Справа № 317/504/26
№/п 1-кп/317/282/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

адвоката обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000014 від 05.01.2026 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Малишівка Запорізького району Запорізької області, який має середньо - спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.4, 357 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

21.12.2025 приблизно о 06 годині 50 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на викрадення офіційного документу, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 біля сміттєвого контейнера загального користування, де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими, реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом вільного доступу, а саме взяття руками з землі, тобто шляхом привласнення знайденого, таємно викрав банківську картку, АТ КБ «Приват БАНК» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 та яка в силу положень до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.7, 1.13, 1.56, 1.63 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги», та примітки до ст. 358 КК України, є офіційним документом, тобто спеціальним платіжним засобом доступу до банківського рахунку, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноваженою особою юридичної особи з дотриманням вказаної законом форми та містить передбачені законом реквізити, яка знаходилася біля сміттєвого контейнера загального користування за вище вказаною адресою.

Після чого ОСОБА_4 , утримуючи при собі вищевказану банківську картку, зник з місця злочину отримавши реальну можливість розпорядитися викраденими документами на власний розсуд.

Окрім того, 21.12.2025, приблизно о 06 годині 50 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, під час дії воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 793/2025 від 20.10.2025, затвердженим Законом України № 4643-ІХ від 21.10.2025), діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 біля сміттєвого контейнера загального користування, де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими, реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом вільного доступу, а саме взяття руками з землі, тобто шляхом привласнення знайденого, разом із вищезазначеною банківською карткою, емітованою АТ КБ «Приват БАНК» № НОМЕР_1 , таємно викрав мобільний телефон марки «Хіаомі» модель «Redmin Note 11 S» IMEI 1: НОМЕР_2 IMEI 2: НОМЕР_3 вартістю 5500,80 грн., до якого була встановлена сім-картка мобільного оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 вартістю 240 грн., які належать потерпілому ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном отримавши реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 5740 гривень 80 копійок.

В подальшому, в період часу з 09 години 51 хвилини 22.12.2025 по 12 годин 12 хвилин 29.12.2025 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи при собі банківську картку, емітовану АТ КБ «Приват БАНК» № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_6 , ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні продовольчого магазину ТОВ «SAKURA SHOP» за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Малишівка, вул. Молодіжна, буд. 34 де здійснив 13 платіжних операцій та приміщенні продовольчого магазину ТОВ «САЛТІВСЬКИИ М`ЯСОКОМБІНАТ» за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Лукашеве, вул. Центральна, буд. 14 де здійснив 1 платіжну операцію викраденою банківською карткою, без згоди та відома потерпілого ОСОБА_6 із застосуванням безконтактної технології проведення платежів через POS-термінали за оплату товарів на загальну суму 2676 гривень 46 копійок.

В результаті незаконних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 8417 гривень 26 копійок.

Кваліфікація правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів - є вірною та також надається судом.

23 січня 2026 року між прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.468,469,472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.185 ч.4 та ст. 357 ч.1 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинені кримінальні правопорушення, а саме за ст. 185 ч.4 та ст. 357 ч.1 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі та 1 року обмеження волі із застосуванням ст.70 ч.1 КК України. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Розглядаючи в поядку п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних злочинів внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 185 ч.4 та ст. 357 ч.1 КК за викладених в обвинувальному акті обставин.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_6 не заперечував проти укладання угоди, просив її затвердити, йому повністю відшкодовано збитки та повернуто мобільний телефон.

Таким чином, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушеннь, передбачених ст. за ст. 185 ч.4 та ст. 357 ч.1 КК КК України.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, яке буде до нього застосовано у разі затвердження угоди, цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.50,65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, потерпілий проти затвердження угоди не заперечує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню судом не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314, 373,374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду від 23 січня 2026 року між прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч.4 та ст. 357 ч.1 КК України, та призначити йому покарання:

За ст.185 ч.4 КК України у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі;

За ст. 357 ч.1 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі,

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням більш м`якого визначити покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази вважати переданими власникові ОСОБА_6 за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1