ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/322/26 Справа № 711/6149/25 Категорія: ч.1 ст.28, ч.2 ст.350 КК КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11 грудня 2025 року про передачу на поруки трудовому колективу ТОВ «ПОЛФІКС» ОСОБА_7 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.350 КК України.

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11.12.2025 клопотання ТОВ «Полфікс» про передачу на поруку трудовому колективу ОСОБА_7 подане в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.350 КК України задоволено.

Передано ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу товариству з обмеженою відповідальністю «Полфікс» із звільненням від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.28 ч.2 ст.350 КК України, на підставі ст.ст. 44, 47 КК України за умови, що протягом року з дня передачі його на поруки він виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Кримінальне провадження №0001646 від 07.05.2025 року в частині за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.350 КК України, на підставі ст.ст. 44, 47 КК України закрито.

Не погодившись з ухвалою суду, представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги обґрунтувала тим, що суд прийняв рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на посткримінальну поведінку обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення не здійснив будь-яких дій з метою допомоги потерпілому, не викликав швидкої допомоги чи поліції, натомість залишив місце скоєння кримінального правопорушення потерпілому шкоду не відшкодував, у потерпілого вибачення не попросив, не висловив свій жаль з приводу вчиненого, не намагався допомогти.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на щире розкаяння обвинуваченого на стадії судового розгляду носить лише формальний характер, оскільки повністю спростовується його поведінкою після вчинення злочину.

Зазначає, що в Україні триває жорстока війна, під час якої особи, які, м`яко кажучи, не виконують свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, масово здійснюють заходи з нападу на військовослужбовців ТЦК та СП з метою не бути мобілізованими. Такі занадто м`які рішення судів у подібних справах, на його думку, лише провокують збільшення кількості протиправних дій відносно військовослужбовців, оскільки відсутнє справедливе покарання, що прослідковується останнім часом.

На апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_9 подала заперечення в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11.12.2025 залишити без змін.

Зазначила, що під час прийняття ухвали про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та передачі його на поруки трудового колективу, суд вірно прийшов до висновку, що правових перепон для задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу не було.

Заслухавши доповідь судді, думку представника потерпілого, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши виділені матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаявся, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їх клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов: особа вчинила злочин вперше; діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; особа, яка вчинила злочин, щиро розкаялася; колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.

Вимоги закону та усталена судова практика вказує на те, що особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину та не розкаялася, передавати на поруки не можна.

Таким чином, підставою звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом та виправити свою поведінку.

Також звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи.

За наявності зазначених обставин суд вправі звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки трудовому колективу.

Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї передбачених законом України про кримінальну відповідальність заходів примусу. Вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Згідно приписів ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, директор ТОВ «ПОЛФІКС» ОСОБА_12 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про передачу ОСОБА_7 на поруки трудового колективу мотивуючи його тим, що останній є членом трудового колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛФІКС», та заслуговує на його довіру, а тому трудовий колектив клопоче про передачу ОСОБА_7 на поруки у відповідності до ст.47 КК України.

Зазначили, що Протоколом загальних зборів трудового колективу ТОВ «ПОЛФІКС» від 01.10.2025 ухвалено рішення щодо взяття ОСОБА_7 на поруки трудового колективу з одночасним взяттям на себе обов`язків щодо здійснення за ним заходів виховного характеру, серед яких контроль за виконанням своїх безпосередніх трудових обов`язків, перевірку додержання ним правил співжиття в побуті та громадських місцях, перевірки за дотримання ним громадського та публічного порядку і повідомленням уповноважених органів про будь-які випадки ухилення ОСОБА_7 від заходів виховного характеру з боку трудового колективу. Просили клопотання задовольнити.

Задовольняючи клопотання ТОВ «ПОЛФІКС» та звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки на підставі ст. 47 КК України, суд першої інстанції переконався в тому, що обвинувачений не заперечує проти його звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким і не є таким, до якого не може застосовуватися відповідний інститут звільнення від кримінальної відповідальності. Крім того суд встановив підставу для такого звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема повне визнання ОСОБА_7 своєї вини та щире розкаяння у вчиненому.

Колегія суддів вважає, що посилання представника потерпілого про відсутність у ОСОБА_7 щирого каяття, як основної підстави для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, є безпідставним та зазначає про таке.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. У ч. 2 цієї статті визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Отже, для визнання щирого каяття як однієї з обов`язкових умов звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд повинен встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість розкаяння, і вони в даному випадку були встановлені судом першої інстанції.

Так, місцевий суд вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_7 ознак щирого каяття, врахував, що під час судового розгляду ОСОБА_7 визнав провину, має позитивні характеристики, активно сприяв розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження врахував усі обставини, що мають значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із передачею на поруки трудовому колективу ТОВ «ПОЛФІКС», а доводи представника потерпілого про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, таких висновків не спростовують.

Враховуючи наведене, за наявності обставин, передбачених ст.47 КК України, а також належно оформленого клопотання, місцевий суд обґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки ТОВ «ПОЛФІКС».

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції та вмотивованість його висновку з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, представником потерпілого в апеляційній скарзі не наведено, і таких даних зі змісту судового рішення не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі представника потерпілого, а тому її апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11 грудня 2025 року про передачу на поруки трудовому колективу ТОВ «ПОЛФІКС» ОСОБА_7 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.350 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді