Справа № 155/1562/24 Провадження №11-кп/802/554/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000195 від 07 липня 2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 09 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 09.06.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бисторовиця, Луцького району, Волинської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні якого перебувають троє малолітніх дітей, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Вироком суду вирішено долю арештованого майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 , постановою Горохівського районного суду Волинської області від 21.11.2023 в справі №155/1695/23, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України і накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, яка набрала законної сили 01.12.2023, про яку ОСОБА_7 достовірно знав та був з нею ознайомлений. Однак, 02.02.2024 о 11 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, умисно, не виконуючи постанову Горохівського районного суду Волинської області від 21.11.2023 в справі № 155/1695/23, яка набрала законної сили 01.12.2023, усвідомлюючи те, що він позбавлений права керувати всіма видами транспортних засобів, керував транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «ЗАЗ», моделі «110557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вулиці Незалежності у смт. Мар`янівка, Луцького району, Волинської області, де був зупинений працівниками поліції за вчинення ним адміністративного правопорушення.

Окрім цього ОСОБА_7 , постановою Горохівського районного суду Волинської області від 21.11.2023 в справі № 155/1695/23, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України і накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, яка набрала законної сили 01.12.2023, про яку ОСОБА_7 достовірно знав та був з нею ознайомлений. Однак, 10.02.2024 о 13 годині 05 хвилин, ОСОБА_7 , будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, умисно невиконуючи постанову Горохівського районного суду Волинської області від 21.11.2023 в справі № 155/1695/23, яка набрала законної сили 01.12.2023, усвідомлюючи те, що він позбавлений права керувати всіма видами транспортних засобів, керував транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «ЗАЗ», моделі «110557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вулиці Лесі Українки у с. Галичани, Луцького району, Волинської області, де був зупинений працівниками поліції за вчинення ним адміністративного правопорушення.

Окрім цього, ОСОБА_7 , постановою Горохівського районного суду Волинської області від 28.03.2023 в справі №155/297/24, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, і накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 років 11 місяців 5 днів, яка набрала законної сили 09.04.2024, про яку ОСОБА_7 достовірно знав та був з нею ознайомлений. Однак, 16.04.2024 о 10 годині 36 хвилин, ОСОБА_7 , будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів строком на строк 7 років 11 місяців 5 днів, умисно, не виконуючи постанову Горохівського районного суду Волинської області від 28.03.2023 в справі № 155/297/24, яка набрала законної сили 09.04.2024, усвідомлюючи те, що він позбавлений права керувати всіма видами транспортних засобів, керував транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «ЗАЗ», моделі «110557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вулиці Парковій у с. Холонів, Луцького району, Волинської області, де був зупинений працівниками поліції за вчинення ним адміністративного правопорушення.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду необґрунтованим внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що в даному випадку існують підстави для призначення судом більш м`якого покарання у вигляді штрафу, оскільки існує ряд пом`якшуючих покарання обставин, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, наявність міцних соціальних зв`язків, проходження курсу лікування від алкогольної залежності.

Просить вирок Горохівського районного суду Волинської області від 09.06.2025 змінити та призначити покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у вигляді штрафу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які, кожен зокрема, підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити; думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла наступного.

Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому не перевіряється апеляційним судом на предмет його законності та обґрунтованості.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 382 КК України суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Місцевий суд врахував те, що обвинувачений хоча і вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, однак свою вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, має постійне місце проживання де позитивно характеризується, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, один з яких хворіє дитина інвалід, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, утримує господарство, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність таких, що його пом`якшують.

Однак, покликання апелянта про можливість застосування до нього більш м`якого покарання у виді штрафу, на думку колегії суддів апеляційного суду, є безпідставними.

Обвинувачений не працює, має на утриманні троє малолітніх дітей, що ставить під сумнів достатній матеріальний стан ОСОБА_7 та з його слів лише частково сплатив штрафи наладені постановами Горохівського районного суду Волинської області про притягнення його до адміністративної відповідальності.

На переконання колегії суддів, призначення обвинуваченому, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не буде обґрунтованим та доцільним видом покарання для досягнення виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Разом з тим, крім невиконання постанов у справах про адміністративні правопорушення №155/1695/23, №155/297/24, якими ОСОБА_7 було позбавлено права керування транспортними засобами, останній неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, допускаючи грубі порушення Правил дорожнього руху, в тому числі керував джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння, що вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного ним правопорушення, систематичне ігнорування вимог закону, небажання ставати на шлях виправлення та враховано судом при призначенні покарання.

Таким чином, місцевий суд правильно визначив необхідне та достатнє покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі, із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що застосований судом першої інстанції вид покарання не є надто суворим, як про це вказано в апеляційній скарзі. Натомість, таке покарання є обґрунтованим та повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, даним про особу винного та буде достатнім для досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та метою покарання.

Отже, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу за ч. 1 ст. 382 КК України, апелянт не навів, а усі наведені доводи фактично були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 09 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: