Справа № 127/6032/25
Провадження №11-кп/801/354/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженої

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_8 , та засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про її умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026 відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.10.2025 року за ч. 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді десяти (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що при подачі клопотання ОСОБА_8 не було дотримано вимог чинного законодавства. Зокрема, як встановлено судом, ОСОБА_8 медичний огляд не проходила, що є необхідною передумовою для вирішення питання щодо можливості її залучення до військової служби за контрактом.

Крім того, суд зазначив, що питання щодо можливості представлення засудженої ОСОБА_8 до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом установою виконання покарань за участю представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем розташування установи виконання покарань, а також представника військової частини, в якій засуджена планує проходити військову службу, попередньо не розглядалося.

Також, за висновком суду, установа виконання покарань до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу прийняття ОСОБА_8 на військову службу не зверталася, що свідчить про відсутність необхідних передумов для задоволення поданого клопотання.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом задовільнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026 відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про її умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, при цьому суд дійшов висновку про порушення нею порядку, визначеного ст. 154-1 КВК України.

Разом із тим, як зазначає апелянт, засуджена та її захисник не погоджуються із таким висновком суду, оскільки, на їх переконання, наявні всі передбачені законом підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом.

Так, зокрема, апелянт посилається на те, що відповідно до ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом, за умови виявлення засудженим бажання проходити таку службу та відповідності вимогам, визначеним законодавством.

Крім того, у апеляційній скарзі звертається увага на положення ст. 154-1 КВК України, якою визначено порядок умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби, зокрема щодо необхідності організації медичного огляду, отримання висновку військово-лікарської комісії та подання відповідних документів до суду.

Водночас, як зазначає захисниця у своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_8 фактично вже проходила військову службу, а саме з 24.07.2024 проходила військово-лікарську комісію та була визнана придатною до проходження військової служби, що, на думку сторони захисту, свідчить про відсутність необхідності повторного проходження відповідної процедури.

Більше того, апелянт наголошує, що наявна письмова згода командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , надана ще 11.11.2025, щодо продовження проходження ОСОБА_8 військової служби з призначенням її на вакантну посаду, що, у свою чергу, підтверджує реальність наміру та можливість проходження нею служби.

Окрім цього, у апеляційній скарзі зазначено, що засуджена вже призвана на військову службу за контрактом, що підтверджується копією військового квитка, а також відсутні заперечення з боку командира військової частини щодо її подальшого проходження служби.

Разом із тим, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам, які, як стверджується, мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, зокрема не врахував факт придатності засудженої до служби, наявність відповідних документів та її реальне бажання захищати суверенітет і територіальну цілісність України.

Крім того, на думку сторони захисту, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, викладеним у клопотанні, та є передчасними і необґрунтованими.

У зв`язку з викладеним, як зазначено в апеляційній скарзі, ухвала суду підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Засуджена ОСОБА_8 також подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовільнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом задовільнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, 23.02.2026 Вінницький міський суд Вінницької області виніс ухвалу, якою відмовив у задоволенні її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом відповідно до ст. 81-1 КК України.

Як зазначено в апеляційній скарзі, таке рішення суду першої інстанції, на переконання апелянта, ґрунтується на недотриманні умов, передбачених ст. 154-1 КВК України, а саме: не було проведено медичний огляд; попередньо не розглядалося питання щодо можливості її представлення до умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом установою виконання покарань за участю представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем розташування установи виконання покарань, а також представника військової частини, в якій вона планує проходити військову службу за контрактом; установа виконання покарань до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу прийняття її на службу не зверталася.

Разом із тим, як вказує апелянт, суд, встановивши відсутність зазначених процедур, повинен був покласти обов`язок на забезпечення їх проведення на адміністрацію установи виконання покарань і відкласти розгляд справи до їх завершення, а не відмовляти у задоволенні клопотання.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не врахував обставини затримання та проходження нею військової служби, які, на її думку, мають принципове значення.

Зокрема, як вказано у апеляційній скарзі, на момент затримання вона проходила військову службу, виконувала свої службові обов`язки, що, фактично, підтверджує відсутність необхідності попереднього відбору, оскільки її статус військовослужбовця вже підтверджено.

Також, за твердженням апелянта, факт попереднього проходження військової служби підтверджує її придатність до служби, мотивацію та наявність відповідного досвіду.

Водночас у апеляційній скарзі звертається увага на те, що суд не надав належної оцінки цим обставинам та не врахував їх як істотні при вирішенні питання про можливість проходження нею військової служби за контрактом.

Окрім цього, апелянт вказує на порушення принципу сприяння реалізації права на службу в умовах воєнного стану, оскільки, на її думку, ст. 81-1 КК України має спеціальний характер та спрямована на забезпечення комплектування Збройних Сил України та обороноздатності держави, тоді як формальний підхід суду фактично нівелює її практичне застосування.

Також, як зазначається у апеляційній скарзі, висновок суду про відмову є передчасним, оскільки не встановлено її непридатності до служби чи наявності інших передбачених законом перешкод.

Крім того, апелянт просить врахувати, що вона має висновок військово-лікарської комісії про придатність до служби, а також наявна письмова згода командира військової частини НОМЕР_1 на подальше проходження військової служби, при цьому вона не становить загрози для оточуючих, не має залежностей та висловлює бажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту держави.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисниці ОСОБА_7 та засуджену ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовільнити, думку прокурора, який просив відмовити у задоволені апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та мотиви апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026 відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 засуджена вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.10.2025 року за ч. 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна в дохід держави. Вказаний вирок набув законної сили 18.11.2025 року.

На даний час ОСОБА_8 утримується в СІЗО ДУ «Вінницька УВП № 1» та ще не відправлена для відбування призначеного судом покарання, однак виявила бажання проходити військову службу за контрактом.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Згідно зі ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених осіб, які згідно з підпунктом 1 пункуту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Статтею 154-1 КВК України визначено, щостосовно засудженого, який виявив бажання проходити військову службу, на підставі, визначеній ст. 81-1 КК України, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом.

Частиною 2 даної статті за заявою засудженого установа виконання покарань у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, вживає невідкладних заходів щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та організовує проходження таким засудженим первинного медичного огляду у закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України та в інших закладах охорони здоров`я державної чи комунальної форми власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 154-1 КВК України питання щодо можливості представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом за наявності позитивних результатів первинного медичного огляду попередньо розглядається установою виконання покарань за обов`язковою участю (у тому числі в режимі відеоконференції) представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем розташування установи виконання покарань, а також представника військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом. За результатами такого попереднього розгляду засудженому територіальним центром комплектування та соціальної підтримки може бути видано направлення для проходження військово-лікарської комісії.

Згідно з ч. 4 ст. 154-1 КВК України установа виконання покарань сприяє, а територіальний центр комплектування та соціальної підтримки організовує проходження засудженим військово-лікарської комісії. У разі визнання засудженого придатним до військової служби за станом здоров`я копія довідки військово-лікарської комісії з постановою про придатність до військової служби невідкладно, але не пізніше 24 годин, надається установі виконання покарань.

Разом із тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, зазначені вимоги закону у даному випадку дотримані не були.

Зокрема, на момент розгляду клопотання відсутні докази проведення первинного медичного огляду засудженої у визначеному законом порядку, не підтверджено проходження нею військово-лікарської комісії у встановленій процедурі, не здійснено попереднього розгляду питання установою виконання покарань із обов`язковою участю відповідних представників, а також відсутні відомості про звернення установи виконання покарань до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що клопотання є передчасним, а тому підстави для застосування положень ст. 81-1 КК України відсутні.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд повинен був відкласти розгляд справи та забезпечити виконання відповідних процедур, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд не наділений повноваженнями підміняти собою уповноважені органи та ініціювати проходження передбачених ст. 154-1 КВК України процедур.

Крім того, посилання апелянтів на факт попереднього проходження військової служби, наявність досвіду та мотивації, а також наявність окремих документів, зокрема письмової згоди командира військової частини, не можуть бути визнані достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення без дотримання встановленої законом процедури, яка передбачає актуальне підтвердження придатності особи до військової служби та прийняття відповідного рішення уповноваженими органами.

Так само безпідставними є доводи щодо порушення принципу сприяння реалізації права на військову службу, оскільки норми ст. 81-1 КК України підлягають застосуванню виключно у системному зв`язку із положеннями ст. 154-1 КВК України, що визначає процесуальний порядок реалізації такого права.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відмова у задоволенні клопотання не позбавляє засуджену права на повторне звернення після дотримання встановленого законом порядку.

Зокрема, засуджена має право звернутися до адміністрації установи виконання покарань із відповідною заявою про бажання проходити військову службу за контрактом, у зв`язку з чим саме на установу виконання покарань покладається обов`язок, передбачений ст. 154-1 КВК України, щодо вжиття невідкладних заходів для організації первинного медичного огляду, забезпечення попереднього розгляду питання за участю уповноважених суб`єктів, направлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також формування та подання до суду належного пакета документів.

Отже, як убачається, реалізація права на умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом поставлена законом у залежність від дотримання визначеної процедури, ініціювання якої належить до компетенції як засудженої, так і адміністрації установи виконання покарань, а тому відсутність на момент розгляду клопотання необхідних передумов не позбавляє засуджену можливості реалізувати це право у подальшому в установленому законом порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання, а наведені в апеляційних скаргах доводи цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.02.2026, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про її умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4