Справа № 461/6499/25
Провадження № 1-кп/461/586/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання дізнавача про застосування примусових заходів медичного характеру по справі № 461/6499/25 у кримінальному провадженні внесеному 01 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000496, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Перм рф, білоруса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

де сторонами кримінального провадження є:

зі сторони обвинувачення - прокурор ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

особа, щодо якої вирішується клопотання - підозрюваний ОСОБА_3 ,

захисник адвокат ОСОБА_5

учасники провадження:

потерпілі особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за участю прокурора, захисника та особи, щодо якої вирішується клопотання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 05 червня 2025 року, приблизно о 09 год. 50 хв. перебуваючи у громадському місці, що знаходиться у м. Львові біля магазину «Цвіте терен», що розташований на площі Коліївщини, 1, грубо порушуючи громадський порядок, перебуваючи в оточенні інших людей, які спостерігали за його поведінкою, вживав нецензурну лексику в сторону оточуючих, кидав корою дерева в різні сторони та в сторону людей, на зауваження не реагував, після чого продовжив свій рух в сторону вулиці Івана Федоровича, де, проходячи повз автомобілі, які стояли припарковані в один ряд, почав завдавати ударів по кожному з них дерев`яною палицею, яку тримав у руках, чим спричинив технічних ушкоджень вказаним автомобілям. Крім того, завдав ударів палицею по складених стільцях та бочках, які стояли під стіною закладу «Добрий друг», що за адресою м. Львів, вул. І. Федоровича, 1, від чого вказані бочки почали котитись в різні сторони. Вказаними хуліганськими діями, які відбувались в громадському місці, перед іншими людьми, ОСОБА_3 порушив громадський порядок, продемонстрував особливу зухвалість, проявами якої були нецензурна лексика, ігнорування загальновизнаних правил поведінки і моральності, порушення прав та спокою інших людей, пошкодження майна, зокрема транспортних засобів потерпілих, яким в результаті завдано матеріальної шкоди.

Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв матеріальну шкоду, на загальну суму 56115,48 гривень:

- ОСОБА_6 на суму 13548,78 гривень;

- ОСОБА_7 , на суму 14230,41 гривень;

- ОСОБА_8 , на суму 28336,29 гривень.

З огляду на те, що ОСОБА_3 за станом на час вчинення описаного діяння перебував в стані неосудності, слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Під час судового розгляду особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_3 вину визнав та повідомив суду, що він дійсно вчиняв хуліганські дії 05 червня 2025 року на площі Коліївщини в м. Львові та за адресою м. Львів, вул. І. Федоровича, проте пояснити, чому він так вчинив, не зміг. Вважає, що йому потрібно проходити лікування від психічного захворювання.

Захисник особи, щодо якої розглядається клопотання, адвокат ОСОБА_5 , просив надати належну оцінку доказам сторони обвинувачення, та застосувати щодо ОСОБА_3 амбулаторне лікування.

Крім того, під час судового розгляду прокурором надані письмові докази, які безпосередньо досліджені судом та у повній мірі підтверджують обставини вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, а саме:

протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.06.2025;

протокол огляду місця події від 05.06.2025 з фототаблицею;

протокол допиту потерпілої ОСОБА_6 від 05.06.2025;

протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.06.2025;

протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 05.06.2025;

висновок експерта від 03.07.2025;

висновок експерта від 01.07.2025;

протокол зняття показань з технічних приладів та технічних засобів від 10.06.2025;

протокол огляду матеріального носія формату DVD-R від 16.06.2025 з фототаблицею;

протокол огляду матеріального носія формату DVD-R від 16.06.2025 з фототаблицею;

протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.06.2025;

протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 від 12.06.2025;

висновок експерта від 04.07.2025;

протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 07.07.2025;

протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 10.07.2025;

протокол огляду предмету від 10.07.2025;

протокол огляду предмету з участю свідка ОСОБА_9 від 10.07.2025;

протокол огляду предмету з участю свідка ОСОБА_9 від 10.07.2025;

протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 17.07.2025;

протокол проведення слідчого експерименту від 21.07.2025;

заява ОСОБА_9 від 23.07.2025;

протокол огляду матеріального носія формату DVD-R від 23.07.2025 з фототаблицею;

- висновок судово-психіатричного експерта №1234 від 30.07.2025 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 на момент проведення дослідження виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі параноїдної шизофренії з вираженим дефектом особистості, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Зміст і форма кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру повинні відповідати закріпленим у ст. 7 КПК України загальним засадам, у тому числі презумпції невинуватості. Виходячи з наведеного, особа вважається такою, що не вчиняла суспільно небезпечного діяння, і не може бути піддана примусовим заходам, доки факт вчинення нею такого діяння не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили.

За змістом положень ст. ст. 18, 19, 92, 93 КК України, ст. 503 КПК України підставою для застосування щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, примусових заходів медичного характеру є наявність у такому діянні юридичних ознак складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за винятком осудності як ознаки суб`єкта.

З урахуванням наведеного та положень ч. 1 ст. 505 КПК України у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру доказуванню підлягають, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення діяння цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння чи на час досудового розслідування; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для себе самої та інших, а також можливість завдання іншої істотної шкоди такою особою.

Згідно з вимогами ст. ст. 18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, в якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу й місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність має бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) та юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає в наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки), юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлено одну з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Разом з цим, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №1234 від 30.07.2025 року, ОСОБА_3 на момент проведення дослідження виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі параноїдної шизофренії з вираженим дефектом особистості, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, на момент вчинення інкримінованих йому дій 05.06.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляв ознаки тяжкого психічного розладу у формі параноїдної шизофренії з вираженим дефектом особистості, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Тобто, у ОСОБА_3 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання), так і інтелектуальної то вольової ознак критерію (нездатність розуміти свої дії та керувати ними).

З огляду на ці обставини суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та як наслідок - про необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально осуджуваним, шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, а умисна форма вини при цьому передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Отже, з урахуванням того, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Як встановлено у ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру

Частиною 2 ст. 513 КПК України визначено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, об`єктивно встановивши фактичні обставини події суспільно - небезпечного діяння, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство. Відповідно, саме за вказаною статтею слід кваліфікувати дії ОСОБА_3 .

За правилами ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом та госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Пункт 5 ч. 1 ст. 513 КПК України покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид.

Як встановлено в даному кримінальному провадженні, ОСОБА_3 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі параноїдної шизофренії з вираженим дефектом особистості. За своїм психічним станом на теперішній час, ОСОБА_3 не може усвідомлювати свої дії, керувати ними та потребує застосування по відношенню до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Процесуальні витрати по справі слід віднести на рахунок Держави.

Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 19, 92, 93, 94, 186 КК України, ст.ст. 512, 513, 516 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 , погоджене прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речові докази по справі:

- деревяну палицю коричневого кольору знищити;

- три оптичні диски DVD-R 4,7 GB марки Memorex з відеозаписами залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, які становлять 21393,60 грн., віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова.

Повний текст ухвали складено та підписано 29 вересня 2025 року.

Суддя ОСОБА_13