Справа № 450/229/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/843/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

на розгляді у Пустомитівському районному суді Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000676 від 29 жовтня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою без визначення застави на шістдесят днів з 23 вересня 2025 року до 21 листопада 2025 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що оскаржувана ухвала не відповідає критеріям, визначеним ст. 370 КПК України. Вважає, що в клопотанні жодним чином не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише сам по собі факт вчинення особою кримінального правопорушення та тяжкість такого не створює ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 є особою, відносно якої не виносилось жодного вироку, має на утриманні батька, який являється інвалідом.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , або обрати останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення і залишення ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні, які також слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились, а отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, з врахуванням тяжкості інкримінованого за ч.4 ст. 189 КК України кримінального правопорушення, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки такий, як вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з чим погоджується і колегія суддів.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю, а особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Відтак, прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність вищезазначених ризиків та приходить до висновку, що протиправна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 і надалі має свій раціональний зміст та високий ступінь імовірності, а тому, недостатнім є застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі застави, розмір якої, у відповідності до положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України підставно не визначено в оскаржуваному рішенні, з огляду на вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави, забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4