Справа № 215/7041/24
УХВАЛА
25 листопада 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів із визначеним розміром застави з посиланням на те, що на сьогодні продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що мали місце також під час обрання даного запобіжного заходу та продовженні строку його дії.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного, вказавши на те, що заявлені прокурором ризики не знайшли свого підтвердження, їх існування прокурором не доведено та вони ґрунтується лише на припущеннях. Зважаючи та тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, вказані прокурором ризики зменшились, а нові не з`явились, тому просив суд змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт, подавши про це письмове клопотання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.
Положеннями частин 1, 2, 3 статті 331 КПК України пердбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Положеннями частини 1, 2 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Ухвалою від 30.09.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 28 листопада 2025 року включно, із визначеним розміром застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.,у разі внесення якої на обвинуваченого покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із наявності пред`явленого йому обвинувачення та необхідності уникнення ризиків, визначених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ «Бекчієв проти Молдови» ризик переховування оцінюється також з урахуванням характеру людини, його моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою.
При встановленні наявності ризику переховування від суду необхідно врахувати тяжкість покарання, оскільки інкриміновані ОСОБА_4 злочини, передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна (ч. 2 ст. 307 КК України), а отже у разі засудження останнього за вказаними статтями до нього не може бути застосовано ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, що вказує на продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У даному випадку ризик переховування, втечі від суду переважає над стійкістю родинних зв`язків підозрюваного.
Суд вважає доведеним і ризик того, що обвинуваченій ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній офіційно не працевлаштований, не має належного та постійного джерела доходу (прибутку).
Окрім цього ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, така діяльність була спрямована на отримання прибутку та забезпечення свого матеріального становища, мала корисливий мотив, тривалий та систематичний характер, що в сукупності свідчить про можливість продовження вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень та про відсутність гарантій належної правомірної поведінки обвинуваченогоі продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ч.1 ст.178 КПК України, судом враховуються такі обставини як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні, відсутністю сталих соціальних зв`язків та стосунків, а також вільний вибір місця знаходження та проживання, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_4 має високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки вчинене з посяганням на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України. Інкриміновані злочини зумовлюють настання тяжких наслідків не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.
Приймаючи викладене до уваги, публічне обвинувачення суд вважає, що менш суворий запобіжний захід, окрім як, тримання під вартою не здатний забезпечити виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним ризикам.
Вказані обставини свідчать про недостатність застосування найбільш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Особиста порука також не може бути застосована до обвинуваченого, оскільки до суду не надійшло звернень від осіб, які б заслуговували на довіру, про те, що вони можуть поручитись за обвинуваченого. Обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить його належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти вказаним ризикам.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі, а також беручи до уваги те, що у суду відсутні докази, які б свідчили про те, що ризики передбачені ст.177 КПК України, які існували на час обрання та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зникли, а тому оскільки підстав для обрання (зміни) більш м`якого запобіжного заходу не встановлено, суд приходить до висновку про необхідність продовження відносно нього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зазначені ризики виправдовують продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Слід зауважити, що ризиком в контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої особи кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Тому запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Суд також враховує доводи сторони захисту, наведені в судовому засіданні в обґрунтування зміни запобіжного заходу на більш м`який ніж тримання під вартою, на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків, тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались, не відпали і на даний час, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу.
Враховуючи вищевикладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно продовжити на 60 (шістдесят) днів, до 23 січня 2026 року включно.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на тяжкість злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий, сімейний стан обвинуваченого, суд прийшов до висновку про необхідність залишення без змін визначеного обвинуваченому ОСОБА_4 розміру застави у межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120 грн. 00 коп., із покладенням на нього певних обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.
Таким чином, клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто по 23 січня 2026 року включно, з можливістю внести визначений розмір застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на рівні 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.
Попередньо визначені обов`язки у випадку внесення застави залишити без змін.
У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з-під варти та повідомити про це суд.
Роз`яснити, що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.ч. 8, 9 ст.182 КПК України у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається терміном дії цієї ухвали.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Суддя