В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/790/25

16 жовтня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження №0000053 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого як внутрішньо переміщена особа в АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, (зі слів з вищою), який працює за підрядними договорами на будівництві, не одруженого, судимого вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06.09.2016 року за ч.2 ст.121 КК України; вироком Херсонського міського суду Херсонської області за ч.1 ст.309 КК України,

про його обвинувачення за ч.1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинив при таких обставинах:

16 квітня 2025 рокуОСОБА_6 , не маючи посвідчення водія та встановленого у законному порядку права на керування транспортним засобом, близько 11 год.48 хв.в світлу пору доби керував автомобілем марки «Reno Megan», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по вулиці Лятишевського у селищі Богородчани Богородчанської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області у напрямку перехрестя із вулицею Шевченка.

Маючи об`єктивну можливість заздалегідь виявити на смузі руху перешкоду для руху у вигляді пішохода, проявив неуважність, під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час пішки рухалась краєм проїжджої частини дороги.

Під час керування транспортним засобом ОСОБА_6 допустив порушення: п.2.1 ПДР, який зобов`язує водія механічного транспортного засобу мати посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; пп. б, д) п.2.3 ПДР, які для забезпечення безпеки дорожнього руху покладають на водія обов`язок бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі, а також не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.12.1 ПДР який вимагає у водія під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.3 ПДР, який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечної для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.13.1, який вимагає від водія, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Порушення вимог п.12.1, 12.3, 13.1 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, але не є небезпечними для життя в момент їх спричинення у виді закритого перелому внутрішньої кісточки лівої великогомілкової кістки.

В судовому засіданні ОСОБА_6 за інкримінованим обвинуваченням свою вину визнав повністю та пояснив, що 16 квітня 2025 року разом із власником авто, який перебував за кермом рухались у напрямку с.Гута Івано-Франківського району Івано-Франківської області та були зупинені патрульною поліцією. Водій транспортного засобу, після перевірки документів був затриманий працівниками поліції, як виявилось, він був особою, що самовільно залишила військову службу. А він залишився в автомобілі із собакою водія. Просидівши у машині дві години, не дочекавшись повернення власника, вирішив повернутись автомобілем у м. Івано-Франківськ та залишити його синові власника. Не орієнтуючись на місцевості, рухався по навігатору, який проклав маршрут по селищу Богородчани через вул. Лятишевського, до якої примикає місцевий ринок, де був інтенсивний рух пішоходів. Не маючи добрих навиків їзди, попри те, що рухався повільно, правою передньою частиною автомобіля зачепив жінку пішохода. Коли почув крик, відразу зупинився. Вийшов з автомобіля та дочекався приїзду працівників поліції та швидкої. У скоєному щиро розкаявся.

В ході судового розгляду обвинувачений та решта учасників судового провадження погодилися з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд встановив добровільність та істинність позиції обвинуваченого та думку представника потерпілої, а також роз`яснив наслідки таких дій.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих дій доведеною, а його дії кваліфікує за ч.1 ст.286, оскільки ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілої сторони, яка просила суворо обвинуваченого не карати з огляду на можливість забезпечити ним подальше відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та часткове добровільне відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Обираючи у межах санкції ст. 286 ч.1 КК України вид та розмір покарання, суд враховує також конкретні обставини справи. Зокрема те, що з суб`єктивної сторони обвинувачений хоч і вчинив злочин з необережності, оскільки не бажав настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, однак при цьому грубо і умисно порушив вимоги ПДР в частині вимог, яка стосується заборони експлуатації транспортного засобу особою, що не має та не отримувала у встановленому порядку посвідчення водія. Тим самим свідомо знехтував безпекою інших учасників дорожнього руху. Як наслідок, потерпіла зазнала значної шкоди здоров`ю, а її лікування та реабілітація потребує значного часу та затрат.

Виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, суд, погодившись із учасниками провадження про можливість обрання покарання у виді штрафу, вважає не обгрунтованими доводи сторони захисту щодо необхідності призначення мінімального покарання, визначеного санкцією статті 286 ч.1 КК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року. Суд вважає, що з урахуванням того, що ОСОБА_6 є внутрішньо-переміщеною особою, не має власного житла, стабільного заробітку, матиме цивільно-правові обов`язки перед потерпілою, є підстави для розстрочення йому призначеної суми штрафу на рівні платежі строком на один рік.

До обвинуваченого слід також застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов потерпілої про відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 100000 грн. суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. З огляду на часткове добровільне відшкодування у розмірі 25000 грн, з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілої решту 75000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Долю речових доказів слід вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 59500 грн., з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Розстрочити сплату штрафу строком на один рік, визначивши щомісячний платіж який слід сплачувати ОСОБА_6 у розмірі 5000 грн. протягом 11 місяців та залишок у сумі 4500 грн. останнім платежем.

Цивільний позов потерпілої задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 75000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Речовий доказ - автомобіль марки «Reno Megan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на території відділення поліції №2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області повернути власнику, знявши накладений відповідно до ухвали слідчого судді Богородчанського районного суду від 18.04.2025 року арешт.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати пов`язані на залучення експертів у даному кримінальному провадження у сумі 3565,60 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя