УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000019 від 04 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року (справа № 761/25265/25) в рамках кримінального провадження № 0000019 від 04 вересня 2024 року, а саме: мобільний телефон марки Iphone 16 Pro, чорного кольору, сім карта НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_3 з коробкою білого кольору; мобільний телефон марки Iphone 15 Pro, чорного кольору, сім карта НОМЕР_4 , ІМЕІ НОМЕР_5 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_6 , яке було вилучено 14 червня 2025 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи доводи свого клопотання, адвокат ОСОБА_5 зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки ОСОБА_6 не має ніякого статусу в кримінальному провадженні, прокурором не надано доказів, що вилучені телефони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи зберегли на собі сліди його вчинення та мають значення речових доказів в кримінальному провадженні.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_6 клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених в ньому.

Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 , зазначивши, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває, майно визнане речовими доказами, тому на даний час відсутні підстави вважати, що в застосуванні такого заходу забезпечення як арешт відпала потреба

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , прокурора, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000019 від 04 вересня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 201-3, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування здобуто достатньо доказів, які свідчать про причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, а вилучені телефони можуть містити відомості, що мають значення для досудового розслідування та може бути використаний як доказ в кримінальному провадженні.

Крім того, постановою детектива вилучене майно визнане речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000019 від 04 вересня 2024 року.

14 червня 2025 року з метою виявлення видалених файлів та встановлення відомостей, які мать значення для досудового розслідування, у кримінальному провадженні призначено комп`ютерно-технічну експертизу.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року (справа № 761/25265/25) в рамках кримінального провадження № 0000019 від 04 вересня 2024 року було накладено арешт, на майно, що належить ОСОБА_6 .

При цьому арешт на таке майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно з вимогами ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно, яке є предметом клопотання, було накладено з метою забезпечення речових доказів, а з урахуванням особливостей кримінального провадження, зокрема обставин, які досліджуються в ході досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що такий арешт цілком прийнятним та необхідним, в тому числі і на поточний момент.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що матеріали клопотання не містять належного документального підтвердження, що арешт накладено необґрунтовано або що у подальшому відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею враховано, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Враховуючи наведене, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст.98, 170, 174, 372, 392 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року (справа № 761/25265/25) в рамках кримінального провадження № 0000019 від 04 вересня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя