Справа №750/9235/24
Провадження №1-в/750/223/25
У Х В А Л А

16 жовтня 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові заяву засудженого ОСОБА_5 про розстрочку виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.01.2025 року в частині позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з даною заявою, в якій просить розстрочити виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/9235/24 від 16.012025 року рівними частинами, щомісячно, періодом з дня поставлення відповідної ухвали судом по 31 грудня 2029 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком суду було задоволено цивільний позов потерпілої, ухвалено стягнути з нього, ОСОБА_5 , на користь потерпілої ОСОБА_4 317000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди та 15000 грн. витрат на правову допомогу. Вирок суду набрав законної сили 18.02.2025. Наданий час у ного склались обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, а саме несприятлива фінансова ситуація, що пов`язана з хронічними захворюваннями очей, що потребує щоденного лікування, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , на яку офіційно сплачує аліменти і допомагає з оплатою навчання, також фінансове становище суттєво обтяжене лікуванням матері, ОСОБА_7 , 1951 р.н., яка має онкозахворювання і є особою з інвалідністю 2 групи, за якою він здійснює догляд і фінансове забезпечення лікування, тоді як він є державним службовцем, і отримує лише офіційну заробітну плату, він є єдиним сином матері, в зв`язку з чим має відстрочку від призову, специфіка роботи вимагає відряджень до зони бойових дій за власний рахунок з подальшою компенсацією витрат на карту заробітної плати, але арешт і обмеження виконавчої служби не дозволяє виконувати його посадові обов`язки, в зв`язку з чим не має можливості погасити суму боргу.

ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав подану заяву, вказав, що у нього тяжка ситуація склалась, він не може сплатити всю суму одразу. Він згоден виплачувати 20% протягом 4 років, він так порахував, хоч це і не передбачено, чи розбити борг на суми.

Стягувач ОСОБА_4 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні, в судовому засіданні не погодилась з заявою, не згодна, щоб борг розбивали на рівні частини, бо інфляція. Вважає, що засуджений має виплатити чкусь частку одразу, а залишок суми можна тоді розбити. До 2029 року не згодна, щоб розстрочили виконання рішення щодо її цивільного позову.

Прокурор вказав, що враховуючи доводи засудженого стосовно його доходів, можливо розстрочити виконання вироку суду в частині стягнення моральної шкоди на 2 роки.

Приватний виконавець був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, але своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, жодних заяв чи заперечень до суду не надійшло.

Заслухавши пояснення заявника, потерпілої ОСОБА_4 , прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

За приписами ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч.1). Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.4).

Розстрочка це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Розстрочення це також виконання рішення частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Отже, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Водночас розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст. 435 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

За змістом положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , 317000 (триста сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів у провадженні, скасовано арешт на майно.

Вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили 18 лютого 2025 року.

Відповідно до цього судового рішення ОСОБА_4 10.03.2025р. було надано відповідні виконавчі листи.

На підставі виконавчого листа №750/9235/24, виданого 04.03.2025 року Деснянським районним судом м. Чернігова, Приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_8 10.03.2025 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №77465514 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 317000 гривень 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди.

На підставі виконавчого листа №750/9235/24, виданого 04.03.2025 року Деснянським районним судом м. Чернігова, Приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_8 10.03.2025 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №77465321 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в розмірі 15000 гривень, та 29.08.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №77465321, в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно виконавчого документа.

Водночас надані ОСОБА_5 докази вказують на те, що він не ухиляється від виконання судового рішення й має намір його виконувати, сплатив витрати на правову допомогу в розмірі 15000 гривень.

Також суд зважує і на ту обставину, що як стягувач ОСОБА_4 , яка внаслідок ДТП зазнала серйозних тілесних ушкоджень, від яких тривалий час лікувалась, отримала групу інвалідності та потребує комплексу медично-реабілітаційних заходів, так і боржник ОСОБА_5 має незадовільний стан здоров`я, несе витрати на утримання неповнолітньої дитини та хворої матері, яка є особою з інвалідністю 2 групи, тобто обом сторонам виконавчого провадження необхідні фінансові ресурси.

При цьому, джерелами доходу ОСОБА_4 є соціальна пенсія, на її утриманні також знаходиться малолітній син.

Тому, зважаючи на вищенаведене, суд висновує, що матеріальне становище, стан здоров`я ОСОБА_5 , наявність на утриманні дочки та хворої матері, яка є особою з інвалідністю 2 групи, є тими об`єктивними обставинами, які з поважних причин істотно ускладнюють виконання рішення суду, у зв`язку з чим наявні передбачені ст. 435 ЦПК України підстави для його розстрочення.

Однак, з огляду на вимоги ч.5 ст. 435 ЦПК України, ступінь вини боржника та невжиття ним протягом тривалого часу заходів до добровільної компенсації завданої шкоди, суд не погоджується із запропонованим ОСОБА_5 часом і розміром розстрочення виконання судового рішення та вважає за необхідне розстрочити його виконання на строк 12 місяців шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 26 417 грн. 00 коп.

Застосування саме такого механізму розстрочення на думку суду відповідатиме балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження й перебуватиме у межах виправданої затримки (розумного строку) виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, дана заява ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню у вищевказаний спосіб.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід розстрочити виконання вироку Деснянського районного суд ум. Чернігова від 16 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 317000 грн. 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 435 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_5 задовольнити частково.

Розстрочити ОСОБА_5 виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.01.2025 року в частині цивільного позову про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 317000 гривень 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди, поклавши на нього обов`язок сплачувати щомісяця, починаючи з листопада місяця 2025 року, протягом 12 місяців по 26 417 грн. 00 коп. (двадцять шість тисяч чотириста сімнадцять) гривень 00 коп.

У задоволенні решти вимог даної заяви ОСОБА_5 відмовити.

На ухвалу протягом 7 днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1