Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2026 року м. Рівне

Справа № 569/15603/25

Провадження № 11-сс/4815/48/26

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2026 року, якою обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №001057,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2026 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 та обрано підозрюваному

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 м.Вінниця Вінницької області, громадянину України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 днів до 22 березня 2026 року.

Заборонено ОСОБА_5 залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків оголошення сигналу «Повітряна тривога» (чи інше) і необхідності слідування та перебування в пунктах укриття.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме: не відлучатися із населеного пункту, де він зареєстрований проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування із свідками, потерпілим, та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення; здати на зберігання у місцеві органи державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Прокурор ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вказане судове рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На обґрунтування цих вимог зазначено, що слідчим суддею при постановленні цієї ухвали не враховано характеру та ступеню суспільної небезпеки, а також тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких,м оскільки передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а тому підозрюваний може вчиняти дії спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду. Також не враховано що підозрюваний є учасником групи осіб, які за попередньою змовою організовували незаконний збут вогнепальної зброї та боєприпасів до неї.

Зазначено також, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може продовжувати спілкуватися із іншими підозрюваними та свідками по справі, що негативно вплине на встановлення обставин у кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальне правопорушення, а тому вважає що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може запобігти вказаним ризикам.

Захисником підозрюваного ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 , який захищає його інтереси на підставі ордеру про надання правничої допомоги від 11.02.2026, подано документи, які характеризують підозрюваного ОСОБА_5 , а також заперечення на апеляційну скаргу прокурора.

У цих запереченнях він вказав, що судом при винесені оскаржуваної ухвали враховано особу підозрюваного, характер інкриміновано ОСОБА_5 злочину та його тяжкість, ступінь суспільної небезпеки, взято до увагу заявлені прокурором ризики, а тому вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просить залишити без її змін, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

18.02.2026 прокурором відповідно до вимог ст.ст. 216, 218 КПК визначено підслідність у вказаному кримінальному провадженні за четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м.Вінниця) ТУ ДБР розташованого у м.Хмельницькому і тому нагляд у формі процесуального керівництва здійснюється Вінницькою обласною прокуратурою.

Постановою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_10 від 25.02.2026, визначено групу прокурорів у вказаному кримінальному провадженні, та старшого групи прокурорів ОСОБА_4 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 на підтримання поданої прокурором ОСОБА_8 апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 щодо безпідставності заявлених вимог і залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

22 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 263 КК України, а саме у придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, вчиненому групою осіб за попередньою змовою.

Сукупність зібраних органом досудового розслідування доказів, зокрема протоколи проведення оперативних закупок, висновки експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.1. "Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї", протоколи огляду відео наданих ТОВ "Нова пошта", протоколи здійснення тимчасових доступів до речей та документів, які міститься у володінні КБ АТ "Приватбанк"; протоколи здійснення тимчасових доступів до речей та документів, які міститься у володінні АТ "Райффайзен банк", та інші матеріали в своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про обґрунтованість ОСОБА_5 пред`явленої підозри.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 263 КК України.

Колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та погоджується з цим висновком слідчого судді, оскільки вказані вище докази дають достатньо підстав для висновку про обґрунтованість цієї підозри ОСОБА_5 .

Так, у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ дав визначення «обґрунтованій підозрі», згідно з яким цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною лише разом з іншими обставинами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики ЄСПЛ сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moldova), заява №9190/03, пп. 56 та 59).

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що прокурором не доведено необхідності обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 більш суворого запобіжного заходу.

Зокрема ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що за класифікацією ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Також існує ризик що ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого, прокурора, суду, залишати межі Вінницької області, в якій він проживає, що у подальшому позбавить можливості забезпечити проведення досудового розслідування та розгляд судового провадження у розумні строки.

Прокурором в апеляційній скарзі не наведено доказів щодо впливу підозрюваного на інших підозрюваних чи свідків по справі і таких даних не встановлено під час апеляційного розгляду, а тому колегія суддів вважає цей ризик недоведеним.

Водночас апеляційним судом враховуються дані про особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, шестеро дітей троє з яких малолітніх, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Пи цьому негативно характеризуючих даних матеріали справи не містять, підозрюваний має намір співпрацювати зі слідством, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе не обирати підозрюваному найбільш суворий запобіжних захід, оскільки виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків можливе і при застосуванні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегією суддів ураховується, що згідно зі ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

При цьому, як визначено ч. 5 ст. 181 КПК, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Отже на даному етапі досудового розслідування колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого виду запобіжного заходу і, з урахуванням обставин кримінального провадження та особи підозрюваного, вважає, що цілодобовий домашній арешт в умовах контролю з боку працівників правоохоронних органів, здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , а тому підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2026 року, якою обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 без задоволення.

Ця ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3