Справа № 513/314/26
Провадження № 1-кп/513/120/26
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Саратський районний суду Одеської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001697 від 16 грудня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сарата, Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в:

на розгляді Саратського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001697 від 16 грудня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

16 березня 2026 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, посилаючись на те, органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перебуваючи на волі ОСОБА_6 , буде мати можливість переховуватися від суду (п. 1), оскільки розуміє, що за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Перебуваючи на волі ОСОБА_6 , може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3), так як отримав разом із цим клопотанням додатки до нього у вигляді копій процесуальних документів в яких зазначені адреси реєстрацій, проживання, абонентські номери свідків та понятих. Також, про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує і те, що ОСОБА_6 схильний до вчинення насильницьких дій по відношенню до інших, на, що вказують кваліфікуючі ознаки статті за якою йому повідомлено про підозру. Окрім цього, при встановленні ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати встановлену процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Потерпілий ОСОБА_4 проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не заперечував, просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під варти на домашній арешт, зазначивши, що відшкодовано витрати на лікування.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта не заперечував, заперечував проти клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просив суд замінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та заперечив щодо клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив суд замінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2026 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 17 березня 2026 року.

Розглянувши клопотання прокурора, з`ясувавши думку потерпілого, захисника та обвинуваченого, вивчивши надані матеріали, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.5 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження, зокрема підготовчого провадження, метою якого відповідно до глави 27 КПК України є вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.

Оцінивши обставини, передбачені ст.178 КПК України суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, нижня межа санкції якої встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти років, є підстави вважати, що останній, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи обвинуваченого, станом на даний час ризик переховування обвинуваченого, на думку суду, не зменшився та продовжує існувати. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, оскільки інкриміноване обвинуваченій правопорушення є тяжким. Зазначене вказує на схильність особи до протиправної поведінки. Крім того, свідки в межах даного кримінального провадження не допитувались.

За встановлених обставин суд вважає, що ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК, на даний час існують та не зменшилися.

Підставою продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Отже, суд погоджується з думкою прокурора, що на даний час існують ризики, передбачені п. п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про необхідність продовжити обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою.

Сторона захисту та потерпілий просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням наведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд зауважує, що домашній арешт, хоч і полягає у забороні обвинуваченою залишати житло цілодобово або у певний період доби, проте в обставинах цього кримінального провадження не буде досить дієвим, з огляду на те, що соціальні зв`язки за місцем проживання обвинуваченого недостатні, щоб гарантували належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, і не виявилися стримуючим запобіжником аби не допустити вчинення кримінального правопорушення. Судом встановлено, що обвинувачений не працевлаштований, працював по найму. Те, що родина обвинуваченого допомогла у відшкодуванні коштів на лікування потерпілого не зменшує ризики, які були наведені судом.

Слід також зазначити, що через міжнародний збройний конфлікт, який розпочала РФ проти України, та, як наслідок, запроваджений на території України воєнний стан, постійну загрозу ракетних та інших обстрілів, пошкодження об`єктів критичної інфраструктури, систематичні збої у роботі мережі електропостачання та засобів зв`язку, участь працівників Національної поліції, які відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України виконують ухвалу про домашній арешт у забезпеченні громадської безпеки та охорони держави, дієвість та ефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть за умови застосування електронних засобів контролю, об`єктивно знижується і у цьому кримінальному провадженні не може запобігти встановленим ризикам.

Суд вважає, що обставини, які враховувались під час досудового розслідування в ході обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 після направлення обвинувального акта не суду не змінилися, і підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, відсутні.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наведених обставин, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 захисником не надано та судом на теперішній час не встановлено.

Тож суд дійшов до висновку про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та вважає обґрунтованою необхідність у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на обставини викладені вище, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, що має наслідком застосування насильства направленого на шкоду здоров`ю людини, з урахуванням положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначати розмір застави при застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В силу частини 1 ст. 32 КПК України, яка встановлює, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, кримінальне провадження підсудне Саратському районному суду Одеської області. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України. Підстав для повернення обвинувального акту прокурору або для закриття кримінального провадження не встановлено.

За положеннями пункту 5 частини 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Отже, належить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 315, 176-178, 183, 184, 369- 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора задовольнити. Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», тобто з 17 березня 2026 року до 15 травня 2026 року, включно.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за № 0001697 від 16 грудня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Саратського районного суду Одеської області на 05 травня 2026 року о 14:00 годині.

Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику та направити уповноваженій службовій особі: начальнику ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», та обвинуваченому.

Викликати у судове засідання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури, потерпілого, обвинуваченого, захисника.

Етапувати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» в судове засідання до Саратського районного суду Одеської області.

Копію ухвали для виконання в частині етапування обвинуваченого ОСОБА_6 направити до ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії ухвали, до Одеського апеляційного суду безпосередньо.

Суддя ОСОБА_1