Номер провадження: 11-кп/813/1090/26
Справа № 505/984/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000121 від 14.02.2025 року за апеляційною скаргою прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на вирок Подільського міськрайонного суду Одеської області від 15.08.2025 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кагул Молдавська РСР, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, одруженої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком суду вирішено питання щодо долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.

Вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнана винуватим в тому, що 10.02.2025 року, близько 13 год 42 хв, у неї, перебуваючи в приміщенні магазину №491, мережі «ЄВА» ТОВ «РУШ», який розташований за адресою: Одеська область, м. Подільськ, проспект Перемоги, буд. 7-В, виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме жіночого гаманця, який знаходився у приміщенні вказаного магазину в корзині біля торгівельних полиць.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , у той же день та час, знаходячись за вказаною адресою та переконавшись у тому, що її злочинні дії залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, в умовах воєнного стану який введено на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні з 24.02.202» та у подальшому неодноразово продовжено, востаннє до 09.05.2025, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно викрала належний ОСОБА_9 жіночий шкіряний гаманець, вартістю 190 грн 00 коп., в якому знаходились грошові кошти в сумі 1 700 грн, золота обручка вагою 2,19 грами, вартістю 4 796 грн 28 коп., золота обручка вагою 2,12 грами вартістю 4 642 грн 96 коп. та золота сережка вагою 0,77 грами, вартістю 1 686 грн 36 коп. Заволодівши викраденим майном ОСОБА_8 покинула місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 13 015 грн 60 коп.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Вимоги апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що визнавши ОСОБА_8 винуватою за ч.4 ст.185 КК України та призначивши їй покарання, суд першої інстанції, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а лише зазначив про існування обставин викладених органом досудового розслідування в обвинувальному акті, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження. У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення прокурор вважає, що вирок суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Захисник ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржений вирок без змін.

Захисник вказує, що суд першої інстанції не допустив порушень вимог ст.374 КПК України, виклав у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів його вчинення.

Апеляційний розгляд захисник просив провести без його участі та без участі обвинуваченої.

Згідно з ч.4 ст.401 КПК України (далі КПК) обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора фактично не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_8 , з огляду на положення ч.4 ст.401 та ч.4 ст.405 КПК, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю обвинуваченої та її захисника.

Прокурор, під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, не наполягав на участі сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження, зміст оскарженого вироку та доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 правопорушення не є предметом апеляційного розгляду.

Водночас апеляційний суд визнає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що оскаржений вирок не повною мірою відповідає вимогам ст.374 КПК.

Так, відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що в абзаці першому мотивувальної частині оскарженого вироку суд зазначив: «Встановлені судом обставини кримінального правопорушення, з врахуванням визнання недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються (ч. 3 ст. 349 КПК України)», а далі, в абзацах третьому та четвертому виклав ці обставини (формулювання обвинувачення), що відповідає вимогам ст.374 КПК.

Разом з цим, абзац другий мотивувальної частини вироку місцевий суд виклав у такий редакції: «У ході досудового розслідування встановлено наступне», що явно суперечить змісту першого абзацу мотивувальної частини вироку та вочевидь свідчить про допущену судом неуважність при виготовленні тексту судового рішення. Однак, на думку колегії суддів, вказана обставина, з урахуванням формулювання абзаців першого, третього та четвертого мотивувальної частини вироку, у своїй сукупності, а також викладення судом у подальшому мотивів щодо висновків стосовно доведеності обвинувачення та зазначення кваліфікації дії обвинуваченої, жодним чином не вказує на відсутність у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження здійснений судом у порядку ч.3 ст.349 КПК, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала свою винуватість за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті, а інші учасники судового провадження не оспорювали фактичних обставин вчинення злочину, зайве зазначення в мотивувальній частині вироку абзацу другого, не можна вважати істотними порушенням вимог процесуального закону в контексті положень ст.ст. 412, 415 КПК, та відповідно таким, що є підставою для безумовного скасування вироку.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості (ст.370 КПК), і лише протилежне має наслідком зміну або його скасування. Оскаржене судове рішення підлягає залишенню без змін за наявності не істотних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів, не може бути скасоване правильне по суті та законне рішення з одних лише формальних міркувань, коли такі недоліки не призводять до порушення загальних засад кримінального провадження (ст.7 КПК).

Колегія суддів вважає, що існуючий недолік оскарженого вироку можливо усунути шляхом його зміни, оскільки скасування законного, обґрунтованого і вмотивованого вироку лише з наведених прокурором підстав та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, в тому числі з урахуванням відсутності інших доводів прокурора щодо незаконності вироку, вочевидь не відповідатиме приписам ст.ст. 2, 7, 28 КПК.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги прокурора з мотивів лише фактичного існування формального недоліку вироку місцевого суду, колегія суддів також враховує існування на теперішній час більш глибшої проблеми правосуддя, а саме доволі частого ініціювання сторонами кримінального провадження на стадії апеляційного перегляду судових рішень необхідності застосування принципу пріоритету «процедурної чистоти» над ефективністю та досягнутим результатом судочинства в цілому. Вирішення наведеної проблеми, шляхом зміни судових рішень судом апеляційної інстанції, на переконання колегії суддів, в умовах загальновідомого факту надмірного перевантаження правоохоронної та судової системи, має бути в пріоритеті завдань вдосконалення системи правосуддя.

За наведених обставин, на думку колегії суддів, існування формальних недоліків оскарженого вироку в даній справі, зокрема таких, що не впливають на законність, обґрунтованість, вмотивованість та справедливість вироку, не повинні слугувати безумовною підставою для скасування тривалої роботи правоохоронної системи та суду, оскільки це підриває довіру до системи правосуддя в цілому.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Пунктом 4 ч.1 ст.408 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Подільського міськрайонного суду Одеської області від 15.08.2025 року в кримінальному провадженні №0000121 від 14.02.2015 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст.185 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку абзац другий: «У ході досудового розслідування встановлено наступне».

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4