КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/4162/26 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3557/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000007 від 16.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 368, ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2026 року частково задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним у кримінальному провадженні № 0000007 від 16.01.2025, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 12.03.2026 у транспортному засобі «BMW 520D» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебув у користуванні ОСОБА_7 , а саме: ноутбук фірми «ACER», модель N17W7, s/n NXHEYER00910700C306600 із зарядним пристроєм фірми «ACER»; копії направлень 6765-4121-1501-5968 на 1 арк., 5182-2843-3447-8391 на 1 арк.; №4334 від 28.05.2025 на 1 арк.; копія картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_7 на 4 арк.; копія акту обстеження №401570 на 2 арк.; копія виписки на ім`я ОСОБА_7 від 30.05.2025 на 2 арк.; довідка ВЛК від 13.02.2026 №2026-0213-1328-0942-0 на 1 арк.; виписка із медичної картки хворого №1805 в 2 примірниках на 1 арк. кожний; направлення від 20.10.2025 на 1 арк.; огляд психіатра ТОВ «МЦ «Голдтед» від 06.06.2025 на 1 арк.; направлення від 12.12.2025 №978 на 1 арк.; довідка від 16.12.2025 на 1 арк.; аркуш із скрін-шотами повідомлень; огляд психіатра ТОВ «МЦ «Голдтед» від 25.11.2025 на 1 арк.; виписки із медичної карти хворого ОСОБА_7 від 25.08.2025 на 2 арк. та від 28.11.2024 на 3 арк.

У задоволенні клопотання в частині накладання арешту на рентгенівський знімок ОСОБА_7 №59442 на 1 арк. - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна в повному обсязі.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою внаслідок поверхневого дослідження слідчим суддею письмових доказів, долучених стороною обвинувачення до клопотання.

Апелянт наголошує на тому, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19.02.2026 було надано дозвіл на проведення обшуку з правом копіювання інформації з оптичних дисків, флеш-накопичувачів, комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, на яких знаходиться інформація щодо вчиненого кримінального правопорушення, та вилучення їх лише у випадку неможливості встановити чи скопіювати таку інформацію через необхідність подолання технологічного захисту, проте такої необхідності не було, оскільки ОСОБА_7 надав паролі входу, однак ноутбук фірми «ACER», модель N17W7, s/n NXHEYER00910700C306600 із зарядним пристроєм фірми «ACER» було вилучено в ході обшуку.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності прокурора, який без поважних причин не прибув у судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження слід задовольнити, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 16.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 368, ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

В ході досудового розслідування встановлено, що до вказаної злочинної діяльності причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 березня 2026 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.02.2026 проведено обшук транспортного засобу «BMW 520D» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебув у користуванні ОСОБА_7 , за наслідками проведення якого виявлено та вилучено: речі та майно, детальний опис яких, зазначений у протоколі обшуку.

Постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 12.03.2026 вилучені речі, документи та майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000007 від 16.01.2025.

12 березня 2026 року у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2026 року частково задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним у кримінальному провадженні № 0000007 від 16.01.2025, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 12.03.2026 у транспортному засобі «BMW 520D» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебув у користуванні ОСОБА_7 , а саме: ноутбук фірми «ACER», модель N17W7, s/n NXHEYER00910700C306600 із зарядним пристроєм фірми «ACER»; копії направлень 6765-4121-1501-5968 на 1 арк., 5182-2843-3447-8391 на 1 арк.; №4334 від 28.05.2025 на 1 арк.; копія картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_7 на 4 арк.; копія акту обстеження №401570 на 2 арк.; копія виписки на ім`я ОСОБА_7 від 30.05.2025 на 2 арк.; довідка ВЛК від 13.02.2026 №2026-0213-1328-0942-0 на 1 арк.; виписка із медичної картки хворого №1805 в 2 примірниках на 1 арк. кожний; направлення від 20.10.2025 на 1 арк.; огляд психіатра ТОВ «МЦ «Голдтед» від 06.06.2025 на 1 арк.; направлення від 12.12.2025 №978 на 1 арк.; довідка від 16.12.2025 на 1 арк.; аркуш із скрін-шотами повідомлень; огляд психіатра ТОВ «МЦ «Голдтед» від 25.11.2025 на 1 арк.; виписки із медичної карти хворого ОСОБА_7 від 25.08.2025 на 2 арк. та від 28.11.2024 на 3 арк.

У задоволенні клопотання в частині накладання арешту на рентгенівський знімок ОСОБА_7 №59442 на 1 арк. - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, з тих підстав, що вищезазначене майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 12.03.2026 у транспортному засобі «BMW 520D» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебув у користуванні ОСОБА_7 , у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна чи інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження представника власника майна про безпідставність арешту відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що вищезазначене майно вилучено, у зв`язку із необхідністю його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання матеріалів та викладені у клопотанні прокурора обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність арештованого майна критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, на думку колегії суддів, є недоведеними, оскільки вилучене майно в повній мірі відповідає ознакам речових доказів, вказаним у ст. 98 КПК України, а відтак підлягає арешту.

Колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі, доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2026 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3____________ ОСОБА_4____________