Справа № 635/8056/25
Провадження № 1-кп/635/59/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_4

захисник адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000781 від 20 серпня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мерефа Харківського району Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, обіймає посаду стрільця-снайпера, раніше засуджений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики передбачені п. 1, п. 3, п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так ОСОБА_4 є діючим військовослужбовцем і військова частина, де він проходить службу може у будь-який час змінити місце дислокації на іншу область, що створить умови для його переховування від суду враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що передбачає санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_4 , крім того ускладнить його забезпечення явки до суду. Може особисто або через інших осіб незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні з метою їх відмови від наданих показань, при цьому ОСОБА_4 має доступ до вогнепальної зброї. Може перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином: умисно вчинити самокалічення, симулювати хворобу, підробивши документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства, а перевірка підстав неявки до суду вимагатиме від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків та створить для ОСОБА_4 можливість незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, в тому числі з використанням мобільного зв`язку. Може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_4 був засуджений за ч. 5 ст. 407 КК України та 25 березня 2025 року повторно самовільно залишив військову частину та за вказаним фактом справу направлено до суду. Для запобігання встановленим ризикам, які продовжують існувати є необхідним продовжити обраний запобіжний захід, оскільки більш м`який запобіжний захід не може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 22 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, із визначенням суми застави, який неодноразово продовжувався, останній раз на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2026 року до 13 березня 2026 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, при цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, раніше засуджений за вироком Дергачівського районного суду Харківської області за вчинення військового злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, звільнений 26 листопада 2024 року із зали суду та вибув до військової частини для проходження військової служби.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого у сукупності із тяжкістю покарання та даними про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, а тому має доступ до зброї, раніше засуджений за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, звільнений із зали суду для проходження військової служби, знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і вказані обставини у їх сукупності дають об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки після засудження за ч. 5 ст. 407 КК України вже 25 березня 2025 року повторно самовільно залишив військову частину та за вказаним фактом справу направлено до суду, тому продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Може чинити незаконний тиск на потерпілого, свідків, оскільки йому відомі адреси їх проживання, тому продовжує існувати ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини: тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою, при цьому суд вважає, що прокурором не доведено продовження існування ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вищевказані обставини, незважаючи на недоведеність існування ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, тому задовольняє клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При розгляді клопотання суд враховує письмову заяву потерпілого, що він не має претензій до обвинуваченого, та вважає за можливе визначити суму застави із покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України продовжити до 24 квітня 2026 року.

Визначити суму застави у розмірі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області протягом дії ухвали до 24 квітня 2026 року.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання/перебування та місця роботи/служби; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1