КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1299/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000774 від 02.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту.

Накладено арешт на майно, яке вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним у будь-який спосіб, а саме на: мобільний телефон чорного кольору моделі Samsung Galaxy A31 s/n: R58NB0GMM4K imei 1 : НОМЕР_1 , imei 2 : НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 ; мобільний телефон темно синього кольору марки iPhone 13 s/n : НОМЕР_4 imei : НОМЕР_5 з номером телефону НОМЕР_6 ; ноутбук марки «Acer» s/n :LXRLVOCO341331 DA271601 із зарядним пристроєм; ноутбук сірого кольору марки «HP», s/n: 5GG61110M2; чорнові рукописні записи ОСОБА_7 з паролями та нотатками у кількості двох штук; мобільний телефон Redmi 8 модель М1908C3IG (EXP0450806).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що арешт, накладений на майно ОСОБА_7 , а саме мобільний телефон темно синього кольору марки iPhone 13 s/n : НОМЕР_4 imei: НОМЕР_5 з номером телефону НОМЕР_6 ; ноутбук марки «Acer» s/n :LXRLVOCO341331 DA271601 із зарядним пристроєм; ноутбук сірого кольору марки «HP», s/n: 5GG61110M2; чорнові рукописні записи ОСОБА_7 з паролями та нотатками у кількості двох штук; мобільний телефон Redmi 8 модель М1908C3IG (EXP0450806) з метою збереження речових доказів, проте, вилучене майно не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, ні саме по собі, ні в сукупності з іншими доказами не містить жодних відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не набуте кримінально протиправним шляхом.

Апелянт наголошує на тому, що обшук за місцем проживання ОСОБА_7 проводився 21.07.2025 року без ухвали слідчого судді про надання дозволу на його проведення.

Крім того, апелянт вказує, що власник майна не був повідомлений про дату та час розгляду клопотання про арешт майна.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що вилучене майно ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон чорного кольору моделі Samsung Galaxy A31 s/n: НОМЕР_7 imei 1 : НОМЕР_1 , imei 2 : НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 , не відповідає критеріям речових доказів, передбаченим ст.98 КПК України.

Апелянт наголошує на тому, що арешт є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не доведено жодної причетності власника майна, його житла чи вилучених речей до злочину, який розслідується в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 29.07.2025 оскаржувану ухвалу постановлено без виклику власників майна, копію ухвали представник власника майна отримав 26.11.2025, а з апеляційними скаргами звернувся до суду 01.12.2025, відтак, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Представник ОСОБА_6 та прокурор у судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, а тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СУ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження №0000774 від 02.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

21.07.2025 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук, з метою врятування майна, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон чорного кольору моделі Samsung Galaxy A31 s/n : НОМЕР_7 imei 1 : НОМЕР_1 , imei 2 : НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 ; мобільний телефон темно синього кольору марки iPhone 13 s/n : НОМЕР_4 imei : НОМЕР_5 з номером телефону НОМЕР_6 ; ноутбук марки «Acer» s/n :LXRLVOCO341331 DA271601 із зарядним пристроєм; ноутбук сірого кольору марки «HP», s/n: 5GG61110M2; чорнові рукописні записи ОСОБА_7 з паролями та нотатками у кількості двох штук; мобільний телефон Redmi 8 модель М1908C3IG (EXP0450806).

Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 від 21.07.2025 вилучені предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

22.07.2025 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 засобами поштового зв`язку подав до суду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні.

29.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва накладено арешт на майно, яке вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним у будь-який спосіб, а саме на: мобільний телефон чорного кольору моделі Samsung Galaxy A31 s/n: R58NB0GMM4K imei 1 : НОМЕР_1 , imei 2 : НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 ; мобільний телефон темно синього кольору марки iPhone 13 s/n : НОМЕР_4 imei : НОМЕР_5 з номером телефону НОМЕР_6 ; ноутбук марки «Acer» s/n :LXRLVOCO341331 DA271601 із зарядним пристроєм; ноутбук сірого кольору марки «HP», s/n: 5GG61110M2; чорнові рукописні записи ОСОБА_7 з паролями та нотатками у кількості двох штук; мобільний телефон Redmi 8 модель М1908C3IG (EXP0450806).

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Так, згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч. 5 ст. 237 КПК України визначено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Положення ч. 7 ст. 237 КПК України при проведенні огляду уповноважують слідчого, прокурора оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, такі речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на майно, яке вилучено 21.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним у будь-який спосіб, а саме на: мобільний телефон чорного кольору моделі Samsung Galaxy A31 s/n: R58NB0GMM4K imei 1 : НОМЕР_1 , imei 2 : НОМЕР_2 з номером телефону НОМЕР_3 ; мобільний телефон темно синього кольору марки iPhone 13 s/n : НОМЕР_4 imei : НОМЕР_5 з номером телефону НОМЕР_6 ; ноутбук марки «Acer» s/n :LXRLVOCO341331 DA271601 із зарядним пристроєм; ноутбук сірого кольору марки «HP», s/n: 5GG61110M2; чорнові рукописні записи ОСОБА_7 з паролями та нотатками у кількості двох штук; мобільний телефон Redmi 8 модель М1908C3IG (EXP0450806), врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Посилання представника власників майна на невідповідність тимчасово вилученого майна критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Посилання представника щодо процесуальних порушень під час проведення обшуку не свідчать про неправильність висновків слідчого судді щодо наявності підстав для арешту тимчасово вилученого майна, оскільки вказані посилання апелянта фактично зведені до оскарження законності проведеного обшуку, що не є предметом даного апеляційного розгляду, натомість, оцінка законності проведеної слідчої (процесуальної) дії, а також належності та допустимості отриманих внаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

Інші зазначені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3____________ ОСОБА_4 ____________