Справа № 359/2201/26
Провадження №1-в/359/59/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією, в режимі відеоконференції, подання Бориспільського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від призначеного покарання у виді виправних робіт у зв`язку з призовом на військову службу, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 24.06.2022 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, якому 27.11.2025 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, на підставі ст. 82 КК України, замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі 2 роки 2 місяці 16 днів на покарання у виді виправних робіт на строк 2 роки із відрахуванням з суми заробітку 20 % у дохід держави,

У С Т А Н О В И В:

11.03.2026 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло подання Бориспільського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді виправних робіт у зв`язку з призовом на військову службу.

Засуджений ОСОБА_4 і представник Бориспільського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, у судове засідання не з`явилися, проте надали до суду заяви, згідно яких підтримали подання та просили розглянути останнє без їх участі, що не перешкоджає, відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України, проведенню судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення подання, оскільки відсутні законні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді виправних робіт.

Дослідивши матеріали особової справи № 09/25 стосовно засудженого та інші письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2022, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та останньому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.11.2025, ОСОБА_4 , на підставі ст. 82 КК України, замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі 2 роки 2 місяці 16 днів на покарання у виді виправних робіт на строк 2 роки із відрахуванням із суми заробітку 20 % у дохід держави.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2025 № 355, ОСОБА_4 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації.

Згідно ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу Законом України про кримінальну відповідальність визначено підстави звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням (ст.75 КК України), із випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років (ст. 79 КК України), у зв`язку зі закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (ст. 80 КК України), умовно-дострокове звільнення (ст. 81 КК України), заміна невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (ст. 83 КК України), за хворобою (ст. 84 КК України), у зв`язку з прийняттям уповноваженим органом рішення про передачу засудженого для обміну як військовополоненого (ст. 84-1 КК України), на підставі закону України про амністії або акта про помилування (ст. 85 КК України).

Перелік зазначених підстав звільнення від покарання або його відбування є вичерпним.

Частиною другою статті 57 КК України передбачено, що виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Положеннями статті 57 КК України і статті 42 КВК України, передбачено лише можливість заміни особі, яка стала непрацездатною, виправних робіт штрафом, а також дострокове звільнення жінки, яка стала вагітною, від відбування цього покарання.

При цьому, як положеннями статті 57 КК України, так і положеннями глави ХІІ Кримінального кодексу України, якою врегульовано питання звільнення особи від покарання та його відбування, не передбачено можливості звільнення особи від відбування покарання у виді виправних робіт у випадку, якщо після засудження така особа стала військовослужбовцем. Не передбачають можливості звільнення зазначеної категорії осіб від відбування покарання й положення Кримінально-виконавчого кодексу України, які регламентують порядок відбуття вказаного покарання.

Отже, проходження засудженим військової служби має розцінюватися як обставина, у період наявності якої покарання у виді виправних робіт не виконується, при цьому після припинення військової служби засуджений може продовжити відбувати покарання у виді виправних робіт. Тому підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування вказаного покарання відсутні. Також суд зазначає, що засуджений може бути звільнений від відбування покарання у виді виправних робіт після спливу визначеного статтею 80 КК України, строку давності виконання покарання.

Враховуючи викладені норми чинного законодавства, орган пробації звернувся до суду з клопотанням, порядок вирішення якого не передбачено кримінальним процесуальним законом, і підстави такого звільнення відсутні у законі про кримінальну відповідальність.

Наказ Міністерства юстиції України № 272/5 від 29.01.2019, на який посилається представник органу пробації, як на підставу звільнення від відбування покарання, є підзаконним нормативно-правовим актом і лише регулює діяльність відповідних органів, зокрема і органу пробації, при здійсненні нагляду за проведенням соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, і не може розширювати підстави звільнення від відбування покарання, яке регулюється лише КК України.

Отже, зважаючи на те, що засуджений ОСОБА_4 був призваний на військову службу до Збройних сил України після постановлення ухвали, тому немає законних підстав для звільнення останнього від відбування покарання у виді виправних робіт і задоволення подання.

Керуючись ст. 53 КК України, ст. 537, 539 КПК України суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Бориспільського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді виправних робіт, у зв`язку з призовом на військову службу відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Ухвала суду набирає законної сили після завершення строку апеляційного оскарження, а в разі подання апеляційної скарги, - після завершення апеляційного розгляду такої скарги.

Суддя ОСОБА_5