ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24151/25

Провадження № 11-кп/820/190/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003600 від 12.10.2023 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 стосовно обвинуваченого за ст. 336 КК України ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 українця, громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 від 11.09.2023, РНОКПП НОМЕР_2 , з середньою освітою, не одруженого, зі слів, працюючого не офіційно торговим агентом «Поділля торг», здійснюючого догляд за матір`ю інвалідом 2 групи, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Встановлено ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ч.ч.1,3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За вироком місцевого суду 06 жовтня 2023 року, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, ОСОБА_6 , будучи військовозобов`язаним, з метою постановки на військовий облік прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ХОМТЦК та СП), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Того ж дня, ОСОБА_6 пройшов військово-лікарську комісію, за результатами проходження якої, відповідно до довідки №215/2 від 06 жовтня 2023 року, визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби.

Встановивши, відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року, які надавали б ОСОБА_6 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, старшим солдатом ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , в присутності начальника групи морально-психологічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , 06 жовтня 2023 року о 09 годині 36 хвилин, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 було вручено бойову повістку та роз`яснено її зміст, а саме необхідність прибуття 07 жовтня 2023 року о 07 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшого відправлення до військової частини для проходження військової служби під час мобілізації, а також повідомлено про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №7113 від 03 березня 2022 року.

У подальшому, ОСОБА_6 , не бажаючи виконувати свій конституційний обов`язок, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних причин, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №7113 від 03 березня 2022 року, не прибув на визначений час та дату, вказані у вищезазначеній повістці до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Вищезазначеними протиправними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, сторона обвинувачення вважає, що вказаний вирок суду, в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через безпідставне застосування положень ст. 75 КК України. Суд першої інстанції недостатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, оскільки в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував свій конституційний обов?язок по захисту Батьківшини, а також те, що на території України введений воєнний стан, у зв`язку з чим, дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, тому призначене судом покарання із застосуванням ст.75 КК України не сприятиме його меті щодо виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції, не у повному обсязі, враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 , вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, нівелює важливість виконання конституційного обов?язку іншими співгромадянами. Виправдовуючи свою позицію необхідністю допомоги своїй матері, обвинувачений тим самим перекладає обов?язок із захисту Вітчизни, у тому числі, й своїх рідних, на інших співгромадян, порушуючи тим самим принцип рівності прав та обов?язків. Зазначає, що ОСОБА_6 , будучи військовозобов?язаним, повідомленим у передбаченому законом порядку про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час загальної мобілізації, достовірно знаючи про загальну мобілізацію, визнаний придатним до військової служби, 06 жовтня 2023 року отримав повістку про призов на військову службу за мобілізацією та направлений до в/ч НОМЕР_3 , проте для направлення до військової частини за повісткою о 07:00 не з?явився, чим порушив порядок комплектування ЗСУ та вимоги ст.65 Конституції України, ст. 1 ЗУ «Про військовий обов?язок і військову службу», ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Переконує, що місцевим судом не було враховано підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину та пасивну поведінку обвинуваченого щодо реалізації права на відстрочку, яке останній, здійснив лише після вручення йому підозри та направлення обвинувального акту до суду. Тому, сторона обвинувачення уважає, що законним та справедливим, таким що сприятиме перевихованню та попередженню вчинення нових злочинів ОСОБА_6 буде покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду стосовно ОСОБА_6 скасувати та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та задовольнивши клопотання прокурора про повторне дослідження письмових доказів, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій в апеляційній скарзі учасниками процесу не оскаржуються, а відтак вирок суду, в цій частині, відповідно до ст. 404 КПК України не переглядається.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам оскаржуваний вирок відповідає у повному обсязі.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, а також доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. З огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання та звільняючи його від відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

При цьому, судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_6 вчинив умисний нетяжкий злочин, у відповідності до ст. 12 КК України, у сфері забезпечення призову та мобілізації. Такий злочин обвинувачений вчинив під час воєнного стану в межах особливого періоду та упродовж тривалого часу, приблизно два роки, незаконно ухилявся від мобілізації, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його протиправних дій та його особистості.

Разом з тим, суд підставно врахував, наявність в обвинуваченого ОСОБА_6 матері-інваліда 2 групи, яка потребує стороннього догляду, та вказані обставини створювали умови для можливості отримання ОСОБА_6 відстрочки від призову на військову службу по мобілізації, виникли та існували, ще до оголошення в Україні Указом Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року загальної мобілізації та вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, в жовтні 2023 року.

Водночас, на теперішній час, станом на момент розгляду кримінального провадження місцевим та апеляційним судом обвинуваченим ОСОБА_6 вже отримано відстрочку від призову на військову службу по мобілізації згідно з п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року (з наступними змінами та доповненнями).

Відтак, отримання обвинуваченим у 2025 році відстрочки від призову, містить ознаки зміни обстановки, однак, така обставина не може бути достатньою підставою для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, в порядку ст.48 КК України, оскільки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану становить підвищену суспільну небезпеку, так як підриває обороноздатність держави, а тимчасова відстрочка від призову не свідчить про те, що особа перестала бути суспільно-небезпечною.

Також судом прийнято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, раніше ні в чому протиправному помічений не був, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ч.1 ст.66 КК України, суд визнав його щире каяття, а також у відповідності до ч.2 ст.66 того ж Кодексу - наявність матері з інвалідністю 2 групи, яка потребує стороннього догляду та за якою обвинувачений ОСОБА_6 здійснює такий догляд.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом встановлено не було.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, у межах санкції ст. 336 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням та іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

З матеріалів провадження вбачається, що стосовно ОСОБА_6 відсутні інші компрометуючі дані про порушення ним закону, в минулому, та на момент розгляду апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав показання, надані ним у суді першої інстанції, повністю визнав свою вину, щиро кається у вчиненні злочину, визнав свою протиправну поведінку, пояснивши її причини необхідністю догляду за матір`ю, яка через інвалідність потребує стороннього догляду, крім того своєю необізнаністю та недисциплінованістю у своєчасному оформленні права на відстрочку від призову по мобілізації за сімейними обставинами.

На переконання колегії суддів, застосування ст. 75 КК України, у даному кримінальному провадженні, для стимулювання правослухняної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та контроль за його поведінкою протягом іспитового строку, а також можливість направлення, останнього, для відбування призначеного покарання, у разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, є більш доцільно, ніж відбування реального покарання, незважаючи на ситуацію, яка наразі склалася в державі.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора про те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначене судом ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Так, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок за ст.336 КК України, тобто його визнано винним в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації. Таким чином, ухвалення судом першої інстанції обвинувального вироку за вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення проти забезпечення призову та мобілізації є одним із найголовніших елементів реалізації кримінальної відповідальності, а саме осуду державою, цивілізованим суспільством особи, яка вчинила злочин, що спрямований на підрив забезпечення призову та мобілізації.

Колегія суддів також бере до уваги судову практику ВС про можливість застосування ст. 75 КК України у кримінальних провадженнях, щодо злочину, передбаченого ст.336 КК України (справа № 947/10923/24, провадження № 51-846 км 25 постанова ВС від 31.07.2025).

Колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку ОСОБА_6 можливо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього відповідних обов`язків, оскільки, звільнення обвинуваченого, ураховуючи обставини кримінального провадження, дані про його особу, не створюватиме в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, а також не підриватиме обороноздатність держави під час воєнного стану.

Тому інші доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку, у частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та мотивованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 стосовно обвинуваченого за ст. 336 КК України ОСОБА_6 - залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаціного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2