ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 753/18878/18

провадження № 51-4529км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

виправданих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010481, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Омська Російської Федерації та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився та зареєстрований у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Самійличі Шацького району Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Вступ

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачувалися у вчиненні інкримінованих правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 , будучи службовою особою - директором ТОВ «Інтер Констракшн Компані», у невстановлені час та місці, маючи умисел на заволодіння коштами, виділеними з місцевого бюджету м. Києва, шляхом зловживання службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, вступив у змову з директором Комплексно дитячо-юнацької спортивної школи «Чемпіон» (далі КДЮСШ «Чемпіон») ОСОБА_7 та інженером технічного нагляду ТОВ «Виробничо-інноваційна компанія «Трансбуд Технолоджі» ОСОБА_8 щодо внесення до офіційних документів, а саме актів прийняття виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року, неправдивих відомостей у частині виконаних обсягів робіт та їх вартості за договором капітального ремонту футбольних полів КДЮСШ «Чемпіон».

ОСОБА_6 у грудні 2017 року в м. Києві, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, маючи умисел на заволодіння коштами, виділеними з місцевого бюджету м. Києва, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах за попередньою змовою групи осіб, використовуючи надані повноваження щодо підписання актів прийняття виконаних робіт, що є офіційними документами, достовірно знаючи про фактичні обсяги виконаних робіт та використані матеріали, умисно вніс завідомо неправдиві відомості щодо виконаних робіт та їхньої вартості до офіційних документів, засвідчивши їх власним підписом та відтиском печатки, які передав для підписання ОСОБА_8 й ОСОБА_7 з метою подальшого проведення оплати як за виконані будівельні роботи згідно з договором. Так, загальна сума завищення вартості виконаних будівельних робіт становить 11 049 298,59 грн з ПДВ, а матеріальна шкода, завдана неправомірними діями Централізованій бухгалтерії дитячо-юнацьких спортивних шкіл, - 9 207 748,82 грн.

ОСОБА_7 , будучи службовою особою - директором КДЮСШ «Чемпіон», маючи умисел на заволодіння коштами, виділеними з місцевого бюджету м. Києва, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах за попередньою змовою групи осіб, використовуючи надані повноваження, знаючи, що роботи, вказані в актах прийняття робіт, не виконано в повному обсязі, вчинив розтрату майна, яким мав право розпоряджатися в межах наданих повноважень, у розмірі 9 207 748,82 грн, чим завдав Централізованій бухгалтерії дитячо-юнацьких спортивних шкіл матеріальної шкоди на вказану вище суму.

ОСОБА_8 , будучи інженером технічного нагляду ТОВ «Виробничо-інноваційна компанія «Трансбуд Технолоджі» та здійснюючи нагляд за виконанням робіт, маючи умисел на пособництво в розтраті чужого майна шляхом зловживання службовим становищем, вчиненій в особливо великих розмірах, засвідчив внесені до актів прийняття виконаних будівельних робіт обсяги робіт та використані матеріали, чим підтвердив внесені до вищевказаних актів відомості, тобто вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів, чим усунув перешкоди та сприяв вчиненню ОСОБА_7 розтрати чужого майна, внаслідок чого Централізованій бухгалтерії дитячо-юнацьких спортивних шкіл завдано матеріальної шкоди на вказану вище суму.

Дії ОСОБА_6 й ОСОБА_7 орган досудового розслідування кваліфікував за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України і ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що в їх діянні є склад зазначених кримінальних правопорушень.

Київський апеляційний суд ухвалою від 14 серпня 2025 року залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок районного суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування касаційних вимог прокурор стверджує, що як місцевий, так й апеляційний суди здійснили неналежне і неповне дослідження усіх обставин справи та наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, кожного окремо та їх сукупності, що призвело до неправильного застосування кримінального закону й безпідставного виправдання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вважає хибним висновок суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, про порушення підслідності в цьому провадженні щодо розслідування злочину, передбаченого ст. 191 КК України. Також не погоджується з твердженнями судів про те, що оскільки розслідування за вказаним кримінальним правопорушенням на підставі ч. 6 ст. 216 КПК України повинно було здійснюватися Національним антикорупційним бюро України, а не слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у м. Києві, то всі зібрані цим підрозділом органу Національної поліції Українидоказами є недопустимими. Водночас прокурор звертає увагу, що предметом розслідування у кримінальному провадженні були і кримінальні правопорушення з правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, підслідні органам Національної поліції України.

Зазначає про відсутність у рішенні апеляційного суду підстав, з яких суд визнав доводи апеляційної скарги прокурора необґрунтованими в частині незазначення судом першої інстанції під час ухвалення вироку мотивів і обґрунтування виправдання за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно оцінив роль спеціаліста Північного офісу Держаудитслужби в ході досудового розслідування, який склав довідки дотримання вимог законодавства України під час витрачання бюджетних коштів на виконання робіт з капітального ремонту футбольних полів КДЮСШ «Чемпіон» та довідку перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності КДЮСШ «Чемпіон» і ТОВ «Інтер Констракшн Компані» у частині капітального ремонту футбольних полів за період з 01 січня 2017 року по 15 травня 2018 року. Не перевірив суд апеляційної інстанції належним чином і доводів його скарги щодо належності та допустимості висновків експерта судово-технічної експертизи та додаткової комісійної судово-економічної експертизи.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 в інтересах виправданого ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 в інтересах виправданого ОСОБА_8 просять залишити її без задоволення як безпідставну.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор висловив думку на підтримання поданої ним касаційної скарги. Виправдані та захисники заперечували щодо задоволення касаційної скарги.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, позицію прокурора, виправданого та його захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Апеляційний суд, виконуючи свої повноваження, із дотриманням визначеної гл. 31 КПК України процедури повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості (це передбачає оцінювання оскарженого судового рішення на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам провадження і дослідженим у судовому засіданні доказам), а також ухвалити рішення, яке повною мірою відповідатиме ст. 370 КПК України і статтям 419 або 420 цього Кодексу.

Така перевірка має бути зроблена з додержанням усіх вимог чинного законодавства, об`єктивно, неупереджено, а її результатом має бути законне й справедливе вирішення поданих апеляційних скарг для реалізації прав кожного на справедливий суд і перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції.

За приписами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Тобто у своєму рішенні апеляційний суд повинен проаналізувати доводи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на них вичерпну відповідь, переконливо аргументувавши свою позицію. Формальний апеляційний перегляд є несумісним із закріпленими у статтях 2, 7 КПК України завданнями та загальними засадами кримінального провадження.

Проте, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд зазначених вимог закону не дотримався.

Як випливає з матеріалів кримінального провадження, на вирок суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій указував про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому прокурор вказував, що суд безпідставно послався на порушення підслідності здійснення досудового розслідування кримінального провадження та у зв`язку із цим неправомірно визнав всі зібрані слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у м. Києві докази недопустимими; необґрунтовано вважав недопустимими доказами довідки Держаудитслужби та висновки експерта судово-технічної експертизи й додаткової комісійної судово-економічної експертизи; всупереч вимогам статей 370, 374 КПК України не виклав підстав для виправдання обвинувачених з зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення у вчиненні ними правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України. Прокурор наполягав, що зібрані у кримінальному провадженні докази беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Проте апеляційний суд в ухвалі хоч і виклав суть доводів скарги прокурора, але не проаналізував їх і не надав у рішенні вичерпної та конкретної відповіді на них. Зі змісту ухвали вбачається, що апеляційний суд зосередився виключно на висновках, викладених у вироку суду першої інстанції загальними фразами, погодився з висновками цього суду щодо недопустимості доказів, недоведення винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Зокрема, апеляційний суд, погоджуючись з висновками районного суду щодо порушення підслідності здійснення досудового розслідування кримінального провадження та, як наслідок, визнання всіх зібраних доказів недопустимими, не врахував актуальної судової практики Верховного Суду.

Так, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати їх вплив на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання. Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність.

Як видно з витягу з ЄРДР, відомості про вичинені кримінальні правопорушення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 і надалі за ч. 5 ст. 191 КК України внесені слідчими Дарницького УП ГУНП у м. Києві.

Отже розслідування вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України було розпочато Дарницьким УП ГУНП у м. Києві, що цілком узгоджується з вимогами ст. 218 КПК України.

Окремо слід зазначити, що на початку досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України за відсутності відомостей щодо конкретного розміру завданої шкоди, для прокурора/органу досудового розслідування не може бути заздалегідь прогнозованим результат встановлення розміру завданої злочином шкоди, який встановлюється в ході досудового розслідування за результатами проведених слідчих та процесуальних дій, отриманих висновків експертів.

Колегія суддів зауважує, що інститут підслідності покликаний оптимізувати діяльність органів, що здійснюють досудове розслідування, з метою його найбільш ефективної та результативної організації для досягнення завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України. Водночас забезпечення ефективного розслідування і, як складова цієї діяльності, визначення органу розслідування є по суті управлінською діяльністю прокурора, у якого можуть бути найрізноманітніші підстави для передачі справи тому чи іншому органу. Це можуть бути відомості про особисту зацікавленість посадових осіб «правильного» органу розслідування в результатах справи, і їхня функціональна залежність від сторін у справі, і відсутність достатнього досвіду, ресурсів та інформації в того органу, який має проводити розслідування за визначеною законом підслідністю, тощо. Водночас специфіка корупційних злочинів та особливості здійснення досудового розслідування у них потребують недопущення зволікання у фіксації відомостей про такий злочин, термінового вжиття заходів, спрямованих на збирання доказів, та залучення співробітників правоохоронного органу до розслідування в обсязі, необхідному для прийняття рішення щодо ініціювання проведення комплексу негласних слідчих (розшукових) дій.

У розумінні п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України реалізація органами досудового розслідування своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, як підстава для визнання доказів недопустимими означає вчинення дій чи прийняття рішень, які не належать до предмета відання цих органів.

Нормативна вимога проведення процесуальних дій уповноваженими суб`єктами покликана забезпечити вчинення цих дій особами з необхідною кваліфікацією, які виконують свої професійні обов`язки в умовах передбаченого законом контролю і у визначений правовий спосіб.

Якщо орган розслідування здійснює слідчі дії, прямо передбачені КПК України, такі дії не можуть вважатися «реалізацією повноважень, не передбачених КПК» у значенні п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України і мати наслідком автоматичне визнання доказів недопустимими.

Суд апеляційної інстанції, зробивши висновок про недопустимість доказів через порушення правил підслідності в ухвалі не здійснив аналізу того, яким чином проведення досудового розслідування слідчим Дарницького УП ГУНП у м. Києві вплинуло на якість зібраних доказів, враховуючи, що для всіх без винятку органів досудового розслідування передбачено однакові правила збирання доказів.

Наведене вище узгоджується також з послідовною практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (наприклад, із постановою від 19 грудня 2023 року у справі № 428/323/18).

В апеляційній скарзі прокурор водночас вказував, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновків будівельно-технічної та додаткової комісійної судово-економічної експертизи.

Апеляційний суд, спростовуючи ці доводи, послався на те, що районний суд правомірно визнав ці висновки недопустимими доказами, оскільки їх основу експертиз покладено довідки спеціаліста Північного офісу Держаудитслужби, які суд визнав недопустимими. Крім того, апеляційний суд відзначив, що суд першої інстанції обґрунтовано надав пріоритет висновку експерта від 27 березня 2019 року № 279 (де зазначено, що обсяг фактично виконаних робіт станом на 01 вересня 2018 року повністю відповідає фактично виконаним видам, обсягам та вартості робіт на об`єкті, а розбіжності між актами приймання виконаних робіт і фактично виконаними роботами на об`єкті відсутні), оскільки він був складений значно пізніше за часом, ніж висновки зазначених вище експертиз, і є кінцевим у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає такі висновки апеляційного суду передчасними, виходячи з таких міркувань.

Апеляційний суд, констатуючи, що за основу експертиз взято довідки спеціаліста, не повною мірою ознайомився з текстом висновків та об`єктами досліджень, якими були, зокрема, надані слідчим матеріали кримінального провадження, документація між КДЮСШ «Чемпіон» і ТОВ «Інтер констракшн компані» тощо. Свої ж висновки експерти базували на дослідженні всіх об`єктів у сукупності, а саме дослідження проводилося методом зіставлення результатів візуально-інструментального обстеження з даними, що містять документи, надані на дослідження, та з вимогами нормативних документів, чинних в галузі будівництва на території України на час виконання робіт. Тому колегія суддів вважає, що неможливо однозначно стверджувати, без проведення належної перевірки, про покладення в основу висновків експертиз лише довідок спеціаліста.

Також апеляційний суд надав пріоритет висновку експерта від 27 березня 2019 року № 279, зазначивши, що він є останнім за часом, а отже остаточним. Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що вказаний висновок суду є сумнівним, зроблений без належної перевірки, дослідження, аналізу експертних висновків. Зокрема, апеляційний суд не зважив на той факт, що висновок експерта № 279 базувався на дослідженні виключно документації, наданої сторонами договірних відносин. Водночас під час комплексної судово-економічної експертизи та встановлення суми завданих збитків враховувався висновок будівельно-технічної експертизи, якою встановлено обсяг невиконаних робіт. Також без належної уваги апеляційного суду залишилися твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що висновок експерта № 279 складений більше ніж через рік після фактичного підписання актів виконаних робіт. Крім того, у висновку зазначено, що станом на дату обстеження - 27 грудня 2018 року був виконаний певний обсяг робіт, що не є підтвердженням того, що роботи виконано на кінець грудня 2017 року (як зазначено в обвинувальному акті). Проігнорований апеляційним судом і той факт, що вказаний висновок складений з урахуванням обсягів робіт, виконаних відповідно до договорів від 13 листопада 2017 року та 22 серпня 2018 року, виконані ж за останнім договором роботи взагалі не були предметом досудового розслідування.

Отже, апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, належним чином не перевірив у цій частині доводів прокурора, не зіставив їх з матеріалами кримінального провадження і не надав їм ґрунтовного аналізу.

Взагалі поза увагою апеляційного суду залишилися доводи прокурора стосовно не зазначення судом першої інстанції під час ухвалення вироку мотивів та обґрунтування виправданняОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України. Як випливає із судових рішень, оцінка доказів, їх достатності й достовірності здійснювалася лише в частині обвинувачення за ст. 191 КК України.

Отже, апеляційний суд не пересвідчився в необґрунтованості аргументів сторони обвинувачення, не дав вичерпних відповідей на них та не спростував їх належним чином, не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою, тоді як формальний підхід до розгляду аргументів сторони обвинувачення є недопустимим, їхнє спростування повинно бути переконливим із наведенням доказів, оцінка яких відповідає ст. 94 КПК України.

Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що в цьому конкретному випадку, враховуючи визначені законом повноваження суду касаційної інстанції, позбавляє можливості перевірити в касаційному порядку правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, а також правової оцінки обставин, оскільки вони не були предметом процесуальної перевірки в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів не перевіряє інших доводів касаційної скарги, оскільки вони пов`язані з оцінкою доказів, що потрібно здійснити суду апеляційної інстанції в ході нового розгляду, тому, з огляду на зміст доводів і вимог прокурора, його касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи сторін і обставини, що становлять предмет доказування, та з дотриманням положень гл. 31 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення і призначає новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 п. 1 ст. 438 КПК України).

Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає приписам статей 370, 404 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 14 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3