Житомирський апеляційний суд
Справа №293/909/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/235/26
Категорія ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №293/909/25 в межах кримінального провадження №0000072 від 13.03.2025 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 08.09.2025 відносно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, та призначено покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст.81, ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.09.2023 у виді позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 20502 грн 20 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 11.07.2025, - скасовано.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 14.07.2025, - скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 11 березня 2025 року близько 22 години у ОСОБА_7 , якому достовірно було відомо про те, що на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, по всій території України з 24.02.2022 запроваджено воєнний стан, дія якого безперервно продовжувалась, виник злочинний корисливий умисел направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна.

З метою реалізації вищевказаного умислу, в цей же день та час, ОСОБА_7 перебуваючи поблизу магазину «Продукти», розташованого за адресою: с. Троковичі, вул.Черняхівська, 2, Житомирського району Житомирської області, побачив велосипед, що був залишений власником без нагляду біля вказаного магазину. Тоді ОСОБА_7 , пересвідчившись за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій та передбачаючи їх наслідки, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, сів на вказаний велосипед марки «Hammer» моделі «S200» та з місця вчинення кримінального правопорушення поїхав, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків у розмірі 5352,42 грн.

Крім цього, 30 червня 2025 року близько 12 години 15 хвилин ОСОБА_7 перебував поблизу будинку АДРЕСА_1 , де у нього, в порушення норм ст.30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, виник протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до вказаного будинку, власником якого є ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_7 , всупереч волі законного власника житла та без його дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, у вказаний день та час, шляхом пошкодження віконного скла проник всередину житлового будинку АДРЕСА_1 , чим порушив недоторканість житла особи.

Крім цього, 02 липня 2025 року близько 09 години 15 хвилин, ОСОБА_7 перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 , де у нього, в порушення норм ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, виник протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до згаданого будинку, який належить ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 у вказаний день та час, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, скориставшись відсутністю власниці будинку, шляхом застосування сили пошкодив металопластикове вікно, через яке незаконно проник всередину житлового будинку АДРЕСА_2 , чим порушив недоторканість житла особи.

Крім цього, 05 липня 2025 року близько 13 години у ОСОБА_7 , якому достовірно було відомо про те, що на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, по всій території України з 24.02.2022 запроваджено воєнний стан, дія якого безперервно продовжувалась, виник злочинний корисливий умисел направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна.

З метою реалізації вищевказаного умислу, в цей же день та час, ОСОБА_7 підійшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи біля вказаного домоволодіння, пересвідчившись за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій та передбачаючи їх наслідки, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу зайшов на його територію, де через незачинені двері проник до приміщення сараю, звідки таємно, повторно, викрав велосипед марки «Patria», вартістю 3800 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_12 .

В подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальних збитків у розмірі 3800 гривень.

Крім цього, 08 липня 2025 року близько 09 години 15 хвилин у ОСОБА_7 , виник новий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого злочинного умислу, керуючись корисливою метою, ОСОБА_7 підійшов до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій та передбачаючи їх наслідки, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, зайшов на територію вказаного домоволодіння, де шляхом пошкодження металопластикового вікна, проник в середину вказаного будинку, звідки таємно, повторно, викрав чуже майно, а саме: котушку торговельної марки «Eclipse» модель «Argenta 2000» вартістю 538,66 грн, тактичну ручку вартістю 153,28 грн., дротові навушники торговельної марки «Хіаоmі», вартістю 166,67 грн., павербанк «Power bank 50000 mAh «Smart Tech» вартістю 305,72 грн, музичну колонку марки «JBL Flip Essential 2» вартістю 3447,00 грн., спортивний рюкзак вартістю 433,33 грн, чоловічу барсетку вартістю 204,67 грн., яке належить потерпілому ОСОБА_13 .

В подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальних збитків на загальну суму 5249,33 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, а своїм рішенням призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України не пов`язане з позбавленням волі. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не мотивував свої висновки відносно призначення покарання саме у виді позбавлення волі на термін 5 років 5 місяць. Звертає увагу, що судом було не прийнято до уваги доводи сторони захисту щодо призначення покарання. Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю та розкаявся, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, громадського порядку не порушує, спиртними напоями не зловживає, не офіційно працює, неодружений, за пом`якшуючих обставин - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Вважає, що враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та дані, які характеризують особу обвинуваченого, є всі підстави для застосування судом, положень ст.69 КК України щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Крім того, з урахуванням того факту, що санкція статті передбачає і інші альтернативні покарання: у т.ч. обмеження волі, суд, фактично призначив покарання, що не відповідає особі засудженого. Вважає, що покарання у виді обмеження волі було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Адвокатом ОСОБА_8 направлено до апеляційного суду клопотання про проведення судового розгляду його апеляційної скарги без особистої участі його та без участі його підзахисного - обвинуваченого ОСОБА_7 . Клопотань про перенесення чи відкладення розгляду провадження з боку обвинуваченого та його захисника до суду не надійшло. Участь обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в судовому розгляді цього провадження не є обов`язковою.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути це судове провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження проведений в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченого, наявністю обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (ч.4 ст.185 КК тяжке, ч.1 ст.162 КК проступки), фактичні обставини вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, як і суспільну небезпеку скоєного.

Також, судом першої інстанції встановлено та відповідно враховано при призначенні покарання ОСОБА_7 обставини, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та наявність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України - рецидив злочинів.

В свою чергу, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих правопорушень (а.п.57-59), вчинив нові умисні кримінальні правопорушення проти власності (що свідчить про стійку антисоціальну позицію та явну суспільну небезпечність останнього), визнав вину, не має сім`ї та утриманців, має місце проживання, за яким характеризується негативно, не перебуває на спеціалізованих обліках у лікарів психіатра та нарколога, не працює, проживає за рахунок випадкових заробітків.

Таким чином, як вважає апеляційний суд, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5-и років (мінімальна межа санкції частини статті) позбавлення волі, за ч.1 ст.162 КК України у виді 2-х років обмеження волі, та з застосуванням ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначив ОСОБА_7 покарання у виді 5-и років позбавлення волі.

Також апеляційний суд вважає законним застосування судом першої інстанції норм ч.4 ст.81, ч.1 ст.71 КК України, при визначенні остаточного покарання обвинуваченому за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання до покарання призначеного оскаржуваним вироком невідбутої частини покарання за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.09.2023, у виді 5-и років 5-и місяців позбавлення волі.

В свою чергу, захисником обвинуваченого не наведено в апеляційній скарзі жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчинених правопорушень, фактичні обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави, як для застосування положень ст.69 та ст.75 КК України, так і пом`якшення останньому покарання призначеного судом першої інстанції.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, за видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченої, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 08.09.2025 стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою на протязі того ж часу з моменту отримання копії рішення.

Судді :