ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/206/26 Справа № 700/738/25 Категорія: ч. 4 ст. 358 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони

Центрального регіону ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_7 на вирок Лисянського райсуду Черкаської обл. від 05.08.2025 р. у кримінальному провадженні № 0000255 від 24.06.2025, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лисянка Лисянського р-ну Чер-

каської обл., громадянинУкраїни, має середню

освіту, не одружений, військовослужбовець ВЧ

НОМЕР_1 у військовому званні молодший сержант,

раніше неодноразово судимий, останній раз

2.11.2022 р. Лисянським райсудом Черкаської обл.

за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 70 КК України до

4 роки 4 місяці 1 день позбавлення волі; ухвалою

Богунського райсуду м. Житомира від 23.10.2024

р. звільнений від відбування покарання умовно-

достроково на 1 рік 4 місяці 14 днів, проживає:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання за: ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - 1 рік обмеження волі; ч. 4 ст. 358 КК України - 1 рік 2 місяці обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднано не відбуту частину покарання за вироком Лисянського райсуду Черкаської обл. від 2.11.2022 р. та остаточно призначено до відбування покарання 2 (два) роки 5 місяців 14 днів позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи документа у розмірі 2 674,20 грн.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 , проходячи військову службу у військовому званні «молодший сержант», 7.06.2025 р., більш точний час під час проведення дізнання встановити не представилось за можливе, з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом надання анкетної інформації про свою особу через мережу Інтернет замовив у невстановленої дізнанням особи виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_3 . При цьому, ОСОБА_8 через мережу Інтернет надав вказаній особі фотокартку з власним зображенням, зразок власного підпису, що необхідно для виготовлення даного документа, повідомив свої персональні дані, чим вчинив кримінальний проступок у вигляді пособництва в підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою.

Він же, 21.06.2025 р. о 12:21 год., перебуваючи у приміщенні відділення № 1 ТОВ «Нова Пошта», яке розташоване за адресою: пров. Миру, 17, с. Лисянка Звенигородського р-ну Черкаської обл., отримав поштове відправлення від невстановленої в ході дізнання особи з виготовленим на його замовлення підробленим посвідченням водія НОМЕР_4 з дозволом на керування транспортними засобами категорії «В», виданим на його ім`я Територіальним сервісним центром № 8041 в м. Київ від 17.06.2025 р. Після чого, почав використовувати зазначений підроблений документ під час керування транспортними засобами на території України.

24.06.2025 р. приблизно о 1:20 год. ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом ВАЗ-21093, р/номер НОМЕР_5 , рухаючись по вул. Небесної Сотні навпроти буд. № 5 в с. Лисянка Звенигородського р-ну Черкаської обл., на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» був зупинений працівниками поліції СПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській обл. для перевірки документів. На вимогу співробітника поліції, діючи умисно, усвідомлюючи можливість настання наслідків, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на використання завідомо підробленого документа, достеменно усвідомлюючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_8 від 17.06.2025 р. з відкритою категорією «В» виготовлене неналежним уповноваженим суб`єктом та є фіктивним, всупереч вимогам до п. п. 2.1., 2.4. розділу 2 ПДР, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., з метою введення в оману працівника поліції щодо наявності в нього права керування легковим автомобілем, використав шляхом надання працівнику поліції завідомо підроблене посвідчення водія, бланк якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-25/9863-ДД від 4.07.2025 р., не відповідає бланкам посвідчення водія, які перебувають в офіційному обігу, чим вчинив використання завідомо підробленого документу, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованих йому діяннях, прокурор Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити через неправильне застосування закону, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на врахування при призначенні покарання ОСОБА_8 як обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів та змінити в частині рішення призначення покарання відповідно до ч. 1 ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Лисянського райсуду Черкаської обл. від 2.11.2022 р. та остаточно призначити ОСОБА_8 до відбування покарання - 2 роки 5 місяців 14 днів позбавлення волі.

Викласти вирок в частині призначення покарання, відповідно до ч. 1 ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Лисянського райсуду Черкаської обл. від 2.11.2022 р. та остаточно призначити ОСОБА_8 до відбування покарання - 1 рік 11 місяців 14 днів позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Також, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого співвідношення - одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Однак, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції не застосував під час призначення покарання положення ч. 1 ст. 72 КК України, а саме не перевів менш суворий вид покарання (1 рік 2 місяці обмеження волі) в більш суворий вид покарання - позбавлення волі, виходячи з такого співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, що становить 7 місяців позбавлення волі, а приєднав покарання у вигляді 1 року 2 місяців обмеження волі до не відбутого покарання за вироком Лисянського райсуду Черкаської обл. від 2.11.2022 р. у вигляді 1 року 4 місяців 14 днів позбавлення волі та остаточно призначив покарання до відбування - 2 роки 5 місяців 14 днів позбавлення волі, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 72 КК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор також зазначає, що з 1.07.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018 р., яким ст. 12 КК України викладено в новій редакції, згідно з якою кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки та злочини.

Положеннями ст. 34 КК України зі змінами, внесеними указаним вище Законом, передбачено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

У той же час, вищевказаним Законом до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, що встановлює перелік обставин, які обтяжують покарання, не внесено змін щодо заміни слова «злочин» в усіх відмінках та числах на слова «кримінальне правопорушення».

Отже, відповідно до спеціальної норми закону - п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, зокрема, визнається рецидив злочинів.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст.358 КК України, що згідно з класифікацією кримінальних правопорушень, визначеною ст. 12 КК України, є кримінальними проступками.

Виходячи з положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 р. № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Тому прокурор зазначив, що рецидив може бути лише при вчинені повторного умисного злочину після засудження за перший умисний злочин, якщо судимість за нього не була знята або погашена.

Місцевий суд не дотримався зазначених вище норм закону України про кримінальну відповідальність, оскільки за обставин засудження ОСОБА_8 за вчинення кримінальних проступків, а не злочину, зайво врахував обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Захисник ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду призначене на 3.02.2026 р. не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце судового засідання про, що свідчать довідка про доставку електронного документу «Ухвала про відкриття апеляційного провадження» від 11.09.2025 р. по справі № 700/738/25, який доставлений до електронного кабінету захисника 12.09.2025 р. о 9:10 (а. пр. 214) та довідка про доставку електронного документу «Ухвала про закінчення підготовки та призначення апеляційного розгляду» від 22.09.2025 р. по справі № 700/738/25, який доставлений до електронного кабінету захисника 27.09.2025 р. о 20:43 (а. пр. 219). Заяви про відкладення розгляду не надав. Справу було розглянуто без його участі тому, що відповідно до вимог ст. 405 КПК України його участь не є обов`язковою.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду призначене на 3.02.2026 р. також не з`явився. Проте апеляційний суд дійшов висновку, що вказане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 може бути розглянутим без його участі, оскільки в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання фактично про покращення правового положення обвинуваченого, а тому апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду вироку місцевого суду без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора Звенигородської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 , просив її задовольнити з наведених у ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокур ора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Так, відповідно до змісту вироку суду, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, було розглянуте в спрощеному провадженні, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, оскільки до матеріалів кримінального провадження була долучена письмова заява обвинуваченого, у присутності захисника ОСОБА_10 , в якій він не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження і згоден з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні (а. пр. 16-19).

У зв`язку з цим апеляційним судом вказаний вирок переглядається лише в частині законності та правильності призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів судового розгляду кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції погодився зі встановленими досудовим розслідуванням фактичними обставинами кримінального провадження та відповідно дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінальних проступків, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч. 1 ст. 394 та ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку не перевіряються.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання і наявності в мотивувальній частині вироку посилання на обтяжуючу обставину рецидив злочину, та в зв`язку з цим необхідності змінити вирок, то апеляційний суд вважає такі доводи обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у ст. 70 КК України, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, зокрема одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Проте, з вироку суду вбачається, що суд першої інстанції не застосував під час призначення покарання вимоги ч. 1 ст. 72 КК України, а саме не перевів менш суворий вид покарання, призначений за правилами ст. 70 КК України (1 рік 2 місяці обмеження волі), в більш суворий вид покарання - позбавлення волі, виходячи з такого співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, що становить 7 місяців позбавлення волі, а приєднав покарання у вигляді 1 року 2 місяців обмеження волі до не відбутого покарання за вироком Лисянського райсуду Черкаської обл. від 2.11.2022 р. у вигляді 1 року 4 місяців 14 днів позбавлення волі та остаточно призначив покарання до відбування - 2 роки 5 місяців 14 днів позбавлення волі, що безумовно не відповідає вимогам ч. 1 ст. 72 КК України та є неправильним застосуванням кримінального закону.

Отже, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції під час ухвалення вироку та призначення покарання обвинуваченому неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме, не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Вказані вимоги законодавства суд при ухваленні вироку не виконав та допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 413 КПК України, є підставою для скасування вироку.

Апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. ст. 71 та 72 КК України, встановив, що за попереднім вироком ОСОБА_8 має невідбуте покарання в розмірі 1 рік 4 місяці 14 днів позбавлення волі. Суд призначив йому покарання за оскаржуваним вироком 1 рік 2 місяця обмеження волі, що дорівнює 7 місяцям позбавлення волі і яке і підлягає приєднанню до невідбутого покарання та в підсумку складає - 1 рік 11 місяців 14 днів позбавлення волі.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018 р., ст. 12 КК України викладено в новій редакції, згідно з якою кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки та злочини.

Відповідно до ст. 34 КК України, зі змінами внесеними вказаним вище Законом, встановлено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

В той же час, вищевказаним Законом до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, що встановлює перелік обставин, які обтяжують покарання, не внесено змін щодо заміни слова «злочин» в усіх відмінках та числах на слова «кримінальне правопорушення». А тому, відповідно до спеціальної норми закону - п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, може бути визнано виключно тільки рецидив злочинів.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, що згідно з класифікацією кримінальних правопорушень, визначеною ст. 12 КК України, є кримінальними проступками.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, рецидив може бути лише при вчиненні повторного умисного саме злочину після засудження за перший умисний також саме злочин, якщо судимість за нього не була знята або погашена.

Таким чином, при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції не дотримався зазначених вище норм закону України про кримінальну відповідальність, оскільки за обставин засудження ОСОБА_8 за вчинення саме кримінальних проступків, а не злочину, невірно визнав обставиною, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, а тому вона підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Отже, місцевий суд, не виконав вимоги кримінального закону при ухваленні вироку та допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши Закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до ст. 413 КПК України, є підставою для зміни вироку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що орган досудового розслідування не встановив обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , що відображено у обвинувальному акті ( а. пр. 7). Тому не зрозуміло на яких підставах суд першої інстанції, розглядаючи справу у спрощеному порядку, встановив наявність обставини, що обтяжує покарання та відобразив це у вироку ( а. пр. 199).

В інший частині вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, не підлягає зміні чи скасуванню.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого не обирався і в апеляції питання про нього не ставиться.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_7 підлягають задоволенню, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання та виключенню з мотивувальної частини вироку посилання на обтяжуючу обставину рецидив злочину.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 413, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Лисянського райсуду Черкаської обл. від 5.08.2025 р. стосовно ОСОБА_8 змінити.

ВважатиОСОБА_8 засудженим за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, ст. 70 КК України до виду та розміру покарання, призначеного судом першої інстанції.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лисянського райсуду Черкаської обл. від 2.11.2022 р. та вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у виді 1 (одного) року 11 місяців 14 днів позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обтяжуючу обставину рецидив злочину.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Звенигородської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді