Номер провадження: 11-сс/813/241/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000511 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на тимчасово вилучене 02.12.2025 року, в ході проведення обшуку, за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

- ноутбук марки «LENOVO» В590, зарядний пристрій, мобільний телефон марки «Айфон 15 Pro Max» з сім картою НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , опечатано в сейф пакет НПУ NPU 5501414.

- флеш карта «Apacet 32GB», дві флеш карти «Samsung», дві флешки «amazon», флешка «Verbatim», два блокноти з чорновими записами, банківська карта «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 , банківська карта «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_5 , опечатано в сейф пакет НПУ NPU 5294082.

- шість сексуальних іграшок, опечатано до сейф пакету НПУ NPU 5501412.

- планшет «iPad», фотоапарат марки «Sonu», опечатано до сейф пакету НПУ NPU 5501413.

- грошові кошти в сумі 1017 доларів США, грошові кошти в сумі 11 тисяч 50 евро опечатано в сейф пакет НПУ NPU 5294083.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зв`язок вилученого майна із вчиненням злочину підлягає встановленню в процесу здійснення досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, що в ухвалі слідчого судді про накладення арешту на майно не обґрунтовано необхідність такого арешту та його зв`язок з подіями, щодо яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження.

ОСОБА_6 не мала та не має статусу підозрюваного у будь-якому кримінальному провадженні.

Крім того, слідчим вилучено належні ОСОБА_6 грошові кошти, законність походження яких підтверджується відповідними банківськими операціями, а саме постійне, впродовж років, зарахування грошових коштів ОСОБА_6 від її нареченого.

В ході вилучення в ОСОБА_6 мобільного телефону та ноутбуку, остання надала відповідний пароль для доступу до наявної в них інформації, ці гаджети були оглянуті в ході проведення обшуку та жодної інформації, що має відношення до предмету досудового розслідування не містили, тобто своїми діями, направленими на пришвидшення досудового розслідування, сприяла повно та всебічно органу досудового розслідування.

Врахуванню також підлягає та обставина, що до слідчого судді з клопотанням про арешт майна звернувся слідчий, а не прокурор, хоча ОСОБА_6 має статус особи, чиї права почасово обмежені в зв?язку із вилученням належного їй майна.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Вилучене майно повернути власнику.

Прокурор Приморської окружної прокуратури ОСОБА_9 сповіщалася належним чином про дату та час судового засідання, надала клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі у якому заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Згідно положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду клопотання про арешт майна.

Враховуючи, що участь прокурора не є обов`язковою при розгляді даної категорії справ, прокурор був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, розпорядився своїми правами щодо участи у справі на власний розсуд, сторони по справі не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення власника майна та його представників, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 2, 4 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіривши зміст клопотання прокурора та додані до нього матеріали, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно матеріалів судової справи вбачається, що 20.08.2025 СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511 від 20.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

02.12.2025, в ході санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ході якого було виявлено та в подальшому вилучено:

- ноутбук марки «LENOVO» В590, зарядний пристрій, мобільний телефон марки «Айфон 15 Pro Max» з сім картою НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , опечатано в сейф пакет НПУ NPU 5501414.

- флеш карта «Apacet 32GB», дві флеш карти «Samsung», дві флешки «amazon», флешка «Verbatim», два блокноти з чорновими записами, банківська карта «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 , банківська карта «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_5 , опечатано в сейф пакет НПУ NPU 5294082.

- шість сексуальних іграшок, опечатано до сейф пакету НПУ NPU 5501412.

- планшет «iPad», фотоапарат марки «Sonu», опечатано до сейф пакету НПУ NPU 5501413.

- грошові кошти в сумі 1017 доларів США, грошові кошти в сумі 11 тисяч 50 евро опечатано в сейф пакет НПУ NPU 5294083.

У зв`язку з чим, з метою збереження речових доказів слідчим подано клопотання про накладення арешту на майно.

Задовольняючи клопотання слідчого та мотивуючи необхідність накладення арешту на майно, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання та положення статті 170 КПК України, зазначив, що вилучене майно необхідне з метою збереження в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Втім, відповідно до вимог ст. 171 КПК України слідчий належним чином не мотивував своє клопотання стосовно того, які підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, не виклав у клопотанні фактичні обставини кримінального провадження, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням, що розслідуються та майном на яке він просить накласти арешт, не обґрунтовано, яке відношення до даного кримінального провадження має особа у якої вилучено це майно.

Викладаючи зміст клопотання, слідчий обмежився лише загальними фразами та цитуванням окремих норм КПК України, при цьому не обґрунтував, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає майно на яке він просить накласти арешт, та які саме ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Водночас, як слідує зі змісту ухвали слідчого судді, розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим покликанням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості збереження майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона копіює зміст клопотання прокурора, покликання на статті 170-173 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно з якими, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000511 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_9 про накладання арешту на майно вилученого в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 прокурору для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині судового рішення протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4