У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 14.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000686 від 28.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла вищевказана скарга про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000686 від 28.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Скарга обґрунтована безпідставністю спірної постанови у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 9, 22, 55, 56, 94, 110, 220 КПК України.

У судовому засіданні скаржник та його представник скаргу підтримали, просили її задовольнити.

У судове засідання Ужгородська окружна прокуратура явку уповноваженого представника не забезпечила, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене, зокрема, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчий суддя з`ясував, що постановою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 14.11.2025 відмовлено у визнанні скаржника потерпілим у кримінальному провадженні №0000686 від 28.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Вважаючи згадану постанову незаконною, скаржник звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

Положення статті 55 КПК України визначають поняття потерпілого в кримінальному провадженні, визначають його ознаки, причинно-наслідковий зв`язок виникнення прав та обов`язків в особи на присвоєння такого статусу та обставини за яких в особи виникає таке право.

Крім того, зміст ч. 5 ст. 55 КПК України свідчить про те, що під час досудового розслідування саме слідчий або прокурор повноважні вирішувати питання, пов`язані з визнанням особи потерпілою або відмовою в такому визнанні.

Системний аналіз цитованого законодавства дає підстави для висновку про те, що КПК України передбачає допустимість відмови у визнанні особи потерпілим в разі неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально правової характеристики кримінального правопорушення, у разі відсутності шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву.

Слідчий суддя з`ясував, що сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000686 від 28.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Частиною 1 ст. 358 КК України встановлено кримінальну відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, законодавцем віднесено до Розділу «Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та злочини проти журналістів».

Поряд із цим, слідчий суддя зауважує, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України відноситься до правопорушень з формальним складом, тобто для наявності об`єктивної сторони відповідного правопорушення не є обов`язковим настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення шкоди.

Між тим, слід наголосити на тому, що вказане не дає підстав вважати, що у кримінальних провадженнях, у яких кримінальне правопорушення кваліфікується за ч. 1 ст. 358 КК України, жодній особі об`єктивно не може бути заподіяно шкоди.

Тобто шкода може бути наявна і в тих випадках, коли диспозиція статті, якою передбачено відповідальність за кримінальне правопорушення чи проступок не передбачає наявність шкоди, як необхідної для існування складу кримінального правопорушення.

За обставин цього провадження скаржник в обґрунтування підстав для визнання його потерпілим долучив відомості про здійснення перерахунку грошових коштів, а також скриншот листування між ним і третьою особою.

Дослідивши мотиви оскаржуваної постанови, слідчий суддя доходить до висновку, що в даному випадку прокурор фактично встановив недосяжний для скаржника стандарт доказування для доведення відповідності скаржника статусу потерпілого.

На переконання слідчого судді, непереконливими є доводи постанови про те, що фотокопія із банківського додатку є недостовірною, адже відповідна постанова не містить посилань на інші докази, які би спростовували інформацію, відображену у наданих скаржником відомостях про здійснення перерахунку грошових коштів.

Слідчий суддя поділяє мотиви постанови про те, що понесені витрати можуть підтверджуватися офіційними документами банківської установи, проте не долучення таких документів не може автоматично нівелювати значимість поданих скаржником доказів.

У цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу на те, що процесуальний закон не встановлює обмежень щодо засобів доказування, якими може доводитися факт заподіяння майнової шкоди з тим, щоб особу було визнано потерпілою.

Іншими словами, відсутність офіційних документів банківської установи не означає, що інформація, яка зафіксована у фотокопії із банківського застосунку та якою послуговувався скаржник, не відповідає дійсності.

Посилання прокурора на необхідність встановлення того, що 2 700 грн. є саме шкодою і така шкода заподіяна внаслідок підробки офіційного документа слідчий суддя оцінює критично, адже з матеріалів ЄО №29277 від 25.09.2025 слідує, що скаржник звертався до правоохоронних органів у зв`язку зі сплатою авансу в розмірі 2 700 грн. за послуги з витребування архівної інформації, а після отримання відповідних послуг виявив, що надана йому довідка є підробленою.

Слідчий суддя вказує про неспроможність наведених у спірній постанові мотивів про те, що на даний час недоведеним є як підроблення офіційних документів, так і заподіяння майнової шкоди скаржнику.

Прийнятність такого підходу означала би, що визнання потерпілим хронологічно могло би здійснюватися лише після встановлення усіх елементів складу відповідного кримінального правопорушення, що, вочевидь, не відповідає приписам процесуального закону.

Слідчий суддя у цьому контексті наголошує на тому, що ч. 5 ст. 55 КПК України пов`язує можливість ухвалення постанови про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті.

Тобто за відсутності саме очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди відсутніми є і підстави для відмови у визнанні потерпілим.

На думку слідчого судді, в оскаржувана постанова не містить посилань на матеріали досудового розслідування в тій частині, які би давали підстави дійти висновку про існування очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого, подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, процесуальний закон передбачає вичерпний перелік ухвал, що можуть бути постановлені за наслідками розгляду скарги.

Із урахуванням викладеного слідчий суддя констатує про відсутність підстав для визнання незаконною бездіяльності щодо розгляду клопотання скаржника в порядку ст. 220 КПК України.

Правова оцінка вказаним обставинам здійснюється у межах розгляду скарги за п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, за наслідками чого слідчий суддя вправі зобов`язати відповідного слідчого або прокурора вчинити певну дію.

Натомість у даному випадку правовою підставою для звернення скаржника є п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні прокурором уже розглянуто та в задоволенні такого клопотання скаржнику було відмовлено.

Приписи ст. 307 КПК України не передбачають можливості визнання незаконною бездіяльності щодо розгляду клопотання в ході оскарження результатів розгляду цього клопотання.

Також слідчий суддя не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали з огляду на те, що вказане питання не входить до предмету розгляду слідчим суддею в порядку ст. 303 КПК України.

По-друге, згідно з доктриною теорії процесуального права постановлення окремих ухвал є виключно правом, а не обов`язком суду. При цьому підстави, на які посилається скаржник для постановлення окремої ухвали, фактично поглинаються аргументами, про які він стверджує у скарзі на постанову про визнання потерпілим.

У зв`язку з наведеним слідчий суддя доходить до переконання, що доводи скарги знайшли своє підтвердження у ході перевірки законності постанови про відмову у визнанні потерпілим, а тому останню слід скасувати, зобов`язавши прокурора повторно розглянути клопотання скаржника від 30.10.2025 про визнання його потерпілим у порядку та строки, передбачені ст. 220 КПК України.

Керуючись ст.ст. 55, 220, 303-305, 306, 307, 309, 371 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

скаргу ОСОБА_4 на постанову прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 14.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000686 від 28.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 14.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000686 від 28.10.2025.

Зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000686 від 28.10.2025 повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 30.10.2025 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000686 від 28.10.2025 в порядку та строки, передбачені ст. 220 КПК України.

У задоволенні решти скарги відмовити повністю.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1