Справа №523/1370/15-к
Провадження №1-кп/523/747/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове, Березівського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні маючу малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні нікого не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 30.10.2017 року вироком Приморського районного суду м. Одеси визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 11.04.2019 вироком Малиновського районного суду м.Одеси, визнано виним за ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; 19.11.2020 вироком Суворовського районного суду м .Одеси, визнано винним за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на сторок 4 роки. до ч.1 ст. 71 КК України; 01.10.2021 року вироком Суворовського районного суду м.Одеси визнано виним за ч.4 ст.186 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяця позбавлення волі; 01.07.2022 Суворовським районним судом м.Одеси, визнано виним за ст.187 ч.3 КК України, та призначено покарання у вигляді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Глибочок, Тростянецького району, Вінницької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, працюючого електриком, не одруженого, на утриманні нікого не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого: 04.04.2018 року Малиновський районним судом м. Одеси за ст. 309 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; 01.07.2022 року Суворовським районним судом м.Одеси, за ст.187 ч.3 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі, за обвинуваченням вказаних осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Пересипського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженню по звинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч. 5 КК України.

В ході розгляду справи прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 обраного запобіжного заходу.

Своє клопотання прокурор мотивує тим, що продовжують існувати ризики встановлені судом при обранні запобіжного заходу.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотань прокурора з огляду на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою, відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Потерпілий підтримав прокурора.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, та додані до них документи суд дійшов такого висновку, та встановив наступні обставини.

08.01.2026 ОСОБА_9 обрано запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що наразі існують ризи встановлені в ході розгляду справи, а саме: ризик переховування від суду через тяжкість покарання яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень та ризик впливу на свідків та потерпілих.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.177 означеного Кодексу, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на ст.178 вказаного Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зав`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, в судовому засіданні прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що продовжують існувати ризики, відносно ОСОБА_9 передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років. Таким чином, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, обвинувачений може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин. Вказана позиція цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини зокрема у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, суд вважає наявним на цей час ризик можливого незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, адже злочин який йому інкримінуються вчинені із застосуванням насилля групою осіб.

Також суд приймає до уваги, те, що обвинувачений раніше судимий, відбуває покарання за вчинення злочину. Має постійне місця проживання на території України, не одружений, на момент затримання працював, що свідчать про існування мінімальних соціальних зав`язків у обвинуваченого, проте, суд вважає, що конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину та дані про його особу, в тому числі наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, вказує на неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Приймаючи до уваги викладені обставини та встановлені в судовому засіданні ризики, суд доходить до висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги, передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України, та не визначає розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу обвинуваченим які тримаються під вартою.

Щодо доводів сторони захисту, про обрання більш м`яких запобіжних заходів, про відсутність ризиків, недоведеність наявності ризиків, то судом при вирішенні вказаного клопотання встановив безпідставність вказаних доводів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 331, 177, 178, 183, 194, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів тобто до 03.05.2026 року.

Строк дії ухвали 03.05.2026 року.

Копію ухвали направити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала суду щодо застосування запобіжних заходів підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя : ОСОБА_1