскарження судових рішень.

Згідно зі ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень суду в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок та перелік рішень суду першої інстанції, які підлягають апеляційному оскарженню, визначені статтею 392 КПК України.

Аналіз положень ст. 392 КПК України свідчить, що ухвали про відмову у задоволенні заяви про відвід судді не входять до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення по суті. Крім того, норми параграфа 6 Глави 3 КПК України, що регулюють процедуру відводу, також не передбачають можливості самостійного оскарження такої ухвали.

За змістом ч. 3 ст. 392 КПК України, заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті (тобто на підсумкове рішення суду).

Оскільки ОСОБА_3 оскаржує рішення, яке згідно з нормами КПК України не підлягає апеляційному оскарженню окремо від вироку, суддя-доповідач зобов`язаний застосувати положення ч. 4 ст. 399 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 392, 399 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_2