Справа № 991/1968/26
Провадження 1-кс/991/1983/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001375 від 21.08.2023,

В С Т А Н О В И В:

До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) ОСОБА_5 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 (далі - Клопотання) у кримінальному провадженні № 0001375 від 21.08.2023, зокрема за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (далі - Кримінальне провадження).

Клопотання мотивовано тим, що:

1) ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні, йому вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень відповідно до ст. 111, 135, 278 КПК України;

2) повідомлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України є обґрунтованою;

3) 05.02.2026 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук;

4) наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

5) жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатен запобігти зазначеним у Клопотанні ризикам.

У судовому засіданні прокурор САП ОСОБА_3 доводи Клопотання підтримав, просив задовольнити з викладених у ньому підстав.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні Клопотання у зв`язку з відсутністю ризиків, зазначених прокурором. У разі, якщо слідчий суддя дійте висновку про наявність підстав для задоволення Клопотання, просив визначити підозрюваному заставу відповідно до положень ст. 182 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду Клопотання.

Беручи до уваги положення ч. 6 ст. 193 КПК України, Клопотання розглядається за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, дослідивши зміст Клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін Кримінального провадження, дійшов до таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування, а прокурорами САП - процесуальне керівництво у Кримінальному провадженні.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. 176, ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

За ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

З огляду на положення зазначених статей, слідчий суддя під час вирішення питання щодо наявності підстав для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності, має встановити наступні обставини: (1) чи набув ОСОБА_6 статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні, в межах якого розглядається Клопотання; (2) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке йому інкримінується; (3) наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України; (4) чи наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Зі свого боку, з метою вирішення вищезазначених питань, слідчому судді необхідно встановити у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 .

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період з липня 2022 року по 15.06.2023 ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника Керівника Офісу Президента України, тобто будучи службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, а тому, відповідно, маючи значний вплив у сфері енергетики та розуміючи нормативно врегульовані процеси, що відбуваються у цій галузі, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ДП «Гарантований покупець», організував злочинну схему, спрямовану на протиправне отримання коштів за електричну енергію, нібито відпущену виробниками з альтернативних джерел енергії, без її фактичного надходження в об`єднану енергетичну систему України (далі - ОЕС України).

Усвідомлюючи, що одноосібно не зможе реалізувати злочинний умисел, на базі існуючої бізнес-моделі ОСОБА_7 вирішив створити організовану злочинну групу, до складу якої залучити інших осіб.

Взявши на себе функції організатора, ОСОБА_7 здійснив підбір учасників організованої групи, координував їхні дії відповідно до розробленого плану злочинної діяльності та забезпечив створення і функціонування організованої злочинної групи як стійкого об`єднання, а також здійснював загальне керівництво її діяльністю, визначав стратегічні напрями діяльності, контролював реалізацію злочинних планів та розподіляв ролі серед учасників групи.

У складі організованої групи ОСОБА_7 використовував наданий йому статус, владні повноваження, адміністративні ресурси та особисті/ бізнес-зв`язки, завдяки чому впливав на прийняття рішень та дії учасників ринку з метою забезпечення виконання злочинної схеми.

Такий вплив реалізовувався через розпорядження або вказівки щодо порядку дій підконтрольним йому керівникам виробників та координацію дій через виробників як посередників, що маскувало фактичне джерело вказівок.

При цьому, з метою конспірації особистої ролі в організованій групі, ОСОБА_7 здійснював керівництво нею через безпосередньо наближене до нього за ієрархією коло осіб. Також ОСОБА_7 зазвичай уникав особистого контакту з учасниками організованої групи нижчої ланки.

Водночас всі учасники організованої групи були обізнані з фактом того, що саме ОСОБА_7 є її керівником та від задоволення його майнових потреб залежить матеріальне становище всієї групи.

Такий розподіл грошових коштів, якими здійснювала заволодіння організована група, був додатковим мотивом для учасників групи продовжувати злочинну діяльність навіть в умовах розголосу інформації про цю протиправну діяльність.

Серед осіб, яких ОСОБА_7 залучив до організованої групи були його брат ОСОБА_8 , та довірена особа - ОСОБА_9 , директори підконтрольних суб`єктів господарської діяльності - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , головний енергетик вказаних виробників ОСОБА_12 , бухгалтер вказаних підприємств ОСОБА_13 , головний інженер проєкту ТОВ «НІК» ОСОБА_14 , директор комерційний ПАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_6 .

Згідно з наказом (розпорядження) керівника ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 01.04.2019 № 1285-к ОСОБА_6 переведено на посаду комерційного директора ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Реалізація злочинного умислу організованої групи була неможливою без залучення службових осіб інших учасників ринку, зокрема ОСР - ПАТ «Запоріжжяобленерго», оскільки саме через його функцію (роль) щодо верифікації даних комерційного обліку, підтвердження факту відбору електроенергії до розподільчої мережі та зведення енергетичного балансу забезпечувалося документальне підґрунтя для подальших сертифікації даних комерційного обліку та розрахунків зі сторони ДП «Гарантований покупець», що створювало необхідні умови для реалізації злочинної схеми та незаконного заволодіння коштами.

За таких обставин ОСОБА_6 , обіймаючи посаду директора комерційного ПАТ «Запоріжжяобленерго», виступив безпосереднім виконавцем злочину, забезпечуючи фактичну реалізацію злочинного умислу організованої групи.

Виконуючи функції щодо верифікації даних комерційного обліку, підтвердження відбору електроенергії до мережі та зведення енергетичного балансу, ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, умисно включав до офіційних звітів недостовірні показники обсягів виробництва електроенергії з альтернативних джерел, що надходили від підконтрольних організованій групі виробників.

Діючи у складі організованої групи та в межах попереднього злочинного плану, зловживаючи своїм службовим становищем, у період з 01.07.2022 по 15.06.2023, діючи всупереч вимогам ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», які покладають на виробників електричної енергії обов`язок забезпечувати фізичну поставку (відпуск) електроенергії в ОЕС України та отримувати оплату виключно за обсяги фактично відпущеної електроенергії, а також всупереч положенням пп. 29 п. 2.2 Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії (постанова НКРЕКП від 27.12.2017 № 1470) щодо обов`язку ліцензіата надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, умисно формували недостовірні дані комерційного обліку щодо відпуску електричної енергії виробниками з альтернативних джерел у межах балансуючої групи ДП «Гарантований покупець», готували та подавали до ДП «Гарантований покупець» звітні документи (акти купівлі-продажу, відомості обсягів виробництва, погодинні дані обліку), які містили завідомо неправдиві відомості про нібито відпущені обсяги електроенергії, хоча фактичного відпуску в ОЕС України не відбулося.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» погоджено визначену НЕК «Укренерго» одну торгову зону «ОЕС України» в межах України.

У перші тижні повномасштабного військового вторгнення РФ були окуповані значні території України, зокрема й Василівський район Запорізької області.

Так, 26.02.2022 була окупована Малобілозерська сільська територіальна громада де перебували виробничі потужності ПП «Нацпрод» та ТОВ «КД Енерджі 2», а 13.03.2022 - Дніпрорудненська міська територіальна громада, де перебувала частина виробничих потужностей ТОВ «ВЕЗ».

Паралельно 09.03.2022 директор комерційний ПАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_6 повідомив НЕК «Укренерго» про настання форс-мажорних обставин під час виконання договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 27.05.2019 № 0503-02041, яким передбачено обов`язок оператора системи передач надавати послугу з передачі електричної енергії.

Українська енергосистема 16.03.2022 була екстрено синхронізована з енергомережою континентальної Європи - ENTSO-E. Це зумовило входження України в єдиний енергетичний простір Європи та втрату РФ і Білоруссю впливу на технічні та економічні аспекти роботи української енергосистеми.

Цього ж дня ОСОБА_9 доповів ОСОБА_7 про те, що м. Дніпрорудне Запорізької обл., де перебувають виробничі потужності ТОВ «ВЕЗ», окуповані військами РФ.

З початком повномасштабного вторгнення в Україну РФ та окупації деяких територій Запорізької області виник ризик припинення надходження значних грошових коштів від ДП «Гарантований покупець», що суперечило корисливим інтересам ОСОБА_7 . Враховуючи викладене, у ОСОБА_7 виникла необхідність у забезпеченні продажу електроенергії, яка вироблялася на окупованій території, та збереженні прибутковості приватного бізнесу.

Попри встановлені обмеження ОСОБА_7 фактично здійснював контроль над ПП «Нацпрод», ТОВ «ВЕЗ» та ТОВ «КД Енерджі 2» і пов`язав власні фінансові інтереси з прибутковістю, зокрема, зазначених підприємств.

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 усвідомлювали особистий інтерес ОСОБА_7 у функціонуванні бізнес-напряму, пов`язаного з виробництвом енергії на окупованій території, за який вони були відповідальні, та мали власний корисливий інтерес, що полягав у залежності рівня їх власних доходів від обсягів реалізації ПП «Нацпрод», ТОВ «ВЕЗ» та ТОВ «КД Енерджі 2» електроенергії за «зеленим» тарифом ДП «Гарантований покупець».

Поряд із цим службові особи ПАТ «Запоріжжяобленерго» та НЕК «Укренерго», ОСОБА_6 усвідомлювали вплив та авторитет ОСОБА_7 з огляду на його посаду, розуміли можливі ризики та негативні наслідки для себе особисто в разі відмови забезпечувати виплату коштів за «зеленим» тарифом ДП «Гарантований покупець» на користь підконтрольних ОСОБА_7 підприємств.

При цьому усі учасники групи усвідомлювали наведені норми законодавства, які регулюють функціонування ринку електроенергії, та що оплата коштів за «зеленим» тарифом ПП «Нацпрод», ТОВ «ВЕЗ» та ТОВ «КД Енерджі 2» можлива лише в умовах відпуску відповідними СЕС електроенергії у торгову зону «ОЕС України» та подальшого підтвердження цих обсягів з боку ТОВ «НІК», ПАТ «Запоріжжяобленерго» та НЕК «Укренерго».

З огляду на втрату будь-якого зв`язку ОЕС України з окупованими територіями Запорізької області директор ПП «Нацпрод» та ТОВ «КД Енерджі 2» ОСОБА_10 та директор ТОВ «ВЕЗ» ОСОБА_11 і їх фактичний керівник ОСОБА_9 мали б зупинити будь-які дії, спрямовані на отримання коштів за «зеленим» тарифом від ДП «Гарантований покупець» після втрати контролю над обладнанням, яке вперше зафіксовано для СЕС ТОВ «ВЕЗ» (м. Дніпрорудне), 10.03.2022, а для СЕС ПП «Нацпрод» та ТОВ «КД Енерджі 2» - з 11.07.2022.

Разом із цим, службовим особам ПАТ «Запоріжжяобленерго» та НЕК «Укренерго» не пізніше 03 год 45 хв 11.09.2022 достовірно було відомо про остаточну втрату зв`язку лініями електропередачі з окупованою територією Запорізької області. Тож вказані особи усвідомлювали неможливість фізично отримувати в торгову зону «ОЕС України» електроенергію, яка вироблялася на тимчасово окупованій території підконтрольними ОСОБА_7 СЕС ТОВ «ВЕЗ», ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2». Також вказаним особам щонайменше з 11.09.2022 було достовірно відомо про неможливість підтвердити, перевірити, верифікувати, валідувати та сертифікувати дані комерційного обліку про відпущену цими станціями електроенергію.

При цьому ТОВ «НІК», ПАТ «Запоріжжяобленерго» та НЕК «Укренерго» не мали жодної можливості забезпечити контроль за обсягами виробництва, відпуску, передачі та розподілу електроенергії на території Васильківського району Запорізької області, оскільки електричні мережі ще з липня 2022 року не контролювалися АТ «Запоріжжяобленерго» та НЕК «Укренерго», а ТОВ «НІК» не мало доступу до засобів обліку електричної енергії.

У відповідний розрахунковий період з липня 2022 року і по червень 2023 року ОСОБА_12 достовірно знав, що електрична енергія у заявлених обсягах фактично не відпускалася в ОЕС України. Незважаючи на це ОСОБА_12 використовував програмно-аналітичні системи SolarGIS та NovaSys, за допомогою яких формував прогнозні, модельні дані виробітку електричної енергії. Зазначені дані не ґрунтувалися на фактичних показниках вузлів комерційного обліку. Надалі він надав їх як такі, що нібито відображають реальні обсяги відпущеної електричної енергії.

У свою чергу ОСОБА_14 , будучи службовою особою, відповідальною за виконання функцій постачальника послуг комерційного обліку, був зобов`язаний забезпечувати достовірність і повноту даних комерційного обліку. Він усвідомлював, що подані головним енергетиком дані є прогнозними. Йому також було відомо, що ці дані не підтверджені показниками сертифікованих засобів комерційного обліку та не відповідають вимогам Порядку № 641.

ОСОБА_14 всупереч своїм службовим обов`язкам забезпечував прийняття даних, наданих головним енергетиком, достовірно знаючи, що вони мають модельний характер, сформовані з використанням програмно-аналітичних систем SolarGIS та NovaSys та не відображають фактичних фізичних перетоків електричної енергії в ОЕС України. Він також усвідомлював, що такі дані не відповідають вимогам нормативно-правових актів НКРЕКП щодо джерел та порядку формування комерційного обліку.

Після цього ОСОБА_14 забезпечував подання зазначених недостовірних (викривлених) даних до централізованих інформаційних систем ринку електричної енергії, зокрема до MMS та DataHub, які відповідно до нормативної моделі ринку використовуються для акумулювання, обробки та поширення даних комерційного обліку між учасниками ринку та гарантованим покупцем.

У результаті таких дій у централізованих інформаційних системах ринку було сформовано недостовірну інформацію про обсяги відпущеної електричної енергії, яка відповідно до вимог Порядку № 641 стала формальною підставою для здійснення ДП «Гарантований покупець» авансових платежів за електричну енергію за «зеленим» тарифом, хоча фактичний відпуск електричної енергії в ОЕС України у заявлених обсягах не відбувся.

Таким чином, ОСОБА_12 , як учасник організованої групи, виконуючи функції енергетика виробника електроенергії, фактично здійснював технічне узгодження даних, формування прогнозів виробництва, забезпечував їх внесення до системи комерційного обліку й передачу до ОСР, ППКО та Гарантованому покупцю у вигляді, що відповідав злочинному задуму організаторів.

Розуміючи характер своїх дій і наслідки внесення завідомо викривлених та недостовірних показників, ОСОБА_12 фактично створював технічну можливість для документального підтвердження неправдивих обсягів виробленої та відпущеної електроенергії, без чого подальше проведення фінансових розрахунків із ДП «Гарантований покупець» було б неможливим.

З моменту зарахування авансових платежів за електричну енергію за «зеленим» тарифом на рахунки ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2» та ТОВ «ВЕЗ» подальше розпорядження цими коштами було нерозривно пов`язане з використанням своїх службових повноважень директорами ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2» та ТОВ «ВЕЗ» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з одного боку та службових осіб ТОВ «Запоріжжяобленерго», НЕК «Укренерго» та ТОВ «НІК» з іншого боку.

Проте ОСОБА_14 , всупереч вимогам п. п. 1.1, 2.2, 2.4 Порядку підготовки та надання ДКО, забезпечував формування та завантаження до Системи управління ринком погодинні дані комерційного обліку щодо нібито здійсненого відпуску електричної енергії СЕС ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2» та ТОВ «ВЕЗ» (м. Дніпрорудне), та забезпечував валідацію недостовірних даних комерційного обліку стосовно СЕС ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2» та ТОВ «ВЕЗ».

Одночасно з цим ОСОБА_6 після отримання від ППКО погодинних даних за кожну розрахункову добу, умисно не ініціював процедуру врегулювання розбіжностей, чим свідомо допускав проходження недостовірних даних через усі етапи автоматизованої обробки без їх коригування або блокування.

Також ОСОБА_6 включав зазначені недостовірні дані до агрегованих показників області комерційного обліку, чим забезпечував їх участь у формуванні зведеного фізичного балансу області обліку та створював формальні підстави для подальшого використання таких даних АКО у процедурі сертифікації даних комерційного обліку.

Після завершення кожного розрахункового місяця відповідно до п. 4.1 Порядку підготовки та надання ДКО уповноважені особами ТОВ «НІК» як ППКО (у ролі ОДКО) формували на підставі суми погодинних даних комерційного обліку Акти звірки загальної кількості відпущеної електричної енергії з суміжним ліцензіатом. Зі сторони ТОВ «НІК» ці акти підписував директор департаменту автоматизації ОСОБА_15 , ОСОБА_10 (як директор ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2»), ОСОБА_11 (як директор ТОВ «ВЕЗ») та комерційний директор ПАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_6 .

При цьому всі вказані особи були обізнані, що не має жодного підтвердження даних про обсяги відпуску та споживання електричної енергії на окупованій території Василівського району Запорізької області, не має підтвердження обсягів прийому/віддачі обсягів від суміжних ліцензіатів до/з додаткових областей комерційного обліку електричної енергії, відсутність дистанційного доступу до будь-яких лічильників на тимчасово неконтрольованій території.

На підставі сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2» та ТОВ «ВЕЗ» за період з липня 2022 року по червень 2023 року, ДП «Гарантований покупець» здійснено розрахунок вартості електричної енергії та сформовані акти купівлі-продажу зазначеним виробникам ВДЕ перераховано кошти за електричну енергію, яка не була відпущена в ОЕС України.

У період з липня 2022 року по червень 2023 року на рахунок ПП «Нацпрод» за вироблену з 15.07.2022 по 15.06.2023 та невідпущену в ОЕС України електроенергію надійшли кошти в розмірі 61 456 432,86 грн, що є матеріальною шкодою (збитками) у вигляді втрати активів.

У період з липня 2022 року по травень 2023 року на рахунок ТОВ «КД Енерджі 2» за вироблену з 15.07.2022 по 31.05.2023 та невідпущену в ОЕС України електроенергію надійшли кошти в розмірі 65 479 651,18 грн, що є матеріальною шкодою (збитками) у вигляді втрати активів.

У період з вересня 2022 року по травень 2023 року на рахунок ТОВ «ВЕЗ» за вироблену з 16.09.2022 по 28.02.2023 та невідпущену в ОЕС України електроенергію надійшли кошти в розмірі 14 375 287,60 грн, що є матеріальною шкодою (збитками) у вигляді втрати активів.

Внаслідок перерахування ДП «Гарантований покупець» коштів на рахунки ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2», ТОВ «ВЕЗ» за вироблену електричну енергію, яка не була відпущена в ОЕС України, ДП «Гарантований покупець» заподіяно збитків на загальну суму 141 312 064,30 грн (з урахуванням ПДВ).

Таким чином, внаслідок умисних протиправних дій, які полягали у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, організована злочинна група у складі заступника Керівника Офісу Президента України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 заволоділа коштами ДП «Гарантований покупець» через протиправне отримання на рахунки ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2», ТОВ «ВЕЗ» коштів за електроенергію, вироблену СЕС ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2», ТОВ «ВЕЗ» (м. Дніпрорудне), яка не була відпущена в ОЕС України, чим ДП «Гарантований покупець» завдано збитки в сумі 141 312 064,30 грн (з урахуванням ПДВ), що більш ніж у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та, відповідно до примітки 4 до ст. 185 КК України є особливо великим розміром.

21.01.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру (далі - Повідомлення про підозру) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого організованою групою, в особливо великому розмірі.

Щодо набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні.

Правила, які визначають хто у кримінальному провадженні є підозрюваним, закріплені у ст. 42 КПК.

У відповідності до вимог кримінального процесуального закону підозрюваним є (1) особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, (2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або (3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК).

Тобто вищевказана процесуальна норма визначає три рівнозначні випадки за відповідності ситуації особи хоча б одному з яких вона вважається такою, що є підозрюваною у кримінальному провадженні.

Зокрема, у даному судовому провадженні сторона обвинувачення доводить, що у ситуації з ОСОБА_6 йдеться про третій випадок, передбачений ч. 1 ст. 42 КПК України, існування якого свідчить про наявність у нього статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні.

Вимоги, відповідність ситуації конкретної особи яким може вказувати на наявність у неї статусу підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, включають три обов`язкові складові, відсутність хоча б однієї з яких свідчить про відсутність у такої особи відповідного процесуального статусу.

Так, елементами, наявність яких слугує критеріями за якими у третьому випадку, визначеному ч. 1 ст. 42 КПК, перевіряється чи набула особа статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, є наявність таких фактичних обставин (фактів): (1) складення щодо особи повідомлення про підозру; (2) не вручення повідомлення про підозру внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, відносно якої його складено; (3) вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру особі у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Якщо для першого випадку, закріпленого у ч. 1 ст. 42 КПК (коли місцезнаходження особи відоме і в день складення їй можливо вручити повідомлення про підозру), передбачено вимогу про його вручення саме у день складення (ч. 1 ст. 278 КПК), то для третього випадку (коли повідомлення про підозру в день складення вручити неможливо) встановлено правило, за яким вручення відповідного повідомлення має здійснюватися у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень. Про це прямо зазначено у ч. 1 ст. 42 і ч. 1 ст. 278 КПК України.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч.1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) - в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

21.01.2026 у межах Кримінального провадження детективом НАБУ ОСОБА_5 за погодження з прокурором САП ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до протоколу огляду від 10.02.2026 (Т. 1 а. 50-51) ОСОБА_6 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , 25.09.2024 залишив територію України, інформація щодо його повернення в матеріалах Клопотання відсутня.

Як вбачається з картки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , Державної міграційної служби України (Т. 1 а. 27), останній відомим місцем проживання/перебування на території України є така адреса: АДРЕСА_1 .

Згідно декларації кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (Т. 1 а. 28-30), ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Місце фактичного проживання або поштова адреса, на яку можна надсилати ОСОБА_6 кореспонденцію збігається з місцем реєстрації.

У матеріалах Клопотання відсутні відомості щодо зняття ОСОБА_6 з реєстрації за вищезазначеною адресою.

Згідно матеріалів Клопотання ОСОБА_6 користується номером мобільного зв`язку НОМЕР_3 (Т. 1 а. 27, 37) та має електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1 а. 28, 37).

Відповідно до протоколу вручення повідомлення про підозру від 21.01.2026 (Т. 1 а. 135) 21.01.2026 детективи НАБУ прибули за адресою: АДРЕСА_1 для вручення ОСОБА_6 або комусь із присутніх за даним місцем проживання членів його сім`ї Повідомлення про підозру. Двері до квартири ніхто не відчинив, у зв`язку з чим Повідомлення про підозру було поміщено до поштової скриньки № 9, розташованої між першим та другим поверхами першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 .

Як зазначено у Клопотанні та підтверджено прокурором у судовому засіданні, у зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_6 особисто Повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення його місцезнаходження, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення йому Повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, а саме:

- 21.01.2026 направлено засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем проживання/місцем реєстрації ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) (Т. 1 а. 142);

- 21.01.2026 детективом за допомогою месенджерів WhatsАрp, Viber направлено ОСОБА_6 на його обліковий запис за номером НОМЕР_3 (Т. 1 а. 137 зворот-138);

- 21.01.2026 детективом направлено на адресу електронної пошти ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1а. 140 зворот-141).

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що стороною обвинувачення дотримані вимоги КПК України, оскільки Повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 у спосіб, визначений КПК України, а саме, шляхом надіслання підозрюваному Повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку, направлення Повідомлення на адресу електронної пошти та за допомогою месенджерів WhatsАрp, Viber.

Вказане дає підстави для висновку, що стороною обвинувачення вжито усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_6 . Повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

При цьому, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено стороною обвинувачення та підтверджується матеріалами Клопотання.

Крім того, Кримінальний процесуальний кодексу України не передбачає обов`язку і права детектива відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка тимчасово відсутня за місцем проживання. У свою чергу, органом досудового розслідування було вчинено всі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

За такого, вручення Повідомлення по підозру за відомим органу досудового розслідування місцем проживання ОСОБА_6 на території України у спосіб, визначений ч. 2 ст. 135 КПК України, є обґрунтованим та таким, що відповідає вище встановленим обставинам.

Стороною захисту не надано жодних доказів та не наведено жодних доводів, які б спростовували встановлені слідчим суддею обставини.

Враховуючи, що Повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, за такого, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні відповідно до положень ч.1 ст.42 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у Клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями наступних документів:

- довідка АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» за місцем вимоги (Т. 1 а. 52), згідно якої у період 01.04.2019 по 28.03.2023 (включає в себе період вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються в межах Кримінального провадження) ОСОБА_6 перебував на посаді комерційного директора вказаного товариства на підставі наказу № 1285-к від 01.04.2019;

- наказ ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 1285-к від 01.04.2019 (Т. 1 а. 53), відповідно до якого ОСОБА_6 з 01.04.2019 переведено на посаду комерційного директора вказаного товариства;

-наказ ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 14.07.2021 № 336-од «Про розподіл обов`язків між керівниками ПАТ «Запоріжжяобленерго» (Т. 1 а. 55) з додатками. Згідно Розділу I Додатку 1 до вказаного наказу (Т. 1 а. 56 зворот), у тому числі ОСОБА_6 мав право (1) представляти інтереси ПАТ у всіх вітчизняних та іноземних підприємствах, організаціях, установах (в межах їх компетенції); (2) від імені Товариства в межах повноважень, визначених Статутом та у виданій довіреності: вчиняти правочини, візувати, погоджувати, затверджувати, укладати (підписувати) договори, додатки до них та документи, пов`язані з їх виконанням. Відповідно до Розділу XIX вказаного Додатка 1 (Т. 1 а. 61) комерційний директор: організовує розподіл електричної енергії споживачам; забезпечує реалізацію послуг з розподілу електричної енергії; організовує купівлю електричної енергії; організовує впровадження нових засобів контролю та обліку електричної енергії. Водночас комерційний директор має право: затверджувати акти на переміщення основних засобів та нематеріальних активів між матеріально-відповідальними особами за напрямком діяльності; в межах своєї компетенції видавати розпорядження обов?язкові для всіх працівників ПАТ «Запоріжжяобленерго»; готувати проекти наказів з питань, що віднесені до його компетенції; підписувати документи на прийняття/передачу матеріальних цінностей і та акти виконаних робіт (наданих послуг), які закуповуються за ініціативою та/або для виконання функцій підпорядкованих підрозділів. Водночас комерційний директор зобов?язаний забезпечити організацію укладення договорів в межах своєї компетенції, договорів про спільне використання технологічних мереж, договорів про порядок погашення заборгованості, інших договорів системи розподілу електричної енергії та дотримання виконаних договірних зобов?язань; організацію розрахунків споживачів незалежними постачальниками за розподіл електроенергії, контроль правильності і своєчасності розрахунків споживачів за розподіл електричної енергії; вдосконалення обліку на розподіл електроенергії; координацію діяльності структурних підрозділ з організації та впровадження автоматизованих комплексів комерційного обліку електричної енергії; роботу зі збору і узагальненню матеріалів по Запорізькій області з питань розподілу електричної енергії, передачі інформації з цього питання у Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, НКРЕКП, обладміністрації, органам статистики;

- положення ПАТ «Запоріжжяобленерго», затверджене В.о. генерального директора ОСОБА_16 31.01.2020, про службу балансів та режимів мереж № ПО-01-63-03 (Т. 1 а. 66-77);

- статут ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», затверджений 03.03.2021 Позачерговими Загальними зборами акціонерів ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (Т. 1 а. 78-91);

- лист ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 07.06.2023 № 001-002/1259, виконавцем якого є ОСОБА_17 , (Т. 3 а. 95), згідно якого незаконні дії невстановлених осіб по захопленню об`єктів ПАТ «Запоріжжяобленерго» на території Запорізької області призвели до блокування структурних підрозділів Товариства та унеможливили виконання їх функціональних обов`язків. Внаслідок цього над значною частиною об`єктів, які знаходяться на таких територіях, ПАТ «Запоріжжяобленерго» втратило оперативне керування;

- пояснення та обґрунтування ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 16.12.2022 № 001-32/2758 до Акту позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії від 02.12.2022 № 337 (Т. 3 а. 98-104);

- заяви ПАТ «Запоріжжяобленерго» на адресу Запорізької торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб`єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов`язаннями (Т. 3 а. 105 - 126), згідно яких з 01.08.2022 ПАТ «Запоріжжяобленерго» не має жодного підтвердження виробітку електричної енергії на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, а також не має підтвердження обсягів прийому/віддачі від суміжних ліцензіатів до/з додаткових областей комерційного обліку електричної енергії; відсутній дистанційний доступ до будь-яких лічильників на тимчасово непідконтрольованій території. Вказані у заявах форс-мажорні обставини були засвідчені відповідними сертифікатами Запорізької торгово-промислової палати (Т. 3 а. 127-131);

- протокол огляду від 10.09.2024 із участю спеціаліста Держенергонагляду. (Т. 3 а. 65-94), згідно якого 11.09.2022 о 03:45 з окупованою територією Запорізької області, де знаходилися виробничі потужності ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2» та ТОВ «Відновлювальна енергія Запоріжжя», залишився лише зв`язок із Запорізькою АЕС та Запорізькою ТЕС по лініях напругою 330 та 750 кВ, якими не передавалась електрична енергія, вироблена об`єктами генерації електроенергії з відновлювальних джерел енергії, які розташовані на тимчасово окупованій території Запорізької області;

- листування між НЕК «Укренерго» та ПАТ «Запоріжжяобленерго» (Т. 2 а. 76-83), з аналізу якого вбачається, що НЕК «Укренерго» як Адміністратор комерційного обліку повідомило ПАТ «Запоріжжяобленерго» про необхідність завантаження до системи MMS виключно валідованих і достовірних даних комерційного обліку по об`єктах, які здійснюють синхронну роботу з ОЕС України, сформованих у порядку пріоритетності, визначеному нормативно-правовими актами; у відповідь ЗОЕ поінформувало про відсутність технічної можливості забезпечити повну верифікацію показів на тимчасово окупованих територіях, після чого АКО звернуло увагу на обов`язок діяти в межах чинного нормативного регулювання та не допускати відступу від установлених процедур формування і подання даних комерційного обліку;

- протокол огляду від 20.02.2026 мобільного телефону ОСОБА_9 (Т. 2 а. 106-131), зі змісту якого вбачається, що була тривала взаємодія ОСОБА_6 з учасниками організованої групи, у тому числі підозрюваними у Кримінальному провадженні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зокрема з питань, що пов`язані з діяльністю СЕС ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2», ТОВ «ВЕЗ», які перебували під контролем ОСОБА_9 ;

- протокол огляду від 17.02.2026 мобільного телефону ОСОБА_9 (Т. 2 а. 132-156), згідно якого 26.04.2023 з електронної пошти ОСОБА_22 МГЛ (на час спілкування займав посаду Генерального директора ПАТ «Запоріжжяобленерго») направлено ОСОБА_9 файл під назвою «нацпрод.docx» та повідомлення такого змісту «Вітаю пропоную розглянути таке звернення». На що ОСОБА_9 відповів «Дякую, зараз розглянемо», «У нас зауважень немає, завтра поговоримо з НІК» (Т. 2 а. 138). Зі змісту направленого файлу (Т. 2 а. 139) вбачається, що пропонується направити лист на адресу ПАТ «Запоріжжяобленерго», в якому буде зазначено про категоричне непогодження з відкриттям ПАТ «Запоріжжяобленерго» суперечки на сайті НЕК «Укренерго» щодо не погодження з даними які оператор ППКО розміщує на платформі Market Management System (MMS). Автором вищезазначеного файлу був ОСОБА_18 .

У подальшому проєкт вказаного файлу було використано у листі ТОВ «НІК», яке виступало постачальником послуг комерційного обліку для ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2», ТОВ «ВЕЗ», до ПрАТ «Укренерго» як позицію щодо того, чому саме ці товариства вважають, що отримана ними в період з липня 2022 року плата за електричну енергію, яка фактично не відпущена в ОЕС України, була законною.

- протокол допиту комерційного директора ПАТ «Запоріжжяобленерго» (2023-2024 рр.) ОСОБА_19 (Т. 3 а. 161-178), який зазначив, що з 01.07.2022 ПАТ «Запоріжжяобленерго» повністю втратило контроль над електричними мережами окупованої території Запорізької області, але окремі виробники електроенергії з метою отримання необґрунтованої вигоди продовжили формувати «в ручну» (текстові файли) інформацію про вироблену СЕС електроенергію та надсилати її до обленерго та НЕК «Укренерго». Не маючи можливості валідувати дані невірним було підтвердження обсягу виробітку електроенергії з ВДЕ на ТОТ після втрати контролю на електричними мережами ПАТ «Запоріжжяобленерго» на НКТ, враховуючи відсутність передачі електричної енергії мережами Товариства між КТ і ТОТ;

- акти звірки загальної кількості відпущеної електричної енергії з суміжним ліцензіатом ТОВ «ВЕЗ», ТОВ «КД-Енерджі 2», ПП «Нацпрод» та ПАТ «Запоріжжяобленерго за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року, червень 2023 року » (Т. 3 а. 14-19, 24-29, 35-37), які зі сторони ТОВ «НІК» підписував директор департаменту автоматизації ОСОБА_15 , ОСОБА_10 (як директор ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2»), ОСОБА_11 (як директор ТОВ «ВЕЗ») та комерційний директор ПАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_6 . На підставі вказаних актів адміністратором комерційного обліку ці дані комерційного обліку виробленої електроенергії сертифікувались, передавались ДП «Гарантований покупець» до оплати;

- довідкою (висновком) спеціалістів Державної аудиторської служби від 08.09.2025 (Т. 3 а. 8-60), згідно якої придбання ДП «Гарантований покупець» електроенергії у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, відпуск якої не відбувся в ОЕС України, суперечить вимогам частини другої статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії». Загалом протягом липня 2022 - червень 2023 року ДП «Гарантований покупець» сплатило ПП «Нацпрод», ТОВ «КД Енерджі 2», ТОВ «ВЕЗ», яким встановлено «зелений» тариф, коштів за придбання електроенергії на суму 152 687 678,75 грн. Вказана сума є збитками (втратою активів) для ДП «Гарантований покупець» у розмірі оплати за придбану електроенергію у вказаних суб`єктів господарювання, за умов встановлення того, що така електроенергія не була відпущена в ОЕС України;

- висновком судової економічної експертизи № 01/25.11.2025 від 25.11.2025 (Т. 5 а. 175-198), яким підтверджується документально та нормативно завдані ДП «Гарантований покупець» збитки в розмірі 62 907 491,67 грн внаслідок оплати на рахунки ПП «Нацпрод» за електроенергію, вироблену з 01.07.2022 по 30.06.2023 згідно договору від 18.04.2019 № 16887/01, за умови, що ця електроенергія вироблена сонячною електростанцією ПП «Нацпрод», не була відпущена в ОЕС України;

- висновком судової економічної експертизи № 03/25.11.2025 від 25.11.2025 (Т. 5 а. 199-224), яким підтверджується документально та нормативно завдані ДП «Гарантований покупець» збитки в розмірі 67 086 778,07 грн внаслідок оплати на рахунки ТОВ «КД Енерджі 2» за електроенергію, вироблену з 01.07.2022 по 30.06.2023 згідно договору від 26.09.2019 № 748/01, за умови, що ця електроенергія вироблена сонячною електростанцією ТОВ «КД Енерджі 2», не була відпущена в ОЕС України;

- висновком судової економічної експертизи від № 02/25.11.2025 від 25.11.2025 (Т. 5 а. 225-249), яким підтверджується збитки в розмірі 22 693 409,01 грн внаслідок оплати на рахунки ТОВ «ВЕЗ» за електроенергію, вироблену з 01.07.2022 по 30.06.2023 згідно договору від 25.10.2019 № 872/01, за умови, що ця електроенергія вироблена сонячною електростанцією ТОВ «ВЕЗ», не була відпущена в ОЕС України;

- іншими матеріалами Клопотання у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 своїми діями, про які йдеться у повідомленні йому про підозру, міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_6 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у Кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

За такого, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри підтверджується наявними в матеріалах Клопотання доказами, які об`єктивно пов`язують ОСОБА_6 із кримінальним правопорушенням, яке йому інкримінується, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити таке кримінальне правопорушення за викладених у повідомленні йому про підозру обставин, що є достатнім для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сторона обвинувачення зазначає, що наявні ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 є особливо тяжким корупційним злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна). Вказане особливо сильно підвищує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Із матеріалів Клопотання вбачається, що ОСОБА_6 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , 25.09.2024 залишив територію України (Т. 1 а. 50-51), інформація щодо його повернення в матеріалах Клопотання відсутня.

Постановою детектива НАБУ ОСОБА_20 від 05.02.2026 (Т. 1 а. 163) підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у міжнародний розшук.

Разом з тим, ОСОБА_6 на виклики органу досудового розслідування не з`являється без поважних причин. Жодних доказів неможливості особистого прибуття ОСОБА_6 на територію України для участі у процесуальних діях у Кримінальному провадженні стороною захисту не надано, що виключає поважність причин такого неприбуття згідно положень ст. 138 КПК України.

Також слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 є підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України в межах іншого кримінального провадження № 0000042, де слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Сукупність зазначених обставин об`єктивно може спонукати підозрюваного до переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та відбування покарання.

Таким чином, наведені вище обставини у сукупності дають підстави дійти висновку щодо існування ризику вчинення підозрюваним дій, направлених на переховування від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок виключних обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

ОСОБА_6 , перебуваючи на керівних посадах ПАТ «Запоріжжяобленерго», (02.05.2018 - 31.03.2019 - директор з енергозбуту; 01.04.2019 - 28.03.2023 - комерційний директор; 29.03.2023 - 25.07.2023 - технічний директор; 26.07.2023 - 02.05.2024 - директор технічний; 03.05.2024 - 02.07.2024 - директор комерційний; 03.07.2024 - 30.09.2024 - перший заступник директора комерційного обліку), сформував сталі професійні взаємини з працівниками, серед яких зберігає значний рівень довіри та неформального впливу, а тому навіть після звільнення ОСОБА_6 має фактичний вплив на окремих співробітників, зокрема тих, які перебували у його підпорядкуванні. За такого, ОСОБА_6 безпосередньо або опосередковано через третіх осіб, використовуючи свої зв`язки, авторитет, приязні стосунки з такими особами, інший незаконний вплив (шантаж, підкуп, погрози), може впливати на свідків у Кримінальному провадженні з метою зміни ними своїх показань/унеможливлення дачі ними правдивих послідовних показань на стадії судового розгляду задля уникнення/мінімізації можливої кримінальної відповідальності.

Відтак, існують достатні підстави вважати щодо існування вказаного ризику.

У судовому засіданні захисник посилався на відсутність вищезазначених ризиків, однак сторона захисту не навела достатніх доводів та не надала жодних доказів на їх спростування.

Разом з тим, у Клопотанні прокурор посилається на наявність ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, аргументуючи це тим, що ОСОБА_6 вже є підозрюваним у двох кримінальних провадженнях (за ч. 2 ст. 367 та ч. 5 ст. 191 КК України).

Водночас вказані доводи прокурора відхиляються, оскільки сам по собі факт наявності у особи статусу підозрюваного не свідчить про наявність ризику вчинення нею іншого кримінального правопорушення. При цьому прокурором не наведено жодних конкретних обставин та не надано доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_6 будь-яких дій, спрямованих на підготовку чи вчинення іншого кримінального правопорушення.

За такого, прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя, суд за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, може обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Отже, встановлена цією нормою процедура обрання запобіжного заходу не передбачає можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу передбачена лише під час розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який і обирається з тією метою, аби затримати особу (підозрюваного), яка, зокрема, переховується від органу досудового розслідування та суду та оголошена у міжнародний розшук, та доставити її до місця кримінального провадження для вирішення питання щодо застосування відносно неї обмежувальних заходів (тримання під вартою/домашній арешт/застава/особиста порука/особисте зобов`язання).

Посилання сторони захисту на необхідність визначення підозрюваному розміру застави слідчим суддею відхиляються, оскільки положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України не передбачено можливості визначення застави під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного.

При цьому, питання щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі визначення розміру застави, може бути вирішене лише після затримання особи та доставки її до суду для розгляду відповідного клопотання.

Щодо оголошення підозрюваного у міжнародний розшук.

Так, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особу оголошено у розшук, однак зобов`язує сторону обвинувачення відповідно до ч. 2 ст. 281 КПК України при оголошенні розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) прийняти відповідну постанову. Факт прийняття постанови про оголошення розшуку являє собою підставу для його здійснення, а положення ч. 6 ст. 193 КПК України покладають на сторону обвинувачення обов`язок надати докази на підтвердження саме оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, проте не зобов`язують доводити існування підстав для прийняття відповідного рішення про оголошення у міжнародний розшук. За таких обставин постанова про оголошення особи в міжнародний розшук є належним доказом та достатньою підставою вважати підозрювану особу такою, що оголошена в міжнародний розшук в розумінні вимог ст. 281, ч. 6 ст. 193 КПК України. У той же час положенням ч. 7 ст. 110 КПК визначено, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується. З урахуванням положень ч. 6 ст. 193 КПК України, перевірка та встановлення наявності існування обставин, що стали підставою для прийняття рішення про оголошення у міжнародний розшук особи, виходять за межі повноважень слідчого судді в рамках процедури розгляду ним Клопотання та ставить під сумнів законність постанови слідчого.

Єдиним елементом, який може свідчити, що «підозрюваний оголошений у міжнародний розшук», є наявність процесуального рішення про оголошення особи в міжнародний розшук, оформленого у вигляді: (а) окремої постанови, якщо досудове розслідування не зупиняється; (б) постанови про зупинення досудового розслідування, якщо досудове розслідування зупиняється (в ній зазначається про оголошення особи у розшук).

Вказаний висновок узгоджується з висновком колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 28.07.2022 (справа № 991/2277/22 провадження № 11-сс/991/208/22), в ухвалі від 10.04.2024 (справа № 991/1940/24 провадження № 11- сс/991/245/24).

Постановою детектива НАБУ ОСОБА_20 від 05.02.2026 (Т. 1 а. 163) підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у міжнародний розшук.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення та видів розшуку, однак в окремих статтях містяться словосполучення «міждержавний розшук» (п. 20-1 Перехідних положень КПК України), «міжнародний розшук» (ч. 5 ст. 139, ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 297-1, п. 4 ч. 2 ст. 297-2 КПК України). При цьому, юридична практика виділяє три види розшуку: державний, міждержавний, міжнародний.

Поняття «міжнародний розшук» також у законодавстві відсутнє.

З метою визначення вказаного поняття слід звернутися до Академічного тлумачного словника Української мови.

Відповідно до Академічного тлумачного словника Української мови, розшук (юр.) - це система слідчих та оперативних заходів щодо виявлення злочинця, який зник, викраденого майна і т. ін.; міжнародний - це той, у якому беруть участь представники різних країн, народів.

Таким чином, аналіз положень ч. 1 ст. 281 КПК України в сукупності із зазначеним визначенням поняття «міжнародний розшук» дає підстави зробити висновок, що міжнародний розшук - це система слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на виявлення зниклого підозрюваного саме за межами України.

Згідно положень ст. 281 КПК України, розшук підозрюваного оголошується слідчим, прокурором, про що виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється.

З аналізу вказаних вище норм можна зробити висновок, що слідчий (детектив) прямо уповноважений оголошувати підозрюваного у міжнародний розшук як один із видів розшуку.

При цьому, слідчий (детектив) вправі здійснювати дії з розшуку підозрюваних осіб як в системі організації Інтерпол, так і поза нею.

Щодо можливості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

З урахуванням вище встановлених обставин кримінального правопорушення та наданих детективом доказів на підтвердження викладених у Клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення (за ч. 5 ст. 191 КК України), про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваного оголошено у міжнародний розшук, то слідчий суддя, з огляду на положення ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, остаточно питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному вирішується після його затримання та доставки до суду, а за такого, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному, якого оголошено в міжнародний розшук, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч. 1 ст. 197 КПК України (шістдесят днів).

Таким чином, Клопотання підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, статтями 177, 183, 184, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше ніж через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановити ухвалу.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_21