Дата документу 21.01.2026 Справа№ 331/5311/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5311/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/327/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українець, громадянин України, який має середню спеціальну освіту, не працює, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 29 березня 2022 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 12 квітня 2022 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

3) 28 вересня 2022 року Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

4) 17 січня 2025 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

5) 27 березня 2025 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі;

6) 7 серпня 2025 року Приморським районним судом м. Одеса за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року, призначено остаточне покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з дати, визначеної вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1989 грн. 75 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за наступних обставин.

Приблизно 5 листопада 2024 року ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичного засобу, для особистого вживання, без мети збуту, знаходячись в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, помітив на землі два паперових згортка, підняв їх та, будучи особою, яка вживає наркотичні засоби, зрозумів, що рослинна речовина зеленого кольору, яка знаходиться всередині вказаних паперових згортків є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом, тим самим незаконно придбав, шляхом присвоєння знайденого з поверхні землі.

Далі, ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичного засобу для особистого вживання, без мети збуту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», з метою задоволення особистих потреб, поклав вищевказані паперові згортки з наркотичним засобом, до правої кишені своєї куртки та став незаконно зберігати, для особистого вживання, без мети збуту.

Після чого, 11 листопада 2024 року, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне перевезення наркотичних засобів, без мети збуту, зберігаючи наркотичний засіб при собі, а саме у правій кишені свої куртки, незаконно перевіз його з м. Кривий Ріг Дніпропетровської області до м. Запоріжжя.

12 листопада 2024 року, ОСОБА_7 , знаходився біля магазину «Єва», який розташовано по вул. Базарна, 11 в м. Запоріжжі, при цьому увесь цей час зберігаючи при собі два паперові згортки з наркотичним засобом, до того часу, як того ж дня об 11 годині 50 хвилин вищевказані 2 паперових згортка з речовиною рослинного походження було виявлено в нього працівниками поліції та в подальшому вилучено.

Згідно з висновком судово-хімічної експертизи СЕ-19/108-24/22014-НЗПРАП від 19.11.2024 року встановлено, що подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору масою 13,004 г, є наркотичним засобом обіг якого обмежено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину склала 12,520 г. Суміш подрібнених речовин рослинного походження зеленого та коричневого кольорів загальною масою 1,3826 г, є сумішшю наркотичного засобу, обіг якого обмежено канабісу та ненаркотичного речовини рослинного походження. Маса канабісу, який міститься в суміші, склала 1,3181 г в перерахунку на висушену речовину.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку при призначенні остаточного покарання за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, застосовано принцип призначення покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року.

Разом з тим, як вбачається з резолютивної частини вироку, судом першої інстанції обвинуваченому призначено покарання із застосування іншого принципу призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ніж зазначеного у мотивувальній частині вироку, а саме: шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року, що не узгоджується з висновками мотивувальної частини.

Крім того, в порушення приписів ч. 4 ст. 70 КК України суд першої інстанції не зарахував до остаточно призначеного покарання відбуту ОСОБА_7 частину покарання за попереднім вироком.

Також суд не врахував існування вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2025 року, який ОСОБА_7 засуджено умовно, та не зазначив про його самостійне виконання.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким за ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Також просить зарахувати у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року у вигляді позбавлення волі з 13 червня 2025 року по 16 вересня 2025 року, а строк відбування покарання обраховувати з 16 вересня 2025 року.

Крім того, просить в резолютивній частині вироку вказати, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2025 року підлягає самостійному виконанню.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі за письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Переглядаючи вирок суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність внаслідок того, що призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд в мотивувальній та резолютивній частинах зазначив про необхідність призначення покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року.

Разом з тим, згідно резолютивної частини вироку, суд першої інстанції фактично призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням іншого принципу призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ніж зазначений у мотивувальній частині вироку, а саме: шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року.

Вказаний принцип призначення остаточного покарання суд першої інстанції належним чином не мотивував, тобто остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі не узгоджується з висновками, викладеними в мотивувальній частині вироку суду.

На переконання колегії суддів, усунути вказаний недолік судового рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги прокурора можливо лише шляхом прийняття рішення на користь особи.

Також суд першої інстанції не вказав у вироку про необхідність самостійного виконання вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2025 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року по справі № 760/26543/17 (провадження № 51 - 3600 кмо 20), якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про? відповідальність особи за? ?сукупністю? ?вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку,? і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання? з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Враховуючи, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2025 року ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, а оскаржуваним вироком йому призначено покарання, яке має відбуватись реально, то положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання з урахуванням попереднього вироку застосуванню не підлягають, а вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2025 року підлягає самостійному виконанню.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність зарахування ОСОБА_7 відбутої частини покарання за попереднім вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року, а саме: частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за період з 13 червня 2025 року по 16 вересня 2025 року.

Таким чином, строк відбування покарання за оскаржуваним вироком слід обраховувати з 16 вересня 2025 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2025 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначене даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2025 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки виконувати самостійно.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання частково відбуте ним покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2025 року за період з 13 червня 2025 року по 16 вересня 2025 року.

Строк відбуття покарання за даним вироком обчислювати з 16 вересня 2025 року.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4