Справа № 132/3503/25
Ухвала

Іменем України

19 березня 2026 року Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим від 05 березня 2026 року, подану в рамка кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430 від 07 грудня 2023 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області з Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 07 грудня 2023 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2025 року, визначено склад суду з розгляду кримінального провадження: головуючий суддя ОСОБА_9 .

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_9 від 21.10.2025 року, кримінальне провадження призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 05.03.2026 року, визнано ОСОБА_10 потерпілою особою в кримінальному провадженні.

Під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_11 подано угоду про примирення від 05.03.2026 року, укладену між потерпілою особою та обвинуваченим у кримінальному провадженні, згідно змісту якої, її сторони просять призначити покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 51000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в затвердженні угоди про примирення потерпілого та обвинуваченого, виходячи з наступних підстав.

Положеннями пункту 1 частини третьої статті 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно частини третьої статті 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

За частиною першою статті 471 КПК України, в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Пункт 1 частини сьомої статті 474 КПК України передбачає, що суд відмовляє в затвердженні угоди про визнання винуватості, якщо умови угоди суперечать вимогам цього кодексу та/або закону.

Відповідно до частини першої статті 65 КК України, суд, призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За частиною третьої статті 65 КК України, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Згідно вимог частин першої, другої статті 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

У постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження №51-329км18) висловлено правову позицію, за якою передбачені пунктом 1 частитни першої стаптті 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

При цьому, факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки (постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 520/16394/16-к (провадження №51-26км18)

Положеннями статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (стаття 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, що входить до розділу XI «Кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту».

Основним безпосереднім об`єктом вказаного кримінального правопорушення є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху й експлуатацію транспортного засобу, а додатковим обов`язковим об`єктом - відносини життя та здоров`я особи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим Верховною Радою України 16 лютого 2021 року, з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція статті 286 КК України.

Також, цим же законом внесені зміни до статей 45-48, 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.286 КК України.

Як вбачається з угоди про примирення потерпілого з обвинуваченим від 05 березня 2026 року враховуючи, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, визнав свою винуватість та надав слідству всю відому йому інформацію щодо обставин кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, є пенсіонером, здійснює догляд за своєю дочкою ОСОБА_12 , яка є інвалідом, має незадовільний стан здоров`я, позитивно характеризується за місцем свого проживання, сторонами узгоджене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 51000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

При цьому, в порушення вимог ч.1 ст. 471 КПК України в угоді про примирення не зазначено, що ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння (висновок № 113 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.12.2023 року), після вчинення кримінального правопорушення зник з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди (відомості з адміністративної практики та Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_13 від 10.06.2024 року у справі № 132/3809/23 (номер провадження 3/132/953/24), під час досудового розслідування вчиняв дії, які перешкоджали своєчасному розкриттю кримінального правопорушення (доводи прокурора ОСОБА_14 , ухвала слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_13 від 12.09.2025 року у справі № 132/3778/23 про застосування запобіжного заходу), а також не у повному обсязі розкриті пом`якшувальні обставини, враховуючи які суд мав би можливість призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України.

За таких обставин, укладена угода не відповідає вимогам КПК України, а призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.69 КК України, не відповідає інтересам суспільства, суд вважає, що відповідно до вимог п.1 ч.7 ст.474 КПК України укладена угода про примирення потерпілого з обвинуваченим не може бути затверджена судом.

Частиною сьомою статті 474 КПК України передбачено, що у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Керуючись ст.ст.314, 369-372, 376, 392, 395, 468-476 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про примирення від 05 березня 2026 року, укладеної між потерпілою особою та обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430 від 07 грудня 2023 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України - відмовити.

Розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430 від 07 грудня 2023 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, продовжити у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає безумовному виконанню.

Суддя