ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6014/26

Провадження № 11-сс/820/199/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

представника заявника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2026 року про повернення заявнику заяви про відвід дізнавача від участі у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до ЄРДР 19.09.2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

26 лютого 2026 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із заявою про відвід дізнавача сектору дізнання Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до ЄРДР 19.09.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2026 року заяву ОСОБА_6 про відвід дізнавача сектору дізнання Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні №0000367, внесеному до ЄРДР 19.09.2025 року, повернуто заявнику.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_6 на даному етапі кримінального провадження перебуває у статусі свідка, який не наділений правом заявляти відвід дізнавачу, а тому, застосувавши аналогію процесуального права, а саме ст.304 ч.2 п.1 КПК України, дійшов висновку про необхідність повернення його заяви.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник заявника просить скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2026 року про повернення заяви про відвід дізнавача сектору дізнання Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що дії дізнавача ОСОБА_7 у даному провадженні свідчать про системний характер допущених порушень, їх повторюваність, що в сукупності викликає обґрунтовані сумніви щодо її об`єктивності та неупередженості під час здійснення досудового розслідування. Зокрема, зазначає, що протягом жовтня та листопада 2025 року, 25 лютого 2026 року ОСОБА_6 допитувався в якості свідка, проте не був повідомлений у якому саме провадженні він був викликаний, тобто перебував у статусі правової невизначеності, не усвідомлюючи, що кримінальне провадження стосується безпосереднього його матері, отже був позбавлений можливості реалізувати право, передбачене ст. 63 Конституції України. Також, дізнавач не роз`яснила ОСОБА_6 його процесуальних прав, як особи у якої відбираються експериментальні зразки підпису, хоча дана процесуальна дія була необхідна для перевірки особистої причетності заявника до вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, зазначає, що саме відносно матері ОСОБА_6 здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КУпАП, а відтак ОСОБА_6 належить до кола осіб, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування. Отже, сукупність вказаних обставин, на думку представника заявника, є підставою для відводу дізнавача ОСОБА_7 .

Разом з тим, представник не погоджується із висновком суду про те, що перебування особи у статусі учасника провадження (свідка) не дає йому права на заявлення відводу та зазначає, що таке тлумачення є помилковим, тобто фактично слідчий суддя позбавила ОСОБА_6 доступу до правосуддя.

Також, вважає, що слідчий суддя, повернувши заяву про відвід, допустив порушення принципу законності та верховенства права, неправомірно застосував аналогію права (ст.9 ч.6 КПК України) та неправильно застосував ст. 304 ч.2 п.1 КПК України, яка регламентує повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльності слідчого/прокурора, проте не заяви про відвід, тобто застосував норму, яка не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Отже, на думку представника, допущені слідчим суддею порушення є істотними, оскільки вони перешкодили розгляду заяви про відвід по суті, а тому дані обставини є підставою для скасування ухвали слідчого судді з призначенням нового розгляду заяви у суді.

Позиції учасників судового провадження.

Представник заявника ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2026 року.

Заслухавши суддю доповідача, представника заявника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали провадження,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.ст. 81, 309 КПК України не передбачена можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про повернення заяви особи про відвід дізнавача.

Разом з тим, ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 9 ч. 1 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час апеляційного перегляду провадження колегією суддів встановлено, що 26 лютого 2026 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із заявою про відвід дізнавача сектору дізнання Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0000367, внесеному до ЄРДР 19.09.2025 року. За його результатами ухвалоюслідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2026 року було повернуто заяву про відвід дізнавача заявнику ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та виходить з наступного.

Положення ст. 80 ч.ч. 1, 2 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Приписи ст. 81 ч.ч. 1 та 2 КПК України передбачають, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження суд, який його здійснює.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження №0000367, внесеного до ЄРДР 19.09.2025 року, ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження перебуває в статусі свідка.

Також, у судовому засіданні апеляційної інстанції заявник ОСОБА_6 підтвердив, що дійсно його процесуальний статус у кримінальному провадженні № 0000367 від 1 9.09.2025 року визначено у якості свідка.

Колегія суддів виходить з того, що свідок відноситься до осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до положення ст. 66 КПК України, передбачені права та обов`язки свідка, згідно з якими він має право заявляти відвід перекладачу (ч.1 п. 9). Інші учасники кримінального провадження КПК України містить мають право заявляти відводи без конкретизації осіб, яким заявлено відвід (обвинувачений, підозрюваний п. 13 ч. 3 ст. 42, потерпілий п. 4 ч. 1 ст. 56, представник юридичної особи п. 8 ч. 3 ст. 64-1 КПК України).

Отже, системний аналіз вищевикладених положень кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що свідок не наділений правом заявляти відвід слідчому (дізнавачу), оскільки ОСОБА_6 не перебуває ні в статусі потерпілого, ні підозрюваного в даному кримінальному провадженні, а є свідком.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковою позицію апелянта проте, що ОСОБА_6 , перебуваючи в статусі свідка, наділений правом заявлення відводу дізнавачу. Посилання представника на неправильне тлумачення слідчим суддею норм кримінального процесуального закону, яке нібито призвело до обмеження права ОСОБА_6 на доступ до правосуддя, колегія суддів вважає неспроможною, оскільки реалізація процесуальних прав особи здійснюється виключно в межах та у спосіб, визначених законом, а тому відсутність у свідка права на заявлення відводу не може розцінюватися як порушення його права на доступ до правосуддя.

Також, колегія суддів виходить з того, що положеннями параграфу 6 глави 3 КПК України не врегульовано щодо порядку вирішення питання про відвід у випадку його заявлення особою, яка не наділена таким правом.

Однак, згідно ст.9 ч.6 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Із висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 0306/7567/12 слідує, що коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

У п. 77-82 постанови Великої Палати Верховного Суду 08 червня 2022 року, у ухваленій у справі № 2-591/11, суд зазначив, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

У підсумку, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обгрунтовано застосував аналогію процесуального законодавства, зокрема ст. 304 ч.2 п. 1 КПК України, та повернув заяву ОСОБА_6 про відвід дізнавача сектору дізнання Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0000367 від 19.09.2025 року. Відповідно доводи представника заявника про порушення слідчим суддею принципу законності та верховенства права, неправомірне застосування аналогії права (ст.9 ч.6 КПК України) та неправильне застосування ст. 304 ч.2 п.1 КПК України, не є слушними.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв законне, та обґрунтоване рішення за заявою ОСОБА_6 , ухвала слідчого судді відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для її скасування, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2026 року про повернення заявнику заяви про відвід дізнавача від участі у кримінальному провадженні № 0000367, внесеному до ЄРДР 19.09.2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3