Справа № 463/1133/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/642/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2026 року,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

встановила:

даною ухвалою в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, вилучене 18.02.2026 в ході проведення обшуку за місцем проживання керівника ТзОВ «Щебмал» , ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Iphone 16 з IMEI1: НОМЕР_1 , з карткою мобільного оператора з номером телефону НОМЕР_2 ; мобільний телефон Iphone 16 PRO MAX з IMEI1: НОМЕР_3 , з карткою мобільного оператора з номером телефону НОМЕР_4 ; договір оренди № 094-370 від 01 листопада 2024 року на 4 арк., шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

02.03.2026 року на адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 .

В поданих доповненнях до апеляційної скарги прокурор ОСОБА_6 зазначає, що відмовивши в задоволенні клопотання слідчий суддя не врахував мету з якою подавався вказаний арешт, а саме збереження речових доказів, а також завдання такого арешту, не врахувавши можливості запобігти його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Вказує, що в матеріалах кримінального провадження № №0000084 від 13.01.2025 міститься інша постанова слідчого від 19.02.2026, яка не була долучена як додаток до клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який заперечив подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали клопотання та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить наступного висновку.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

З матеріалів провадження вбачається, що звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене у ОСОБА_9 майно, сторона обвинувачення посилається саме на необхідність такого з метою збереження речових доказів, однак до клопотання долучено постанову слідчого від 19.02.2026 про визнання речовим доказом та передачу на зберігання, у якій вказане майно взагалі не згадується.

Колегією суддів також встановлено, що органом досудового розслідування майно, на яке слідчий просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні не визнавався, оскільки відповідна постанова слідчого до клопотання не долучена.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що оскільки стороною обвинувачення не доведено, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, постановою слідчого від 19.02.2026 таке речовими доказами у кримінальному провадженні не визнавалось, а тому слідчий суддя обґрунтовано приходить до висновку, що підстави для задоволення клопотання відсутні.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволені клопотання слідчого, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому доводи прокурора стосовно істотного порушення вимог кримінального процесуального закону слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді