ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 707/597/24

провадження № 51-1973км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянуву відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000522, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, зареєстрованого у цьому АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 19 березня 2025 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 25 червня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 54 КК ОСОБА_6 призначено додаткове покарання у виді позбавлення військового звання «майор», яке ухвалено виконувати самостійно.

За вироком суду, 22 вересня 2023 року близько 06:05, проходячи військову службу за контрактом у військовому званні «майор», будучи придатним до військової служби відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії Головного військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби України від 20 вересня 2023 року № 3585, перебуваючи в місці дислокації НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з надуманих мотивів, у порушення вимог статей 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 6, 11, 16, 28 - 32, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, затвердженої Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06 грудня 1991 року, відкрито відмовився виконати усний наказ заступника начальника загону з озброєння та техніки полковника ОСОБА_8 , який є прямим начальником по відношенню до нього, відданий на виконання бойового розпорядження від 21 вересня 2023 року № 909-БР-ДСК, про переміщення за маршрутом н.п. Оршанець до н.п. Чкаловське в зону виконання бойових завдань на ділянку відповідальності третьої прикордонної комендатури, який не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаним з порушенням конституційних прав та свобод майора ОСОБА_6 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього, та був доведений до нього уповноваженою на те особою, встановленим порядком, що потягло за собою підрив дисципліни у підрозділу, зниження рівня бойової готовності та невиконання завдань за призначенням.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 19 березня 2025 рокувирок місцевого суду залишив без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Вимоги, викладені в касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Засуджений вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно провів апеляційний розгляд та прийняв оскаржене рішення без його участі та без участі його захисника, незважаючи на наявність клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з перебуванням засудженого на стаціонарному лікуванні та зайнятість захисника у іншому процесі, що вказувало на поважність причин неприбуття у судове засідання. Визнавши причину неявки обвинуваченого неповажною та поставивши під сумнів надані документи, суд апеляційної інстанції зобов`язаний був діяти відповідно до вимог ст. 323, а не ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та відкласти розгляд справи.

У зв`язку з неможливістю взяти участь у судовому процесі, сторона захисту не мала можливості належним чином здійснювати захист від висунутого обвинувачення та реалізовувати своє право на заявлення відводів складу суду, який не вирішував питання про продовження розгляду справи чи проведення такого розгляду справи з початку, мотивувати свої клопотання про дослідження доказів. Вказане призвело до того, що суд апеляційної інстанції відмовив стороні захисту у задоволенні її клопотань та обґрунтував свої висновки тим, що всі обставини, зазначені у апеляційній скарзі, були досліджені судом першої інстанції, не співставивши такі висновки з матеріалами справи та не перевіривши належним чином доводи сторони захисту, обмежившись вивченням вироку суду та викладенням доводів апеляційної скарги, що є порушенням права на захист та справедливий суд.

Зазначає, що усупереч вимогам ст. 419 КПК апеляційний суд належним чином не мотивував своєї ухвали, не навів ґрунтованого аналізу доводів, викладених в апеляційній скарзі, не надав на них відповідей та мотивів, з яких визнав їх необґрунтованими.

Зокрема, апеляційним судом не була надана належна оцінка наступним доводам апеляційної скарги, перевірка яких можлива лише шляхом дослідження доказів у суді апеляційної інстанції:

- в матеріалах справи перебуває бойове розпорядження яке відмінне від того, яке зафіксовано на відеозаписі при його оголошенні ОСОБА_6

- на відеозаписі ОСОБА_6 не відмовляється виконувати бойове розпорядження;

- суд апеляційної інстанції не навів обґрунтування на спростування доводів апеляційної скарги про те, що бойове розпорядження, яке ніби-то не виконав ОСОБА_6 , було видано за день до прибуття його у військову частину та за 1 день до переведення його на останню посаду, так як воно фактично було сфальсифіковано.

Засуджений також не погоджується із висновками апеляційного суду про неприпустимість застосування ст. 75 КК. Апеляційний суд безпідставно погодився з мотивами суду першої інстанції, який зазначив, що звільнення осіб від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів іншими особами, а навпаки створить впевненість у безкарності. Проте, ОСОБА_6 за вчинення злочину, пов`язаного із самовільним залишенням військової частини, до кримінальної відповідальності не притягується, що свідчить про неповне вивчення судом особи обвинуваченого, даних, що його характеризують тощо.

Засуджений також зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на стан його здоров`я, наявні захворювання та інші обставини, пов`язані з фальсифікацією документів його керівництвом та наявністю у нього підстав взагалі не виконувати такий незрозумілий та протиправний наказ.

Суд апеляційної інстанції погодився з судом першої інстанції та надав перевагу лише опосередкованій характеристиці обвинуваченого, наданій полковником ОСОБА_9 , та не прийняв до уваги атестаційний лист від 28 березня 2023 року та службову характеристику від 23 березня 2023 року, які позитивно характеризують особу ОСОБА_6 , який тривалий час перебуває на військовій службі, був неодноразово задіяний у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, беззаперечно виконував накази командирів і брав безпосередню участь у бойових діях і заходах забезпечення оборони України.

Вказаним обставинам суд апеляційної інстанції належної оцінки не дав, докази з приводу відповідності призначеного покарання ступеню та тяжкості скоєного не дослідив, у дослідженні таких доказів стороні захисту відмовив.

Обґрунтовуючи свої доводи, засуджений посилається на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, а також практику Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду щодо необхідності дотримання судами критерію доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом».

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали викладені у касаційній скарзі доводи та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого та просив оскаржене судове рішення залишити без зміни.

Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційних скаргах, колегія суддів виходить із такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Виходячи із завдань і загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства, об`єктивно, неупереджено, а її результатом має бути законне й справедливе вирішення поданих апеляційних скарг для реалізації прав кожного на справедливий суд і перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

За приписами ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу. Неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді у судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Отже, суд апеляційної інстанції зобов`язаний ретельно перевірити чи були учасники провадження належним чином поінформовані про дату та час апеляційного розгляду, з`ясувати причини неприбуття цих учасників в судове засідання та вирішити питання про можливість розгляду без учасників, які не з`явилися в судове засідання, або про відкладення судового розгляду, зокрема, якщо визнав поважними причини їх неявки.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у судове засідання, призначене на 19 березня 2025 року, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник в черговий раз не з`явились, захисник направив суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, проте підтверджуючих документів не надав, а також у зв`язку із станом здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , який у екстреному порядку госпіталізований за станом здоров`я та перебуває на лікуванні в стаціонарі, надав, при цьому, копію медичної карти стаціонарного хворого № 54106 від 18 березня 2025 року

У судовому засіданні апеляційний суд, заслухавши думку прокурора, відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки розцінив процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, а саме неодноразові протягом 5 місяців неявки в судові засідання без належного документально підтвердженого підґрунтя та намагання відкласти судове засідання і в цей раз, без належного підтвердження поважності причин неявки в судове засідання, як зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами з метою затягнути судовий розгляд на невизначений час, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник у всіх випадках належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними документами та клопотаннями захисника та обвинуваченого про відкладення розгляду справи, що свідчить про їх обізнаність про судовий розгляд, а медичні показники, зазначені в копіях документів, вказують про тривалі хронічні захворювання та необхідність планового лікування, отже захворювання не є раптовими, а є стійкими та тривалими за своїми наслідками, які потребують планового лікування. Водночас обвинувачений ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою саме напередодні судового засідання. Підсумовуючи, колегія суддів апеляційного суду визнала вказане діями, направленими виключно на чергове відкладення судового розгляду, а відтак, не встановила поважних причин неприбуття в судове засідання обвинуваченого та його захисника.

Вирішуючи питання щодо поважності причини неявки сторони захисту у судове засідання, призначене на 19 березня 2025 року, апеляційний суд виходив із того, що захисник, вказуючи про зайнятість в іншому судовому процесі, жодних підтверджуючих документів не надав, а надана на підтвердження поважності причини неявки в судове засідання обвинуваченого копія документу медичного характеру належним чином не завірена.

Водночас суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що клопотання про відкладення судового засідання та копія медичної карти стаціонарного хворого № 54106 від 18 березня 2025 року надійшли від захисника електронною пошту за кваліфікованим електронним підписом останнього, за яким засвідчено як особу захисника, так і зміст додатків, долучених до його клопотання. Адвокат має професійне право засвідчувати копії документів, що стосуються справ, які він веде, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за винятком випадків, коли інший спосіб посвідчення встановлено законом, проте законом не встановлено певного обов`язкового способу засвідчення копій тих документів, що додані захисником в цьому провадженні до клопотання про відкладення розгляду від 19 березня 2025 року.

Разом із тим, копії медичних документів, наданих Суду стороною захисту, містять інформацію про госпіталізацію ОСОБА_6 18 березня 2025 року, що останній був доставлений в лікувальний заклад бригадою екстреної медичної допомоги, оскільки самостійно не міг прибути на лікування.

Отже, не є обґрунтованими висновки апеляційного суду про те, що на день апеляційного розгляду стороною захисту не надано належного документального підтвердження об`єктивних даних, які би свідчили, що станом на 19 березня 2025 року ОСОБА_6 не мав поважної причини не з`явитися в судове засідання.

В аспекті приписів п. 3 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК вказане є підставою до скасування оскарженого рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи необхідність скасування оскарженої ухвали апеляційного суду з наведених вище підстав, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підґрунтя до надання відповідей на інші доводи, викладені у касаційній скарзі, оскільки відповідні обставини підлягають перевірці під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а Верховний Суд на цьому етапі провадження не може вирішувати питання, віднесені до компетенції суду права і факту щодо оцінки аргументів сторони захисту про невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження та недотримання правил оцінки доказів на предмет їх достовірності.

Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржена ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі приписів п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, за наслідком якого необхідно постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, яке відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Згідно з ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції. З метою запобігання ризикам, передбаченим приписами ст. 177 КПК, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, Суд уважає за необхідне обрати ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КПК, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 07 грудня 2025 року включно.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3