ВИРОК

Іменем України

05.11.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 08 лютого 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України, не одруженого, із середньою освітою,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , 06.02.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено але не пізніше 10:15 год., перебуваючи по вул. Перемиській поблизу будинку №11 у м. Львові, на дорозі знайшов банківську картку № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» (з безконтактною технологією проведення платежів), яка була втрачена 05.02.2025, близько 22:00 год., власником якої є ОСОБА_5 ОСОБА_4 привласнив вказаний офіційний документ та в період часу з 10:15 год. по 16:27 год. 06.02.2025 попередньо привласнену банківську картку вподальшому використав з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення шляхом розрахунків за товари в магазинах на загальну суму 13840 грн. 67 коп.

Крім цього, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102 - IX (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з використанням заздалегідь привласненого ним у потерпілого ОСОБА_5 , платіжного засобу у вигляді банківської пластикової картки № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» в період часу з 10:15 год. по 16:27 год., 06.02.2025, перебуваючи в приміщенні наступних магазинів «Чарка до свята», що на вул. Антоновича, 83, магазину «Продукти» що на вул. Коновальця 77, магазину «Продукти» що на вул. Перемиська 11, магазину "Продукти" що на вул. Коновальця 97, магазину «Напої та Тютюн» що на вул. Коновальця 97, магазину «Avokado» що на вул. Коновальця 97, магазину «Рукавичка» що на вул. Коновальця 97, магазину «Єва», що на вул. Стрийській 45 магазину «АТБ маркет», що на вул. Стрийській 45, магазину «MOBIMARKET», що на вул. Сахарова 19, магазину «М`ясна Імперія» що на вул. Генерала Чупринки 84, магазину «Подорожник», що на вул. Генерала Чупринки 84, магазину «Продукти» що на вул. Конотопській 2, та магазину «Солодощі» що на вул. Генерала Чупринки 98, таємно, шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаних вище магазинах через POS-термінал, придбав товари на загальну суму 13840, 67 грн, оплативши їх вартість зазначеною банківською карткою, таким чином спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Дії відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Мотиви і мета вчинення кримінальних правопорушень, в обвинувальних актах відображені вірно. Зокрема, пояснив, що на вул.Коновальця знайшов банківську карточку, якою в подальшому скористувався, купив продукти та ліки. Частково відшкодував завдану потерпілому шкоду в сумі 6500 грн. Хотів відшкодувати решту суму - 7000 грн., однак потерпілий не взяв вказаних коштів та вимагає також сплати пені.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо призначення покарання поаклався на розсуд суду. Просить суд покласти обов`язки по виплаті решти кощтів на обвинуваченого. Цивільного позову в кримінальному провадження не подав

Відтак на підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про завершення судового розгляду у відсутності потерпілого.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, суд, на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив привласнення офіційного документа, з корисливих мотивів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України та таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною є щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, часткове відшкодування заподіяного збитку.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин, відповідно до ст.67 КК, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти росії» від 29.11.2007 р.).

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, на обліку у лікаря психолога не перебуває, що підтверджується довідкою КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» від 11.02.2025 року №526д, наявність пом`якшуючої обставини: щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданого збитку потерпілому в сумі 6500 грн., відсутність обтяжуючих обставин.

Прокурор просила суд призначити покарання обвинуваченому в межах санкції ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.75 КК України, враховуючи наявність пом`якшуючих обставин покарання обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади кримінальних правопорушень і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчене кримінальне правопорушення, а решта як готування до кримінального правопорушення чи замах на нього. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Така правова позиція відповідає висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові 22 січня 2024 року (справа № 236/4167/20).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи викладені вище обставини та вимоги статей 65, 68 КК України, дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та у межах санкції статті ч. 1 ст. 357КК України у виді обмеження волі. На підставі частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку обвинувачений не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Відповідно до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням статті 65 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Запобіжний захід обвинуваченому у цій справі не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов відсутній.

Керуючись ст.ст. 349,368,370,373,374, ч.15 ст. 615 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі

за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два ) роки.

Згідно зіст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

З інших підстав, вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Головуючий суддя ОСОБА_1