Провадження №1-кп/523/2049/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000252 від 19.10.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на посаді кулеметника-сапера 2 інженерно-саперного відділення 1 інженерно-саперного взводу 1 інженерно-саперної роти в/ч НОМЕР_1 ЗСУ, у військовому званні солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого і засудженого, зокрема:

-04.03.2021 Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.146, ч.ч.2, 3 ст.186, ч.1 ст.357, ст.70, ч.4 ст.70, ст.72 КК України до позбавлення волі на строк 6 років, звільнився 14.06.2021 за відбуттям строку покарання;

-06.08.2025 Пересипським районним судом м.Одеси за ч.ч.1, 4 ст.358, ст.ст.70, 75, 76 КК України до обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Пересипського районного суду м.Одеси із Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону одночасно з означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження та відповідна заява сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що на підстав наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2025 №162 (по стройовій частині) обвинуваченого ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника-сапера 2 інженерно-саперного відділення 1 інженерно-саперного взводу 1 інженерно-саперної роти цієї ж військової частини, у військовому званні солдат.

У невстановлений досудовим розслідуванням час і місці, за невстановлених обставинах, обвинувачений ОСОБА_2 в порушення вимог ст.ст.11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, всупереч приписам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характери свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом знахідки придбав один полімерний зіп-пакет з психотропною речовиною, який став незаконно зберігати при собі з метою особистого вживання без мети збуту, до 18:21 годин 18.10.2025.

18.10.2025 року, в період часу 19:02-19:06 годин, працівниками відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області під час огляду місця події біля будинку №30 по вул.Паркова в м. Одесі було виявлено і вилучено у обвинуваченого ОСОБА_2 один полімерний зіп-пакет зі вмістом особи небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, 4-ММС (4-метилметкатинон), кількісний вміст якої за висновком експерта №СЕ-19/116-25/26021-НЗПРАП від 03.11.2025 року становить 0,320г, що перевищує її невеликий розмір, встановлений Таблицею 2 наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року (у редакції наказу МОЗ України від 29.07.2010 №634), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 №513/4734, та яку вказаний обвинувачений незаконно придбав і зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Відповідно до означеної вище заяви сторони захисту, обвинувачений ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_4 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість у кримінальному провадженні та просив призначити йому покарання у виді штрафу.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав в цілому визнавальні покази про вчинене ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Відтак, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінального проступку, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 незаконно придбав і зберігав психотропну речовину без мети збуту, а відтак дії зазначеного обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.309 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.309 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, що карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним та те, що в силу ст.12 КК України скоєне ним діяння відноситься до категорії кримінальних проступків, що мало місце під час дії воєнного стану та військової агресії рф проти України, а також судом враховується стан здоров`я зазначеного обвинуваченого, характеризуючі його особу дані та самовільне залишення ним військової служби у в/ч НОМЕР_1 з 16.06.2025.

Так, за матеріалами провадження, обвинувачений ОСОБА_2 свою провину у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю; раніше неодноразово судимий і є засудженим за вироком суду від 06.08.2025 зі звільненням від відбування покарання з випробуванням; неодружений і утриманців не має; є військовослужбовцем ЗСУ з 04.06.2025 року, але 16.06.2025 (тобто протягом нетривалого часу) в умовах воєнного стану та збройної агресії рф проти України самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , а відтак нарахування і виплата йому грошового забезпечення призупинено; має певні вади здоров`я (посттравматична контрактура пальців правої кісті), але за висновком ВЛК визнаний придатним до військової служби у підрозділах забезпечення; на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває; забезпечений місцем реєстрації в Одеській області, але проживає в м.Одесі; протягом 2025 року притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Сукупність наведених обставин свідчить про стійку схильність обвинуваченого ОСОБА_2 до протиправної поведінки, про його ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, про відсутність у нього легальних джерел доходу, про небажання встати на шлях виправлення і дотримуватись загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві, що у свою чергу обумовлює неможливість призначення йому покарання у виді штрафу чи виправних робіт (ст.ст.53, 57 КК України), але одночасно доводить доцільність його виправлення без ізоляції від суспільства.

Крім того, суд зауважує на встановлену законодавцем заборону призначення пробаційного нагляду особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальні правопорушення (ч.5 ст.59-1 КК України), що у свою чергу унеможливлює призначення обвинуваченому ОСОБА_2 покарання у вигляді пробаційного нагляду.

До того ж, у ч.3 ст.78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст..ст.71, 72 цього Кодексу.

Частинами ж 1, 4 ст.71 означеного Кодексу встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує частину покарання за попереднім вироком та остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так й від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Тотожну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.10, 25, 26 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Разом із тим, за обвинувальним актом, прокурором ОСОБА_3 в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією прокурора, суд погодитись не може, оскільки згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Втім, незважаючи на визнання обвинуваченим ОСОБА_2 своєї провини, відомості, які б підтверджували факт дійсного щирого каяття вказаного обвинуваченого мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин (зокрема, але не виключно, в частині встановлення джерела постачання або шляхів походження психотропної речовини) до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, викриття протиправності дій обвинуваченого ОСОБА_2 відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки чи з`явленням до відділку поліції із зізнанням або ініціативною і добровільною видачею ним психотропної речовини чи інших засобів/знарядь, не з огляду на намагання обвинуваченого виправити виниклу ситуацію, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів (зупинки обвинуваченого працівниками поліції, оглядом місця події з вилученням забороненої речовини).

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_2 свою винуватість у вчинених кримінального проступку визнав та зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами кримінального провадження погодився, що підтверджується відповідною заявою, доданою до обвинувального акта, суд у контексті приписів ст.ст.66, 67 КК України вважає можливим віднести визнання провини вказаною особою до пом`якшуючих її покарання обставин, а обставин, що обтяжують його покарання, як зазначено в обвинувальному акті, не встановлено.

На підставі сукупності викладеного, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_2 обставин, існуючи в матеріалах справи характеризуючі його особу дані (зокрема, попередні судимості і ухилення від проходження військової служби в умовах воєнного стану), суд доходить висновку про те, що виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень має відбуватися в умовах суспільства, з призначенням покарання у виді обмеження волі у визначених санкцією ч.1 ст.309 означеного Кодексу межах, але з одночасним призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків за правилами ст.ст.71, 72 цього ж Кодексу з урахуванням вироку Пересипського районного суду м.Одеси від 06.08.2025 року, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.

При цьому, суд виходить з того, що матеріали наданого до суду кримінального провадження не містять відомостей щодо неможливості призначення обвинуваченому ОСОБА_2 такого виду покарання як обмеження волі, визначені у ч.3 ст.61 КК України, а згідно з ч.ч.1, 2 цієї ж норми закону покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці, яке встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, - в силу вимог ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 124-126, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.71, 72, 78 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Пересипського районного суду м.Одеси від 06.08.2025, остаточне покарання ОСОБА_2 визначити у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Відповідно ст.61 КК України, ст.57 КВК України, строк відбування покарання засудженим ОСОБА_2 рахувати з часу поміщення його до кримінально-виконавчої установи, а виконання вироку та направлення вказаного засудженого до кримінально-виконавчої установи для відбування призначеного покарання, - покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні один полімерний зіп-пакет з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено 4-ММС (4-метилметкатинон), кількісним вмістом 0,320г, який поміщений у сейф-пакет №100618886 та зберігається в камері схову ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (номер книги обліку речових доказів 788 від 13.11.2025), знищити, а оптичний диск з відеозаписами подій 18.10.2025 з портативних відеореєстраторів працівників патрульної поліції, які зберігаються в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження, - продовжити зберігати у означених матеріалах.

Згідно зі ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 5348,40 гривень, за проведення експертного дослідження, - стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також спрямувати до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та начальнику ВнП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, - для виконання, в межах їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченого, у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1