ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/1204/26 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/232/26 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 28 січня 2026 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000749 від 08.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав до суду клопотання в якому просив накласти арешт на мобільний телефон марки Samsung Galaxy S24 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який було вилучено під час обшуку за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_9 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено:, відповідно.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цих доказів, оскільки незастосування такого заходу призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також вилучені речі визнані речовими доказами та можуть сприяти розкриттю кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 28 січня 2026 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено. Суд вирішив шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування накласти арешт на мобільний телефон Samsung Galaxy S24 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання або зобов`язати прокурора, в строк не пізніше певного достатнього строку за участю спеціаліста зняти інформацію з мобільного телефону в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копії даних, які містяться на мобільному телефоні та можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, після чого передати вказане майно на відповідальне зберігання власнику.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг представник власника майна зазначає, що у клопотанні прокурора про арешт майна не було доведено, що вилучений мобільний телефон може бути доказом у кримінальному провадженні.

Також вказує, що судом першої інстанції було обрано найбільш обтяжливий спосіб арешту майна, оскільки особистий телефон ОСОБА_9 має особисту інформацію та має ділову переписку, яка ніякого відношення не має до кримінального провадження. Вилучення телефону з сім-картами фактично обірвало зв`язок з більшістю осіб, які спілкувалися та зверталася до володільця телефону, записувалися на прийом до нього як до лікаря, тобто таке обов`язково позначилося на інтересах інших осіб, пов`язаних з володільцем телефону, як родинними зв`язками, так і робочими стосунками.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що вказане майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження в якості доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що Слідчим відділом УСБУ в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000749 від 08.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 24.12.2025 року (справа № 643/23159/25, провадження № 1-кс/643/7396/25) було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_9 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення шляхом відшукання та вилучення предметів, речей і документів із відомостями, встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та мають значення для досудового розслідування і можуть бути доказами під час судового розгляду, а саме: засобів мобільного зв`язку, Sim-карток, магнітних носіїв інформації, персональних електронно-обчислювальних машин та інших електронних приладів (комп`ютерів, ноутбуків, планшетів, жорстких дисків, флеш-накопичувачів, тощо), блокнотів, чорнових записів, медичної документації, в якій містяться відомості щодо здійснення злочину, банківських карток та грошових коштів, отриманих злочинним шляхом.

22.01.2026 року в період часу з 08 год 58 хв по 11 год 40 хв на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 24.12.2025 (справа № 643/23159/25, провадження № 1-кс/643/7396/25) проведено обшук за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_9 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Samsung Galaxy S24 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

22.01.2026 виявлені та вилучені предмети та речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого в ОВС 1 відділення СВ Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_10 від 23.01.2026 року призначено у кримінальному провадженні № 0000749 від 08.07.2025 судову комп`ютерно -технічну експертизу на вирішення якої поставлено, в тому числі, питання «Чи міститься на наданому на дослідження телефоні марки Samsung Galaxy S24 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , фотозображення, графічні зображення, відеофайли, знімки екрану, аудіофайли, а також історія обміну повідомленнями з іншими користувачами у програмному забезпеченні, призначеному для обміну електронними повідомленнями через мережу Інтернет (месенджери «Telegram», «WhatsApp» тощо), у явному чи видаленому вигляді? При виявленні вищезазначеного здійснити її збереження на електронний носій інформації та додати до висновку експерта. У розпорядження експертам надати, у тому числі і мобільний телефон марки Samsung Galaxy S24 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ».

Як убачається з матеріалів судового провадження, досудове розслідування здійснюється за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України за фактом того, що члени міжрайонної Слобідської МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ», із залученням третіх осіб, всупереч норм діючого законодавства України, приймали незаконне рішення про встановлення групи інвалідності військовозобов`язаним особам. В ході досудового розслідування встановлено, що до вказаної протиправної діяльності причетні лікарі Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця», серед яких є ОСОБА_9 .

Тобто вилучене майно у ОСОБА_9 за своєю специфікою та призначенням має певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням та могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтом в доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки воно з огляду на дані кримінального провадження та його специфіки може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення судових експертиз, висновки яких є релевантними в таких кримінальних правопорушеннях.

Доводи апелянта про те, що слідчим було безпідставно вилучено мобільний телефон, є необґрунтованими, оскільки вилучене майно повинно бути досліджене органом досудового розслідування, яким повинно бути встановлено чи має відношення вилучене майно до кримінального правопорушення за якими здійснюється досудове розслідування з урахуванням того, що вилучене майно може мати безпосередню значення для встановлення факту причетності або відсутності такої причетності до кримінального правопорушення за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно приписів ч.4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Тимчасове вилучення у власника електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі. При цьому, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (абз. 2, 3 ч. 2 ст. 168 КПК України).

Разом з цим, колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим.

Постановою слідчого в ОВС 1 відділення СВ Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_10 від 23.01.2026 року призначено у кримінальному провадженні № 0000749 від 08.07.2025 судову комп`ютерно -технічну експертизу інформації, яка міститься на телефоні марки Samsung Galaxy S24 Ultra, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 .

За таких обставин, оскільки на даний час вилучений мобільний телефон є предметом дослідження експертом то у подальшому після проведення експертизи власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і майно може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м.Харкова від 28 січня 2026 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000749 від 08.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4