Справа № 350/55/26
Номер провадження 1-кс/350/125/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу - домашній арешт

24 березня 2026 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000067 у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Вербівка, жителя АДРЕСА_1 , розлученого, не депутата, з вищою освітою, начальника відділу земельних ресурсів та просторового планування Рожнятівської селищної ради, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

представника підозрюваного (в режимі відеконференції) ОСОБА_6 ,

слідчий суддя, -

в с т а н о в и в:

Слідча відділення поліції №2 (сел.Рожнятів) Калуського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке було погоджене прокурором Рожнятівського відділу Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 та відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України.

У клопотанні слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці без застосування електронних засобів контролю із забороною залишати житло, а саме будинок АДРЕСА_1 в період з 2200 год. до 700 год. та на цей строк покласти на підозрюваного ОСОБА_3 такі обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до слідчого (визначеної службової особи), прокурора та суду на призначений час;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатися за межі села Вербівка, Рожнятівської ТГ, Калуського району, Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду відповідно поза встановленим часом заборони залишати житло.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_3 01 лютого 2021 року відповідно до розпорядження селищного голови Рожнятівської селищної ради №23 від 29.01.2021 призначений на посаду начальника відділу земельних ресурсів та просторового планування Рожнятівської селищної ради.

Згідно положення про відділ земельних ресурсів та просторового планування Рожнятівської селищної ради основними завданнями відділу є:

-здійснення ефективного управління землями комунальної власності територіальних громад, що увійшли до складу Рожнятівської селищної ради та іншими землями, які перебувають у віданні Рожнятівської селищної ради;

-підготовка проектів рішень Рожнятівської селищної ради, її виконавчого комітету, розпоряджень Рожнятівського селищного голови з питань земельних відносин;

-Відповідно до статті 8 Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування» та закону України про «Про місцеве самоврядування в Україні» має додержуватись Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого підготовка проектів рішень Рожнятівської селищної ради з питань передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування фізичним та юридичним особам, зміни цільового призначення, вилучення, викуп із земель комунальної власності, зміну землекористування відповідно до Земельного кодексу України;

-здійснення реєстрації та обліку звернень громадян. Юридичних та фізичних осіб з питань, що належать до компетенції відділу, забезпечення своєчасного, правильного та повного їх розгляду

Відповідно до посадової інструкції затвердженої селищним головою 01.02.2021 року ОСОБА_3 зобов`язаний:

-Забезпечує керівництво діяльністю відділу земельних ресурсів та просторового планування;

-Забезпечує виконання покладених на відділ завдань щодо реалізації державної політики у сфері земельних відносин;

-Забезпечує найбільш ефективне використання земель ради;

-Сприяє забезпеченню взаємодії місцевих дозвільних органів та суб`єктів господарювання щодо видачі документів дозвільного характеру самоврядування.

Таким чином, ОСОБА_3 згідно з пунктом 1 примітки до статті 364 КК України, займаючи посаду начальника відділу земельних ресурсів та просторового планування Рожнятівської селищної ради спеціаліста по землевпорядкуванню, є службовою особою органу місцевого самоврядування, і відповідно пункту «г» статті 2 Закону України «Про боротьбу з корупцією» від 05.03.1995 р. № 356/95-ВР, є особою, що несе відповідальність за корупційні діяння та інші правопорушення, пов`язані із корупцією.

Проте, ОСОБА_3 , будучи службовою особою, не зважаючи на встановлений порядок надання у власність земельних ділянок громадянам в межах населених пунктів, використав свої службові повноваження у злочинних цілях та, відповідно до посадової інструкції, будучи зобов`язаний на виконання покладених на відділ завдань щодо реалізації державної політики у сфері земельних відносин, забезпечення найбільш ефективного використання земель ради не дотримався цього та працюючи на посаді начальника відділу земельних ресурсів та просторового планування Рожнятівської селищної ради, в силу свого службового становища порушуючи нормативні документи, які регламентують порядок надання земельних ділянок та свою посадову інструкцію, зловживаючи своїм службовим становищем та діючи умисно, всупереч інтересам служби, будучи уповноваженим забезпечувати виконання законів України та здійснення контролю за додержанням вимог земельного законодавства, не вжив покладених на нього повноважень, направлених на припинення вчинення правопорушення, будучи обізнаним у проведенні розгляду заяви ОСОБА_8 про передачу йому двох земельних ділянок загальною площею 0,44 га., для ведення особистого селянського господарства в селищі Рожнятів, діючи в інтересах ОСОБА_8 та всупереч інтересам служби сприяв у винесенні Рожянтіською селищною радою рішення про передачу у власність ОСОБА_8 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,44 га за рахунок земель селища Рожнятів, хоча достовірно знав, що дані земельні ділянки надаються на основі одного архівного витягу з протоколу тринадцятої сесії другого демократичного скликання Рожнятівської селищної ради від 17.12.1997 року Про передачу земель у приватну власність де зазначено, що передати ОСОБА_8 у приватну власність земельну ділянку площею 0,22 га, але в якому не було зазначено конкретного місця знаходження даної земельної ділянки.

Так, на початку серпня 2024 року житель селища Рожнятів ОСОБА_8 звернувся із заявою до ТОВ Прикарпатський інформаційний кадастровий центр для виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в селищі Рожнятів загальною площею 0,2197 га надавши їм архівний витяг з протоколу тринадцятої сесії другого демократичного скликання Рожнятівської селищної ради від 17.12.1997 року про передачу земель у приватну власність, у якому зазначено, «1.Передати у приватну власність земельні ділянки слідуючим громадянам: 163. ОСОБА_8 земельна ділянка площею - 0,22 га», але в якому не було зазначено конкретного місця знаходження даної земельної ділянки.

Цього ж дня, житель селища Рожнятів ОСОБА_8 повторно звернувся із заявою до ТОВ Прикарпатський інформаційний кадастровий центр для виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в селищі Рожнятів загальною площею 0,2151 га надавши їм знову ж той самий архівний витяг з протоколу тринадцятої сесії другого демократичного скликання Рожнятівської селищної ради від 17.12.1997 року про передачу земель у приватну власність у якому зазначено, «1.Передати у приватну власність земельні ділянки слідуючим громадям: 163. ОСОБА_8 земельна ділянка площею - 0,22 га», але в якому не було зазначено конкретного місця знаходження даної земельної ділянки.

На підставі вищевказаних заяв та архівного витягу посадові особи ліцензійної проектної організації Прикарпатський інформаційний кадастровий центр виготовили технічну документацію на земельну ділянку площею 0,2197 га, якій було присвоєно кадастровий номер :01:005:0143 та технічну документацію на земельну ділянку площею 0,2151 га, якій було присвоєно кадастровий номер :01:006:0363.

В ході виготовлення ліцензійною проектною організацією Прикарпатський інформаційний кадастровий центр технічної документації на земельні ділянки, яким було присвоєно кадастрові номери :01:005:0143 та :01:006:0363, начальник відділу земельних ресурсів та просторового планування Рожнятівської селищної ради ОСОБА_3 діючи в інтересах ОСОБА_8 та всупереч інтересам служби, погодив межі вказаних земельних ділянок, як суміжним землекористувачем Рожнятівською селищною радою, хоча достовірно знав, що дані земельні ділянки надаються на основі одного архівного витягу з протоколу тринадцятої сесії другого демократичного скликання Рожнятівської селищної ради від 17.12.1997 року Про передачу земель у приватну власність де зазначено, що передати ОСОБА_8 у приватну власність земельну ділянку площею 0,22 га, але в якому не було зазначено конкретного місця знаходження даної земельної ділянки, після чого межі вказаних земельних ділянок погоджені Рожнятівським селищним головою ОСОБА_9 , як суміжним землекористувачем Рожнятівською селищною радою.

Після виготовлення на замовлення ОСОБА_8 , ліцензійною проектною організацією ТОВ Прикарпатський інформаційний кадастровий центр технічної документації на вищевказані земельні ділянки, ОСОБА_3 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, зловживаючи своїм службовим становищем та наданими йому владними повноваженнями, всупереч інтересам служби та ст. ст. 12, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, ст.ст. 19, 55 Закону України Про землеустрій отримавши 09.09.2024 року заяву від жителя селища Рожнятів ОСОБА_8 з технічною документацією не перевірив вказану документацію на земельні ділянки та 01.11.2024 року відповідно до протоколу №11/24 засідання постійної комісії містобудування, будівництва земельних відносин, екології та охорони навколишнього середовища Рожнятівської селищної ради восьмого демократичного скликання подав їх на розгляд комісії, на якій доповів, що дані ділянки сформовані у відповідності до вимог чинного законодавства та мають визначені кадастрові номера, площі та цільове призначення, що стало підставою прийняття вищевказаною комісією висновків і рекомендацій про підготовку проекту рішень та рекомендації сесії селищної ради до затвердження ОСОБА_8 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) яким було присвоєно кадастровий номер :01:005:0143 та кадастровий номер :01:006:0363 та передачу їх у його приватну власність.

Після цього ОСОБА_3 , 07.11.2024 року виступаючи на сорок п`ятій сесії восьмого демократичного скликання Рожнятівської селищної ради доповів, що всі земельні ділянки сформовані з визначеними площами та кадастровими номерами, їх затверджують і передають у приватну власність та будь яких зауважень до технічної документації та проектів рішень не було, що призвело до незаконної передачі на підставі рішення сесії Рожнятівської селищної ради №1269-45/2024 від 07.11.2024 у власність ОСОБА_8 земельних ділянок, яким присвоєно кадастровий номер :01:005:0143 та кадастровий номер :01:006:0363, ринкова вартість яких могла становити, відповідно до висновків судової оціночно-земельної експертизи від 18.02.2026 з кадастровим номером :01:006:0143 - 460 100 гривень, з кадастровим номером :01:006:0363 - 458 400 гривень, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам територіальної громади, у вигляді вибуття із власності територіальної громади земельних ділянок загальною вартістю 918 500 гривень, оскільки на підставі рішення сесії Рожнятівської селищної ради №1269-45/2024 від 07.11.2024 державним реєстратором ОСОБА_10 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2025 зареєстровано право власності ОСОБА_8 на вказані земельні ділянки.

18.03.2026 року ОСОБА_3 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Указана підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, висновками оціночно земельної експертизи, оглядами місця земельних ділянко, іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи наведені вище обставини, вважаю що є цілком обґрунтовані підстави вважати, що за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт, підозрюваний ОСОБА_3 не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

-переховуватися від органу досудового розслідування та суду,

що підтверджується, тим що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, враховуючи тяжкість можливого покарання, підозрюваний може мати мотив до переховування.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

-незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, іншого обвинуваченого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, з якими разом працює та з якими знайомий.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та іншого обвинуваченого, підозрюваного залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків, інших учасників процесу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім того, відповідно до положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення - покази свідків, огляд місця події, висновок експерта та інші матеріали кримінального провадження.

-тяжкість покарання, що загрожує винній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні - у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 одним і з видів покарання є позбавлення волі на строк від тьох до шести років.

З викладеного вище вбачається неможливість запобігання цих ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт.

Таким чином, відносно підозрюваного ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження, необхідно обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки заявлені ризики, перераховані вище, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу та не можуть бути попереджені шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 підтримали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з підстав, викладених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечили, оскільки на утриманні підозрюваного є малолітня дитина, яка проживає разом із ним. Застосування такого запобіжного заходу може створити перешкоди для життя та здоров`я дитини у випадку необхідності реагування на надзвичайні події пов`язані із дитиною.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши учасників судового провадження, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Розділ ІІ Кримінально процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити зазначені дії (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Запобіжні заходи під час досудового розслідування можуть застосовуватися до особи, яка набула процесуального статусу підозрюваного. Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 18.12.2025 відділенням поліції №2 (сел.Рожнятів) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000067 з кримінальною кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст.364 КК України.

Копією повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 18.03.2026 підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_3 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom»).

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, перевіряючи обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_3 слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на її обґрунтованість, підтверджуються долученими до клопотання письмовими матеріалами.

Як визначено в положеннях ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Стосовно ризиків кримінального провадження слідчий суддя вважає за потрібне зазначити таке.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж зможуть створити загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення яких клопоче слідчий у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій, які можуть зашкодити кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Суд вважає, що станом на день розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту існують ризики, заявлені слідчим у цьому клопотанні, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

В обґрунтування першого ризику, слідчий суддя бере до уваги той факт, що ризик переховування від органів досудового розслідування і його потенційне ув`язнення в майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим. До такого висновку слід прийти з урахуванням того, що підозрюваний є працевлаштованим, може на утриманні має малолітню дитину. Отже, підозрюваний, усвідомлюючи неминучість покарання за імовірне вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В обґрунтування третього та четвертого ризику слід зазначити, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідка чи інших осіб; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності додаткові обставини.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

Окрім наявності вищезазначених ризиків, суд враховує, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, яке згідно із ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, вік та особу підозрюваного, стан його здоров`я та сімейний стан.

Оцінюючи вищенаведені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення докази доводять існування обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому злочину; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на які у клопотанні посилається сторона обвинувачення; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Все вищевикладене в сукупності, свідчить про доцільність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, забезпечить виконання покладених на нього обов`язків та виключає можливість ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування та суду або вчиненню інших дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд не вбачає підстав для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім цього, слідчим та прокурором доведено необхідність застосування до ОСОБА_3 домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю із покладенням на нього обов`язків передбачених КПК України.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом та строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, слід визначити з урахуванням вимог ч.6 ст.181 та ч.6 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 181, 194, 369, 372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого начальника СВ відділення поліції №2 (сел.Рожнятів) Калуського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000067 - задоволити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Вербівка, жителя АДРЕСА_1 , розлученого, не депутата, з вищою освітою, начальника відділу земельних ресурсів та просторового планування Рожнятівської селищної ради, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці без застосування електронних засобів контролю із забороною залишати житло, а саме будинок АДРЕСА_1 в період з 2200 год. до 700 год.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 такі обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до слідчого (визначеної службової особи), прокурора та суду на призначений час;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатися за межі села Вербівка, Рожнятівської ТГ, Калуського району, Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду відповідно поза встановленим часом заборони залишати житло.

Ці зобов`язання застосовуються до підозрюваного на строк два місяці з дати винесення ухвали.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до вимог ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1