Справа № 308/4542/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/72/26 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2025.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, несудима, засуджена:

- за ч. 1 ст. 111-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з позбавленням права обіймати посади в державних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбування основного покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Строк додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господаських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності ухвалено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

24.02.2022 Російською Федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку з чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

У зв`язку із веденням агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, під тимчасовою окупацією з 06.03.2022 перебуває і Троїцька селищна територіальна громада Луганської області, на території якої терористичною організацією «ЛНР» створено незаконні органи влади.

З метою відсічі військовій агресії Російської Федерації 24.02.2022 Указами Президента України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану з 05 год 30 хв 24.02.2022, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених Верховною Радою України.

-2-

Починаючи з 06.03.2022 Троїцька селищна територіальна громада Сватівського району Луганської області тимчасово окупована представниками збройних формувань держави-агресора Російської Федерації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ», Троїцька селищна територіальна громада Сватівського району Луганської області внесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) з 06.03.2022 та на час повідомлення про підозру перебуває в окупації.

Окрім того, починаючи з 2014 року, збройні сили держави-агресора - Російської Федерації розпочали бойові дії на території України та окупували Автономну Республіку Крим, а також частину територій Донецької та Луганської областей України.

Таким чином, на частині території Луганської області захоплення органів державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств розпочалося ще з 2014 року, а окуповану військовим шляхом територію фактично контролювала терористична організація «Луганська Народна Республіка».

Після остаточної військової окупації частини населених пунктів Сватівського району Луганської області у лютому-березні 2022 року, представниками збройних формувань Російської Федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів Луганської Народної Республіки від 05.05.2015 № 02-05/106/15 було прийнято рішення про створення Державного унітарного підприємства Луганської Народної Республіки 4 «Луганська залізниця» (мовою оригіналу «Государственное унитарное предприятие Луганской Народной Республики «Луганская железная дорога»). Зазначене підприємство було створене на матеріально-технічній базі існуючої на території Луганської області та незаконно захопленої представниками воєнізованих формувань Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

-3-

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом територіях Сватівського району Луганської області представники збройних формувань РФ, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави - агресора верств місцевого населення здійснили захоплення органів державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, серед яких - станція «Лантратівка» виробнично-технологічного підрозділу «Станція Попасна» виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» Регіональної філії «Донецька залізниця» AT «Укрзалізниця».

Маючи на меті утвердження окупаційної влади та налагодження економічної діяльності за рахунок незаконно захопленої матеріально-технічної бази підприємств керівник окупаційної адміністрації ОСОБА_9 видав «Протокольні доручення Уряду Луганської народної республіки, надані на засіданні 19.07.2022» № 01-02/3975/22 від 19.07.2022 (мовою оригіналу - «Протокольные поручения Правительства Луганской Народной Республики, данные на заседании 19.07.2022»).

Згідно п. 2 зазначених протокольних доручень № 01-02/3975/22 від 19.07.2022 керівникам виконавчих органів державної влади ЛНР, керівництво діяльністю яких здійснює Уряд ЛНР, доручено забезпечити проведення інвентаризації майна заново створених державних унітарних підприємств, державних установ.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ № Ю39965-25-5145059 до складу ДУП ЛНР «Луганська залізниця» входить Відокремлений підрозділ станція «Луганськ» ДУП ЛНР «Луганська залізниця» (мовою оригіналу - «Обособленное подразделение станция «Луганск» Государственного унитарного предприятия Луганской народной республики «Луганская железная дорога»), що згідно виписки розташований за адресою: 291019, ЛНР, м. Луганськ, вул. Кірова, буд. 52 Б.

Громадянка України ОСОБА_7 , не пізніше ніж 12.05.2022, перебуваючи на території селища Троїцьке Сватівського району Луганської області, яке з 06.03.2022 та на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, перебуваючи на посаді начальника станції «Лантратівка» виробничо-технологічного підрозділу «Станція Попасна» виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Донецька залізниця» AT «Укрзалізниця», маючи відповідну освіту, фахові знання, управлінські навички та досвід роботи на посаді керівника станції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, а також розуміючи факт захоплення смт Троїцьке Сватівського району Луганської області збройними силами РФ та ЛНР, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію та те, що Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою, будучи обізнаною про те, що територія смт Троїцьке Сватівського району Луганської області є невід`ємною складовою частиною України, ОСОБА_7 , виконуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Луганської області системи органів державної влади, створеної окупаційною владою, керуючись раніше виниклим мотивом, почала надавати допомогу державі-агресору, збройним формуванням, окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво), що діяла на окупованій частині Луганської області.

ОСОБА_7 не пізніше ніж 12.05.2022 прийняла пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави - агресора та добровільно

-4-

зайняла посаду начальника станції «Лантратівка» відокремленого підрозділу «Станція Луганськ» ДУЛ ЛНР «Луганська залізниця» (мовою оригіналу «начальник станции «Лантратовка» Обособленного подразделения Станция Луганск Государственного унитарного предприятия Луганской Народной Республики «Луганская железная дорога»).

У період з 12.05.2022 по теперішній час ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника станції «Лантратівка» відокремленого підрозділу «Станція Луганськ» ДУЛ ЛНР «Луганська залізниця», забезпечила функціонування станції «Ланратівка», надаючи допомогу державі-агресору, збройним формуванням, окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво), що діє на окупованій частині Луганської області.

У той же час, діючи з метою завдання шкоди Україні, не пізніше 04.08.2022 ОСОБА_7 підтримала та реалізувала рішення держави-агресора, збройних формувань, окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво), а також передала державі-агресору, збройним формуванням, окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво), матеріальні цінності та інші активи.

Зокрема, ОСОБА_7 , діючи на підставі «Протокольних доручень Уряду Луганської народної республіки, наданих на засіданні 19.07.2022» № 01- 02/3975/22 від 19.07.2022 (мовою оригіналу - «Протокольные поручения Правительства Луганской Народной Республики, данные на заседании 19 июля 2022 года») провела інвентаризацію майна, яке перебувало на балансі станції «Лантратівка» виробничо-технологічного підрозділу «Станція Попасна» виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Донецька залізниця» AT «Укрзалізниця».

За результатами проведеної інвентаризації та опису наявного майна, ОСОБА_7 разом з членами комісії з інвентаризації склала відповідні Акти інвентаризації об`єктів державного майна, які пропонуються до закріплення, що раніше знаходились на території, непідконтрольній виконавчим органам державної влади Луганської народної республіки Державне унітарне підприємство луганської народної республіки «Луганська залізниця» від 04.08.2022 (мовою оригіналу: «Акт инвентаризации обьектов государственного имущества, которые предлагаются к закреплению, ранее находившегося на территории, неподконтрольной исполнительным органам государственной власти ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ ГОСУДАРСТВЕННОЕ УНИТАРНОЕ ПРЕДПРИЯТИЕ ЛУГАНСКОЙ НАРОДНОЙ РЕСПУБЛИКИ «ЛУГАНСКАЯ ЖЕЛЕЗНАЯ ДОРОГА »)

Також дії ОСОБА_7 , яка діяла за вказівками керівництва ДУЛ ЛНР «Луганська залізниця» та в інтересах держави-агресора, збройних формувань, окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво), сприяли подоланню опору місцевого населення по відношенню до окупаційної влади, збройних формувань, утвердженню окупаційної адміністрації та завоювання прихильності місцевих мешканців, формуванню у останніх негативної думки про українську владу, тобто таким чином ОСОБА_7 підтримала рішення та дії держави - агресора, збройних формувань, окупаційній адміністрації держави-агресора (пособництво) та з метою завдання шкоди Україні добровільно підготувала і передала матеріальні ресурси та інші активи представникам держави-агресора, збройним формуванням, окупаційній адміністрації держави-агресора.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити та пом`якшити останній покарання за ч. 1 ст. 111-2 КК України до позбавлення волі на строк 10 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 10 (дванадцять) років та без конфіскації належного їй майна. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що

-5-

призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим. Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повинен був також врахувати те, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, на відповідних обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також ту обставину, що її ставлення до вчиненого не встановлено, зважаючи на розгляд кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження. Крім того, обвинувачена, яка наразі проживає на окупованій території, не була обізнана про розгляду щодо неї кримінального провадження і таких відомостей матеріали справи не містять.

Обвинувачена ОСОБА_7 , будучи повідомленою про розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ст. 323 КПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик у газеті «Урядовий кур`єр», в судове засідання не з`явилася, що не перешкоджає апеляційному розгляду кримінального провадження при здійсненні спеціального судового провадження. При цьому, враховується думка захисника-адвоката ОСОБА_6 , який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченої ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст апеляційної скарги та позиція сторони захисту свідчать про те, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111-2 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, висновки суду першої інстанції в цій частині не перевіряються.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 111-2 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченій ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушень, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

-6-

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд дотримався вимог ст. 65 КК України і врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінально-караного діяння, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, спосіб його вчинення, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Зваживши всі зазначені обставини в сукупності, суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна.

Враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегії суддів уважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України, а тому не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Законних підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного їй покарання колегія суддів не знаходить.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело,

-7-

зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03) де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що, призначаючи ОСОБА_7 майже максимальний строк позбавлення волі, передбачений ч. 1 ст. 111-2 КК України, суд першої інстанції повинен був також врахувати те, що цей злочин є формальним і яких-небудь збитків від протиправних дій обвинуваченої, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, не встановлено, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання.

Жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, і доводи апеляційної скарги про те, що досліджуючи винятково письмові документи, надані стороною обвинувачення, при цьому не маючи можливості безпосередньо отримати пояснення обвинуваченої стосовно її відношення до вчиненого, сторони кримінального провадження та суд позбавлені можливості надати об`єктивну правову оцінку діям обвинуваченої, оскільки сам по собі факт відсутності обвинуваченої у судовому засіданні не робить неможливим оцінку тих чи інших доказів та ухвалення рішення. Спеціальне судове провадження застосовано у межах вимог КПК України з урахуванням того, що ОСОБА_7 ухилилася від явки до суду, що підтверджено матеріалами кримінального провадження.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та являлись передумовою для призначення їй менш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Стороною захисту у підтвердження вимог апеляційної скарги про пом`якшення обвинуваченій покарання не надано жодних доказів і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу не заявлено.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів уважає, що розмір призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу, а також з огляду на обставини та умови, за яких вчинено кримінальне правопорушення, призначене покарання у повній мірі відповідає критерію справедливого покарання, у тому числі вимогам ст. 65 КК України, та його меті.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги та погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд враховує і те, що шкода від дій, передбачених ч. 1 ст. 111-2 КК України, є багатогранною і охоплює як прямі загрози обороноздатності, так і інші негативні наслідки, пов`язані з реалізацією інтересів держави-агресора на шкоду України.

З приводу доводів захисника про безпідставність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання за ч. 1 ст. 111-2 КК України у виді конфіскації майна колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення, а вирок як законний та обґрунтований,- без змін.

-8-

Приймаючи рішення, колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та давали можливість для пом`якшення такого, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2025 щодо ОСОБА_10 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді