КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/263/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2981/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року в кримінальному провадженні №0001952 від 05.11.2025 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт на майно, яке вилучене 10.02.2026 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки iPhone 15 Pro Max сірого кольору у чохлі прозорому з блискітками з обрамленням золотистого кольору та з метеликами золотистого кольору, яким користується ОСОБА_8 із забороною користування, відчуження та розпорядження даним майном.

В обґрунтування клопотання зазначив, що слідчими Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001952 від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

05.11.2025 до чергової частини Обухівського РУП надійшов рапорт оперативного підрозділу про те, що отримано відомості щодо незаконного заволодіння, шахрайським шляхом, упродовж 2021-2022 років земельною ділянкою на території м. Васильків Обухівського району Київської області, в результаті чого інтересам територіальної громади може бути спричинено тяжкі наслідки.

На початку 2022 року власниками ПП «Логро» () ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ), а також ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_2 ) виник злочинний умисел, щодо незаконного заволодіння земельними ділянками комунальної власності на території Київської області.

Зазначені вище особи, підтримують тісні особисті зв`язки з працівниками органів місцевого самоврядування Васильківської міської ради, ГУ Держгеокадастру у Київській області та пов`язаними з ними особами.

Встановлено факт незаконного заволодіння земельною ділянкою комунальної власності кадастровий номер :04:019:0065 площею понад 1 га, що розташована у центральній частині м. Васильків, шляхом використання підробленого державного акта на право приватної власності від 05.11.1998 № 027351. Вказаний документ подано для державної реєстрації на підставну особу - ОСОБА_11 , матір дружини директора ПП «Логро» ОСОБА_12 . Подальша реєстрація здійснена 20.12.2021 у відділі 2 Управління у Корюківському районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

19.01.2022 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_13 здійснено реєстрацію права власності земельної ділянки за ПП «Логро» на підставі договору купівлі-продажу № 142 від 19.01.2022.

Після чого, зазначені вище особи, спільно з службовими особами Васильківської міської ради та ГУ Держгеокадастру у Київській області здійснили незаконну зміну цільового призначення земельної ділянки :04:019:0065, а також організували її поділ на нові земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:019:0122 - власник ПП «Логро»; :04:019:0120 - власник ПП «Логро»; :04:019:0121 - власник ОСОБА_14 ; :04:019:0123 - власник ОСОБА_15 (дружина ОСОБА_10 ).

Встановлено, що для легалізації протиправної діяльності вказані особи використовували домовленості з посадовими особами органів місцевого самоврядування та ГУ Держгеокадастру, а також залучали підконтрольних розробників документації із землеустрою (ФОП ОСОБА_16 , ФОП ОСОБА_17 ).

10.02.2026 в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду за адресою: АДРЕСА_1 за адресою проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено: - мобільний телефон марки iPhone 15 Pro Max сірого кольору у чохлі прозорому з блискітками з обрамленням золотистого кольору та з метеликами золотистого кольору, яким користується ОСОБА_8 , котрий поміщено до спеціального пакету НПУ №WAR1000235.

Згідно постанови слідчого від 10.02.2026 вилучені вище зазначені предмети під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор вказував, що у разі не накладення арешту на зазначене майно існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 10.02.2026 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки iPhone 15 Pro Max сірого кольору у чохлі прозорому з блискітками з обрамленням золотистого кольору та з метеликами золотистого кольору, яким користується ОСОБА_8 із забороною користування, відчуження та розпорядження даним майном.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що оскільки надано постанову про визнання майна як речового доказу у кримінальному провадженні, у рамках якого подано клопотання, майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 03.03.2026 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Просив суд поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року у зв`язку з тим, що оскаржувана ухвала була постановлена без участі ОСОБА_8 , копія ухвали була отримана ОСОБА_8 25.02.2026 року через поштову службу «Укрпошта».

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ОСОБА_8 не є підозрюваною у кримінальному провадженні №0001952 і не має жодного іншого процесуального статусу. Слідчий суддя без належної перевірки обґрунтованості клопотання наклав арешт на майно особи, причетність якої до кримінального правопорушення не підтверджена жодними матеріалами.

Арешт накладено з метою збереження речових доказів, проте телефон не відповідає критеріям статті 98 КПК України, оскільки відсутність опису доказів: у протоколі обшуку від 10.02.2026 та в самій ухвалі не зазначено, які саме сліди чи відомості про злочин містяться в телефоні. Не описано жодного листування чи файлів; - технічна неможливість: кримінальне провадження стосується подій 2021-2022 років.

Модель iPhone 15 Pro Max була випущена лише наприкінці 2023 року. Таким чином, цей пристрій фізично не міг бути засобом вчинення злочину або зберігати інформацію про реєстраційні дії того періоду в момент їх здійснення.

Слідчий не надав обґрунтування, чому неможливо було скопіювати з мобільного телефону дані на місці. В ухвалі також відсутні будь-які посилання на те, що телефон був захищений таким чином, що унеможливлювало доступ до інформації, або що власниця відмовила у наданні доступу. Таким чином, необхідність саме вилучення пристрою, а не копіювання інформації, прокурором не доведена.

Під час обшуку не залучався спеціаліст для роботи з цифровими носіями.

ОСОБА_8 не пропонували надати доступ до інформації без вилучення самого апарата.

В ухвалі зазначено про ризик «знищення даних», проте телефон з 10.02.2026 перебуває під контролем поліції (пакет № WAR1000235). Отже, власниця не має до нього доступу і не може на нього впливати.

Прокурором не доведено жодного факту, який би свідчив про реальну, а не гіпотетичну загрозу знищення або приховування інформації. На момент розгляду клопотання телефон вже перебував у володінні органу досудового розслідування, був опечатаний та фізично не доступний для власниці.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчими Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001952 від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

10.02.2026 в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Обухівського районного суду за адресою: АДРЕСА_1 за адресою проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено: - мобільний телефон марки iPhone 15 Pro Max сірого кольору у чохлі прозорому з блискітками з обрамленням золотистого кольору та з метеликами золотистого кольору, яким користується ОСОБА_8 , котрий поміщено до спеціального пакету НПУ №WAR1000235.

Згідно постанови слідчого від 10.02.2026 вилучені вище зазначені предмети під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

12 лютого 2026 року ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області клопотання задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 10.02.2026 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки iPhone 15 Pro Max сірого кольору у чохлі прозорому з блискітками з обрамленням золотистого кольору та з метеликами золотистого кольору, яким користується ОСОБА_8 із забороною користування, відчуження та розпорядження даним майном.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що оскільки надано постанову про визнання майна як речового доказу у кримінальному провадженні, у рамках якого подано клопотання, майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що ухвала була постановлена без участі ОСОБА_8 , копія ухвали була отримана ОСОБА_8 25.02.2026 року через поштову службу «Укрпошта», а тому строк на подання апеляційної скарги не пропущений.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, а також обставини кримінального провадження №0001952 від 05.11.2025, та відношення до нього вказаного майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки речових доказів, а також постановою слідчого від 10.02.2026вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено відношення майна до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_8 не є підозрюваною у кримінальному провадженні №0001952 і не має жодного іншого процесуального статусу. Слідчий суддя без належної перевірки обґрунтованості клопотання наклав арешт на майно особи, причетність якої до кримінального правопорушення не підтверджена жодними матеріалами, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Щодо доводів апелянта про те, що слідчий не надав обґрунтування, чому неможливо було скопіювати з мобільного телефону дані на місці. В ухвалі також відсутні будь-які посилання на те, що телефон був захищений таким чином, що унеможливлювало доступ до інформації, або що власниця відмовила у наданні доступу. Таким чином, необхідність саме вилучення пристрою, а не копіювання інформації, прокурором не доведена, не є самостійною підставою для відмови в накладенні арешту на таке майно, оскільки необхідність фіксації інформації, яка міститься на мобільному телефоні, відновлення вже видаленої інформації обумовлює подальше його утримання з метою проведення досліджень, у тому числі, за необхідності, шляхом залучення осіб (спеціалістів, експертів), які володіють спеціальними технічними знаннями.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно, зокрема мобільний телефон могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника власника майна, слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4