Справа № 953/2506/24
н/п 1-кс/953/1628/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі судового засідання в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000002 від 12.01.2024 року про накладення арешту на майно, -

установив:

24.03.2026 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про накладення арешту , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності, а саме на:

- квартиру, загальною площею 29,8 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 12.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2023-2024 років група осіб, до складу якої входять: адвокат ОСОБА_5 , нотаріус ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 розробили злочинну схему щодо заволодіння земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств (далі - КСП), а саме: КСП «ім. Леніна», КСП «ім. Орджонікідзе» та КСП «Дружба», що на цей час належать територіальним громадам, загальною площе більше 1 тис га.

Так, адвокат ОСОБА_5 , який є мешканцем м. Полтави, направляв до державних органів адвокатські запити, та отримував інформацію щодо складу учасників та площі земельних ділянок колишніх КСП. Отримавши зазначену інформацію, ОСОБА_5 організовував проведення фіктивних загальних зборів вищевказаних КСП, вводячи до їх складу підконтрольних осіб, саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 . В подальшому, під час проведення фіктивних загальних зборів, всупереч статутам колишніх «КСП», в яких зазвичай приймало участь 2 особи, обирався новий директор та приймалось рішення про реорганізацію вищевказаних КСП у ТОВ, та в цей же день нотаріусом ОСОБА_6 здійснювалась відповідна реєстрація.

Через деякий час, підконтрольні директори новостворених ТОВ «КСП ім.Леніна» (директор ОСОБА_7 ), ТОВ «КСП ім. Орджонікідзе» (директор ОСОБА_10 ), ТОВ «КСП Дружба» (директор ОСОБА_11 ), ТОВ «КСП Кисівське» (директор ОСОБА_8 ), ТОВ «КСП Колос» (директор ОСОБА_4 ), ТОВ «КСП ім.Чкалова» (директор ОСОБА_9 ) повторно звертались до нотаріуса ОСОБА_6 з пакетом підроблених правовстановлюючих документів на землю, та остання всупереч вимогам законодавства, реєструвала право власності земельних ділянок за вищевказаними ТОВ не зважаючи, що в реєстрі нерухомого майна право власності вже зареєстровано за сільськими та міськими радами.

Тобто фактично вказані товариства є «псевдо-правонаступниками» відповідних «КСП», а отже перереєстрація права власності на земельні ділянки здійснювалась незаконно, внаслідок чого вказані землі вибули з власності громад. Внаслідок вищевказаних злочинних дій з права власності Лозівської, Зачепилівської, Барвінківської, Коломацькій та Великобурлуцькій територіальним громадам, сумарно вибуло більше 1 тис га, чим завдано збитків близько 100 000 000 млн грн.

16.02.2025 органом досудового розслідування: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України

Розмір спричиненої матеріальної шкоди, завданої вищевказаними протиправними діями підозрюваного ОСОБА_4 склав 54 986 060, 00 млн грн., що є особливо великим розміром.

Вказує, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, необхідно здійснити арешт майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 ..

Слідчий ОСОБА_13 в судове засідання не з`явився.

Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотань, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000002 від 12.01.2024, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Як визначено у ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий в клопотанні про арешт майна зазначає, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, необхідно накласти арешт на належне ОСОБА_4 майно.

З тексту клопотання вбачається, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України. Разом з тим, слідчим не долучено повідомлення про підозру до матеріалів клопотання.

Слідчий суддя зазначає, що санкціями ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за якими, як зазначає слідчий, повідомлено про підозру ОСОБА_4 , не передбачена конфіскація майна, як вид покарання.

Таким чином, правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання відсутні.

Беручи до уваги зазначені вище обставини у їх сукупності, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000002 від 12.01.2024 року про накладення арешту на майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1