Справа № 214/2133/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,-

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000136 від 24.01.2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченій строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, ризики які існували на момент обрання та продовження вказаного запобіжного заходу, не відпали. Так, обвинувачена ОСОБА_5 може: 1) переховуватися від суду: даний ризик підтверджується тим, що обвинувачена ОСОБА_5 без поважних причин неодноразово, а саме 12.09.2024, 30.09.2024, 15.10.2024, 23.12.2024, 19.02.2025 та 05.03.2025 не з`являлася в судові засідання, обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного та насильницького злочину проти життя особи, і в разі доведення вини обвинуваченій ОСОБА_5 у скоєнні даного кримінального правопорушення загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, і тому, побоюючись покарання, обвинувачена може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності. Крім того ОСОБА_5 не заміжня, не працює, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків, які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні: даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного та насильницького злочину проти життя особи та з метою уникнення відповідальності ОСОБА_5 перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_6 , якого вона добре знає, свідків події у цьому кримінальному провадженні, яких вона також знає. 3)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується: даний ризик підтверджується тим, що обвинувачена ОСОБА_5 , зловживає спиртними напоями, веде анти суспільний спосіб життя, тому може продовжити свою злочинну діяльність.

Захисник ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора. Подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просив суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання. У випадку неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою просив визначити розмір застави в мінімально можливому розмірі. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що ризики на які посилається прокурор відсутні. ОСОБА_5 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується виключно з позитивної сторони. Має на утриманні бабусю похилого віку, яка потребує стороннього догляду. На обліку в психоневрологічному диспансері не перебувала і не перебувала, під наглядом лікаря нарколога не перебувала і не перебуває. Під час досудового розслідування не встановлено фактів намагання ОСОБА_5 будь-яким чином перешкоджати встановленню істини по справі та впливати на свідків, експертів чи інших учасників справи. Лише одна тяжкість покарання не може бути підставою для тримання ОСОБА_5 під вартою. За місцем тримання під вартою ОСОБА_5 стягнень не має, що характеризує її з позитивної сторони. Щодо неявки ОСОБА_5 до судових засідань призначених на 12.09.2024, 30.09.2024, 15.10.2024, 23.12.2024, 19.02.2025 та 05.03.2025, після того як їй змінили запобіжний захід на домашній арешт, вказав, що причини неявки були поважними. Так як на кожну дату є документи, що підтверджують поважність причини неявки до суду, а саме: 30.09.2024 ОСОБА_5 відвідувала лікаря стоматолога, 12.09.2025 вдома прорвало радіаторну батарею, та з метою уникнення затоплення та завдання шкоди сусідам, ОСОБА_7 була змушена залишитися вдома; 23.12.2024 ОСОБА_5 з`являлася до суду, про що свідчить відповідь судової охорони про її реєстрацію в журналі відвідачів суду.

Обвинувачена ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора, підтримала клопотання свого захисника та просила суд обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши клопотання прокурора, клопотання захисника, думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті 177 КПК України.

Під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог частини 1 статті 184 КПК України, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого встановлено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених у частині 1 статті 177 КПК України.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 121 КК України за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Судом встановлено, що станом на дату розгляду клопотання наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 статті 177 КПК України, на які посилається прокурор, і які не зменшились з часу обрання запобіжного заходу, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи інший, більш м`який запобіжний захід.

Суд зазначає, що ризик втечі обвинуваченої не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так судом встановлено, що наявні ризики, передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, так як обвинувачена ОСОБА_5 , якій раніше судом було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, без поважних причин неодноразово, а саме 12.09.2024, 30.09.2024, 15.10.2024, 23.12.2024, 19.02.2025 та 05.03.2025 не з`являлась в судові засідання, обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного та насильницького злочину проти життя особи, і в разі доведення вини обвинуваченій ОСОБА_5 у скоєнні даного кримінального правопорушення загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, і тому, побоюючись покарання, обвинувачена може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини по кримінальному провадженню, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності. Крім того, ОСОБА_5 не заміжня, не працює, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків, які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу.

Також наявний ризик вчинення обвинуваченою ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується: оскільки обвинувачена ОСОБА_5 , вчинила даний злочин в період іспитового строку за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.11.2022, яким останню засуджено за ч.1 ст.396 КК України до позбавлення волі на 2 роки, зловживає спиртними напоями, веде антисуспільний спосіб життя, тому може продовжити свою злочинну діяльність.

Суд враховує поведінку обвинуваченої ОСОБА_5 під час здійснення судового розгляду, яка маючи запобіжний захід у виді домашнього арешту, не виконувала покладені на неї обвози щодо явки до суду. Будучи особисто повідомленою про час та місце розгляду справи безпідставно ухилялася без поважних причин в судове засідання. Дана поведінка обвинуваченої ОСОБА_5 вказує на те, що остання переховувалася від суду, затягує розгляд кримінальної справи.

Вказані обставини характеризують обвинувачену ОСОБА_5 як особу, яка не виконує свої процесуальні обов`язки та ігнорує виклики до суду.

З урахуванням вищевикладеного є всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для виконання своїх процесуальних обов`язків ОСОБА_5 , як обвинуваченою.

Суд відхиляє доводи захисника наведені в клопотанні про зміну запобіжного заходу щодо поважності неявки в судові засідання, оскільки явка в судове засідання має першочергове значення перед відвідування лікаря стоматолога, до якого можна було записатися на прийом в інший, відмінний від судового засідання час. Аналогічна позиція суду і щодо аварійної ситуації в радіатором, оскільки обвинувачена мала можливість викликати аварійну службу чи слюсаря та письмово повідомити суд про причини неявки. Перебування на утриманні в обвинуваченої ОСОБА_5 її бабусі ОСОБА_8 , 1937 року народження, не доведено належними та допустимим доказами, оскільки надана захисником довідка з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної у місті ради свідчить лише про той факт, що ОСОБА_8 на обліку в управлінні не перебуває як особа, якій надають соціальні послуги з догляду, у зв`язку з наявністю порушень функцій організму через невиліковні хвороби особи, яка не може самостійно пересуватися та самостійно обслуговувалися.

Крім того, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_5 не з`являлася в судові засідання з вересня 2024 року по березень 2025 року, а документи які б могли виправдати причини її неявка надані захисником до суду лише 03 грудня 2025 року.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1,3, 5 частини 1 статті 177 КПК - переховуватися від суду, незаконно впливати та потерпілих, вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення з застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку не визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні.

В зв`язку з чим, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 слід задовольнити, а в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176 178, 183, 184, 197 331, 350, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) діб, тобто до 26.03.2026 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченому який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали

Повний текст ухвали складено 26.01.2026.

Суддя ОСОБА_1