провадження №1-кп/947/1255/25
У Х В А Л А

04 грудня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у кримінальному провадженні №0000587 від 14.08.2024 року,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх захисника ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_11 , потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , представника потерпілих ОСОБА_19 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190, ч.3 ст.209 КК України; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України.

Під час підготовчого судового провадження, прокурором подано до суду клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. Зміст клопотання.

В обґрунтування поданих клопотань, прокурор зокрема зазначив:

-) щодо ОСОБА_3 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190, ч.3 ст.209 КК України.

Вказувала, що 25.11.2025 року Київським районним судом м.Одеси було залишено без запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 строком на 60 діб, але зменшено розмір застави до 1900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 5753200 гривень.

Стверджувала, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тобто ОСОБА_3 може:

1) переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_3 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки дані особи викривають злочинні дії ОСОБА_3 , це свідчить про наявність ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу останній матиме можливість самостійно або через інших осіб незаконно впливати на потерпілу та свідків, схиляючи до викривлення показань, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у кримінальній справі та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;

3) чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляла, що обирати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 1900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - що складає 5753200 гривень; 2) визначити у разі внесення застави необхідність виконання обвинуваченим ОСОБА_3 наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з м.Одеса без дозволу суду, здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти про зміну свого місця проживання.

-) щодо ОСОБА_4 , що остання обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України.

Вказувала, що 25.11.2025 року Київським районним судом м.Одеси було залишено без запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 строком на 60 діб, але зменшено розмір застави до 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 4239200 гривень.

Стверджувала, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тобто ОСОБА_4 може:

1) переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки дані особи викривають злочинні дії ОСОБА_4 , це свідчить про наявність ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу останній матиме можливість самостійно або через інших осіб незаконно впливати на потерпілу та свідків, схиляючи до викривлення показань, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у кримінальній справі та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;

3) чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляла, що обирати відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - що складає 4239200 гривень; 2) визначити у разі внесення застави необхідність виконання обвинуваченою ОСОБА_4 наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з м.Одеса без дозволу суду, здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти про зміну свого місця проживання.

-) щодо ОСОБА_6 , що остання обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України.

Вказувала, що 25.11.2025 року Київським районним судом м.Одеси було залишено без запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 строком на 60 діб, але зменшено розмір застави до 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2725200 гривень.

Стверджувала, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тобто ОСОБА_6 може:

1) переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_6 , знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки дані особи викривають злочинні дії ОСОБА_6 , це свідчить про наявність ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу останній матиме можливість самостійно або через інших осіб незаконно впливати на потерпілу та свідків, схиляючи до викривлення показань, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у кримінальній справі та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;

3) чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляла, що обирати відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - що складає 2725200 гривень; 2) визначити у разі внесення застави необхідність виконання обвинуваченою ОСОБА_6 наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з м.Одеса без дозволу суду, здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти про зміну свого місця проживання.

-) щодо ОСОБА_5 , що остання обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України.

Вказувала, що 25.11.2025 року Київським районним судом м.Одеси було залишено без запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 строком на 60 діб, але зменшено розмір застави до 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2725200 гривень.

Стверджувала, що на теперішній час, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тобто ОСОБА_5 може:

1) переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання від 8 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 , знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду;

2) незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки дані особи викривають злочинні дії ОСОБА_5 , це свідчить про наявність ризику, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу останній матиме можливість самостійно або через інших осіб незаконно впливати на потерпілу та свідків, схиляючи до викривлення показань, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у кримінальній справі та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;

3) чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вважала, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляла, що обирати відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

Посилаючись на викладене, просила суд: 1) продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - що складає 2725200 гривень; 2) визначити у разі внесення застави необхідність виконання обвинуваченою ОСОБА_5 наступних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з м.Одеса без дозволу суду, здати на зберігання до сторони обвинувачення свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти про зміну свого місця проживання.

2. Позиції учасників судового провадження.

2.1. Під час судового розгляду, прокурор підтримала подані клопотання та просила їх задовольнити.

2.2. Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники, під час судового засідання проти клопотання прокурора заперечували. Захисник ОСОБА_9 зокрема зазначив, що розмір застави є абсолютно неспівмірним із тими обставинами, на які посилається сторона обвинувачення та розміром доходів обвинуваченого. Стороною обвинувачення не надано будь яких доказів на підтвердження заявлених ризиків.

Посилаючись на викладене, просив відмовити у клопотанні прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. А у разі продовжння строку тримання під вартою, визначити розмір застави ОСОБА_3 у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде відповідати вимогам п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

В той же час, захисник ОСОБА_8 зокрема зазначила, що ризики наведені прокурором є формальними та абстрактними. Також просила зменшити розмір застави.

2.3. Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник, під час судового засідання проти клопотання прокурора заперечували. Захисник зокрема зазначила, що немає ніяких підтверджень про ісування ризиків, а ОСОБА_20 має міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується за місцем проживання. Просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

2.4. Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник, під час судового засідання проти клопотання прокурора заперечували. Обвинувачена, зокрема зазначила, що не збирається впливати на свідків та переховуватися від суду. Водночас, захисник зокрема зазначила, що ОСОБА_6 постійно проживає в м.Одеса, має зареєстроване та фактичне місце проживання, є СПД з 2007 року, діяльність якого прив`язана до місця мешкання, має міцні соціальні зв`язки, родину, стабільний побут, жодного разу не порушила процесуальні обов`язки, до затримання не вчиняла спроб залишити територію України. Виснувала, що жоден ризик, передбачений п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не доведений, не підтверджений доказами, спростовується поведінкою ОСОБА_6 , її характеристиками, соціальними зв`язками та об`єктивними обставинами. Просила суд: 1) відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; 2) змінити запобіжний захід на домашній арешт із визначенням часу перебування за місцем проживання та можливістю контролю (в т.ч. із застосуванням електронного засобу контролю); 3) у разі неможливості застосування домашнього арешту змінити розмір застави з 1000 прожиткових мінімумів (3028000 грн) до 100 прожиткових мінімумів (302800 грн); 4) покласти на обвинувачену процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

2.5. Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник, під час судового засідання проти клопотання прокурора заперечували. Обвинувачена зокрема зазначила, що не збирається переховуватися, у неї є сім`я в Україні. Просила врахувати стан її здоров`я, оскільки перебування її в умовах СІЗО не дає можливість системного моніторінгу та спостереження на предмет можливих ускладнень її здоров`я на фоні існуючих проблем. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити їй запобіжний захід на домашній арешт. Водночас, захисник зокрема зазначила, що обвинувачена постійно проживає в м.Одеса, має зареєстроване та фактичне місце проживання, є СПД з 2007 року, діяльність якого прив`язана до місця мешкання, має міцні соціальні зв`язки, родину, стабільний побут, жодного разу не порушила процесуальні обов`язки, до затримання не вчиняла спроб залишити територію України. До того ж, ОСОБА_5 раніше не судима, соціально позитивно охарактеризована. Вчинення інкримінованих злочинів не є системним чи триваючим. Після повідомлення про підозру не порушувала жодних обов`язків. Жодних нових кримінальних проваджень щодо неї не відкрито. Вважала, що жоден ризик, передбачений п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не доведений, не підтверджений доказами, спростовується поведінкою ОСОБА_5 , її характеристиками, соціальними зв`язками та об`єктивними обставинами. Посила суд: 1) відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; 2) змінити запобіжний захід на домашній арешт із визначенням часу перебування за місцем проживання та можливістю контролю (в т.ч. із застосуванням електронного засобу контролю); 3) у разі неможливості застосування домашнього арешту змінити розмір застави з 1000 прожиткових мінімумів (3028000 грн) до 100 прожиткових мінімумів (302800 грн); 4) покласти на обвинувачену процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

2.6. Потерпілі та представник потерпілих підтримали клопотання прокурора.

3. Передумови та висновки суду.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно ухвали Київського районного суду міста Одеси від 21.10.2025 року обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.12.2025 року включно, а відповідно до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 25.11.2025 року до обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 було зменшено розмір застави до 1900, 1400, 900 та 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно..

При цьому, під час останнього продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 були враховані ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що ризики передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, на сьогоднішній день також не зменшилися та продовжують існувати, а саме:

-) щодо ОСОБА_3 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, суд вважажє, що на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань під час судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу;

-) щодо ОСОБА_4 , оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, суд вважажє, що на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань під час судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу;

-) щодо ОСОБА_6 , оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, суд вважажє, що на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань під час судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу;

-) щодо ОСОБА_5 , оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, суд вважажє, що на сьогоднішній день, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані. Тож, на думку суду існує ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни показань під час судового розгляду (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 цього Кодексу.

Водночас, наведені захисниками аргументи, на думку суду, не підтверджують зменшення або зникнення ризику переховування від суду, оскільки кожний ризик завжди пов`язаний з певною невизначеністю, тобто відсутністю точної та повної інформації, яка б давала можливість встановити його настатння.

Суд вважає, що вказані захисниками доводи, жодним чином не виключають йомірність реальності цих ризиків та не відображають потенційну неможливість їх виникнення.

На думку суду, зі спливом певного часу, вищевказані ризики відносно кожного з обвинувачених не зменшилися, оскільки обставини, які їх обумовлювали також не змінилися та не відпали, а виникненню ризиків переховування від суду та незоканного впливу свідків і потерпілих й перешкоджає своєчасне застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання суду, тривалість застосованого відносно обвинувачених запобіжного заходу у співвідношенні із пред`явленим обвинуваченням та можливою мірою покарання, на даний час не виходить за межі розумного строку тримання обвинувачених під вартою, а кореспондується з характером суспільного інтересу, який існує у випадку протидії вчиненню кримінальних правопорушень проти власності в умовах воєнного стану.

Таким чином, суд робить висновок, що існування обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190, ч.3 ст.209 КК України; ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції від 22.11.2018 року); ч.5 ст.190 КК України, у сукупності з існуючими ризиками, передбаченими п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України відносно кожного обвинуваченого, не дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинувачених та є достатньою підставою для продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не достатні для запобігання зазначеному ризику.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Згідно з п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, ч.5 ст.182 КПК України також передбачає, що у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, враховуючи загальну сума пред`явлених позовних майнових вимог до обвинувачених у розмірі більше 23000000,00 грн., загальну кількість відомих потерпілих (94 особи), характер пред`явленого обвинувачення, особи обвинувачених, їх поведінку під час судового розгляду та тривалість перебування останніх під вартою, суд вважає за доцільне зменшити обвинуваченим розмір застави на 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Окрім цього, суд повторно звертає увагу, що відповідно до п.2.6. Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10.02.2012 №239/5/104 (надалі Порядок), особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

При цьому, відповідно до п.2.8. Порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 лютого 2026 року включно.

Зменшіти обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу до 1800 (однієї тисяі вісімсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 5450400 (п`ять мільйонів чотириста п`ятдесят тисяч чотириста) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати останнього: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися з с.Чернове Березівського району Одеської області без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

2. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 лютого 2026 року включно.

Залишити без змін обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу в сумі 1300 (одна тисяча триста) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 3936400 (три мільйона дев`ятсот тридцять шість тисяч чотириста) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати останню: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися з с.Чернове Березівського району Одеської області без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

3. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 лютого 2026 року включно.

Залишити без змін обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заставу в сумі 800 (вісімсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 2422400 (два мільйона чотириста двадцять дві тисячі чотириста) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зобов`язати останнью: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із м.Одеса без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

4. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 лютого 2026 року включно.

Залишити без змін обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заставу в сумі 800 (вісімсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 2422400 (два мільйона чотириста двадцять дві тисячі чотириста) гривень.

У разі внесення застави на рахунок Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, звільнити з-під варти негайно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язати останню: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із м.Одеса без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

5. Роз`яснити, що у разі неявки обвинуваченого/обвинуваченої, яких було звільненно з під варти у зв`язку із внесенням застави, за викликом до суду без поважних причин, або неповідомлення про причини своєї неявки, чи порушення покладених на них обов`язків застава звертається у дохід держави.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого/обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

6. Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

7. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на цю ухвалу, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1