ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/487/26 Справа № 202/1242/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

в режимі відеоконференції: ОСОБА_6 ,

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_7 ,

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 16 лютого 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 16 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження №0000173, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та накладено арешт на автомобіль RIVIAN RIS, р.н. НОМЕР_1 , який було вилучено 10.02.2026 року під час проведення огляду дорожньо-транспортної пригоди, власником якого є ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Мотивуючи ухвалене рішення про арешт майна слідчий суддя зазначив, що автомобіль RIVIAN R1S, р.н. НОМЕР_1 ,визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведена необхідність накладання арешту на зазначене майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речового доказу. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 про арешт автомобіля RIVIAN R1S, реєстраційний номер НОМЕР_1 - відмовити.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат вказує на те, що вилучений в ході огляду дорожньо-транспортної пригоди автомобіль RIVIAN R1S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не містить на собі сліди кримінального правопорушення та не є об`єктом кримінального правопорушення. Зазначає, що позбавлення права користування транспортним засобом RIVIAN R1S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , надмірно обмежує можливості його використання власником, а особа, яка подала клопотання про арешт майна, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. Вказує, що під час огляду автомобіля RIVIAN R1S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідчим зафіксовано відсутність пошкоджень і слідів на транспортному засобі, та зафіксовано у протоколі огляду відсутність будь-яких несправностей, які можуть впливати на безпеку дорожнього руху, тому проведення транспортно-трасологічної експертизи із дослідженням автомобіля без пошкоджень і слідів неможливе, а отже і в цій частині клопотання є необґрунтованим. Зауважує, що особливостями відмикання належного ОСОБА_7 автомобіля є відсутність фізичного ключа і здійснення відмикання автомобіля та його запуск виключно через додаток в мобільному телефоні власника, у зв`язку із чим, в разі обмеження власника у праві користування зазначеним автомобілем орган досудового слідства буде позбавлений можливості проводити будь які слідчі дії та дослідження автомобіля RIVIAN R1S, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також зазначає, що цивільна відповідальність власника автомобіля RIVIAN R1S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована згідно умов поліса № 233552902 за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілих осіб на суму 500 000,00 гривень із додатковою відповідальністю на умовах добровільного страхування на 1000 000,00 гривень, і в разі виникнення у постраждалої претензій матеріального характеру до власника майна в майбутньому накладення обтяження на його майно не є доцільним, оскільки цивільна відповідальність власника майна застрахована на суму, яка є більшою ніж дійсна ринкова вартість автомобіля, стосовно якого розглядається клопотання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвоката та прокурора, перевіривши надані матеріали та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статтті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження про розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону не у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого, збереження речових доказів.

При цьому у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу, тобто матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше (ч.3 ст.170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Так, зі змісту клопотання і доданого до нього витягу із ЄРДР слідує, що в провадженні ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000173 від 11.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно витягу з ЄРДР №000017310.02.2026 року о 12 годині 11 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що до МКЛ №6 самостійно звернулась ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тілесними ушкодженнями, які були спричинені їй внаслідок ДТП 10.02.2026 року близько 10 години 40 хвилин за адресою: м.Дніпро, вул. Травнева, поблизу буд. 14 по вул. Протавчанській.

10.02.2026 року в ході проведення огляду місця пригоди вилучено автомобіль, який може бути причетний до ДТП, марки RIVIAN R1S, р.н. НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля RIVIAN R1S, р.н. НОМЕР_1 , є ОСОБА_7 .

Постановою слідчого від 11.02.2026 року вилучений автомобіль RIVIAN R1S, р.н. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні та передано на зберігання на штраф-майданчик.

На переконання апеляційного суду досліджені матеріали свідчать про те, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження майна, що є підставою для застосування обмежувальних заходів у даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням слідчого судді щодо визначеного способу обтяження майна.

Вирішуючи питання доцільності заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися транспортним засобом, зазначеним у клопотанні, апеляційний суд виходить з обставин провадження, а також необхідності втручання в права та інтереси власника майна.

Відповідно до змісту ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, якщо арешт накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу (з метою забезпечення збереження речових доказів), слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлено, що для ефективного розслідування вказаного кримінального провадження органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій, про які вказує прокурор, а тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді, що на вказане майно слід накласти арешт лише в частині заборони його відчуження та розпорядження, що буде необхідним та достатнім для досягнення цілей даного кримінального провадження.

Разом з тим, ні у клопотанні, ні в судовому засіданні прокурором не наведено та не надано суду даних про існування обставин, які б підтверджували, що незастосування заборони користування транспортним засобом призведе до настання ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, також наявність таких ризиків не встановлено і колегією суддів.

В даному випадку колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необґрунтованість рішення слідчого судді в частині виду заборони - користування майном, оскільки, як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.02.2026 року, слідчим зафіксовано відсутність пошкоджень і слідів на транспортному засобі RIVIAN R1S, р.н. НОМЕР_1 , та зафіксовано відсутність будь-яких несправностей, які можуть впливати на безпеку дорожнього руху.

Вирішуючи питання про накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_7 , із позбавленням права останнього на його відчуження, розпорядження та користування, слідчий суддя не врахував положення ч.11 ст.170 КПК України.

Апеляційний суд також вважає, що прокурором в клопотанні, всупереч вимог ст.171 та ч.1 ст.173 КПК України не зазначено, які саме сліди злочину зберіг на собі зазначений транспортний засіб, або які саме необхідні для досудового розслідування відомості містить це майно, яке не буде збережено у випадку користування ним.

До того ж як встановлено, необхідності у додаткових дослідженнях транспортного засобу немає, за весь час перебування транспортного засобу під арештом, на протязі двох місяців, ніяких експертиз призначено не було.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як заборона користування транспортним засобом.

Проте, зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких апелянт вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який, в даному випадку, необхідний для збереження речових доказів з метою проведення необхідних слідчих та/або процесуальних дій.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження і який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, колегія суддів, за результатами розгляду клопотання прокурора, вважає за необхідне задовольнити клопотання частково та накласти арешт на майно, власником якого є ОСОБА_7 , без заборони користування цим майном.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпра від 16 лютого 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173 про накладення арешту на автомобіль марки RIVIAN RIS, р.н. НОМЕР_1 , який було вилучено 10.02.2026 року під час проведення огляду дорожньо-транспортної пригоди, власником якого є ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження №0000173, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль RIVIAN RIS, р.н. НОМЕР_1 , який було вилучено 10.02.2026 року під час проведення огляду дорожньо-транспортної пригоди, власником якого є ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4