УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 148/1893/22

провадження № 51-795 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 4 грудня 2025 року,

установила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та наявних у Верховному Суді матеріалів, слідчий суддя Немирівського районного суду Вінницької області ухвалою від 11 вересня 2023 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На таке рішення слідчого судді ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, заявивши також клопотання про поновлення пропущеного строку оскарження.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 4 грудня 2025 року відмовив ОСОБА_4 в поновленні згаданого процесуального строку і, керуючись п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), повернув скаргу її авторові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Суть доводів зводиться до того, що апеляційний суд неправомірно відмовив у поновленні процесуального строку, оскільки попри статті 8, 9, 24, 111, 135, 306 КПК не викликав скаржника в судове засідання, порушивши право на доступ до правосуддя. Крім того, посилаючись на відсутність у суддів Верховного Суду ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ) відповідної спеціалізації, ОСОБА_4 уважає, що їх необхідно відвести.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи, копію судового рішення та матеріали наявні у Верховному Суді, колегія суддів дійшла такого висновку.

Міркування скаржника щодо підстав відведення суддів є неспроможними, адже склад суду в цьому провадженні, до якого не входить суддя ОСОБА_6 , був сформований автоматизованою системою документообігу за правилами ст. 35 КПК. Обставини, які би в розумінні статей 75, 76 вказаного Кодексу унеможливлювали участь суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні, а суб`єктивне судження скаржника щодо окремої спеціалізації ведення у Верховному Суді справ подібної категорії не ґрунтується на законі. Тому, заявлений відвід не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 134 КПК суд здійснює виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою. Якщо ж присутність згаданих осіб не є обов`язковою, про здійснення процесуальної дії їм повідомляється за правилами гл. 6 розд. Iвказаного Кодексу. У такому разі неприбуття учасника провадження для участі у проведенні процесуальної дії не перешкоджає її здійсненню.

Норми права, які регламентують порядок розгляду питання про поновлення процесуального строку, не передбачають обов`язкової участі при його вирішенні осіб, котрі подали відповідне клопотання (ст. 117 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надсилання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Здійснивши виклик у передбачений законом спосіб, апеляційний суд установив, що ОСОБА_4 був належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду клопотання про поновлення строку оскарження ухвали слідчого судді від 11 вересня 2023 року, отримавши електронного листа не просив відкласти судовий розгляд задля подальшої участі в судовому засіданні. Об`єктивних даних, які би ставили під сумнів відображені в оспорюваному рішенні відомості немає, а факт пропущення процесуального строку в касаційній скарзі не заперечується.

З огляду на викладене не можна визнати прийнятними посилання скаржника на недодержання апеляційним судом загальних засад та положень статей 111, 135, 306 КПК, якими визначено поняття повідомлення, регламентовано порядок здійснення виклику та розгляду скарг на бездіяльність посадової особи під час досудового розслідування.

Не доводять незаконності ухвали від 4 грудня 2025 року й наведені скаржником тлумачення права на доступ до суду в рішеннях міжнародної судової установи та Конституційного Суду України, адже, як зазначає й сам автор скарги, указана гарантія стосується звернень, котрі відповідають установленим законом вимогам. Проте ОСОБА_4 звернувся до суду поза межами встановленого законом строку й не обґрунтував причин його пропущення.

Оскільки з касаційної скарги та доданого до неї судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів справи.

Тому згідно з ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за поданою скаргою.

Застосований юридичний підхід узгоджується з позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 19 лютого 2019 року, справа № 569/17036/18), практикою цього Суду (наприклад, див. ухвала від 23 серпня 2023 року, справа № 127/5836/22; постанова від 8 серпня 2024 року, справа № 396/419/20).

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід суддів та у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргоюна ухвалу Вінницького апеляційного суду від 4 грудня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3