Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 й ОСОБА_9 , розглянув у закритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/667/25, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_8 й ОСОБА_9 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2025.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора й продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 15.02.2026 включно з визначенням застави - 2 200 000 (два мільйони двісті тисяч) грн, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Порошково Перечинського району, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 , мешканця АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 25.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України.

Прокурором до суду було подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються в тому

-2-

числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому, ризики які служили підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати, зокрема те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що їм загрожує у випадку визнання їх винними в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; незаконно впливати на свідків, інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; можуть продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Також від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, або зменшення розміру застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Клопотання обґрунтовано відсутністю заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. крім того, обвинувачений наголошує, що визначений розмір застави є непомірним для нього з огляду на відсутність доходу та наявності у нього заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу та задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розглядаючи питання доцільності збереження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються в тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому, ризики які служили підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати, зокрема те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що їм загрожує у випадку визнання їх винними в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; незаконно впливати на свідків, інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; можуть продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення. Також судом констатовано, що ОСОБА_6 раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, змінював прізвище, змінюючи при цьому документи, що посвідчують особу, неповнолітніх дітей на утриманні не має, крім того, встановлено, що ОСОБА_7 неодружений, є військовослужбовцем та відповідно володіє навичками використання зброї та проведення бойових робіт, при цьому обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері національної безпеки, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 342 КК України та був звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а тому суд уважав за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк тримання під вартою та визначено заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить ухвали суду від 18.12.2025 скасувати в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та обрати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, а у разі неможливості, зменшити йому розмір застави. Посилається на необгрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення і неправильність кваліфікації його дій. Стверджує про помилковість висновку суду першої інстанції щодо існування хоча б одного ризику, визначеного ст. 177 КПК України, оскільки всі ризики є необгрунтованими та у клопотанні дублюються з попередніх

-3-

клопотань прокурора, внаслідок чого ОСОБА_6 безпідставно утримується під вартою тривалий час. Разом з тим, за час перебування під вартою ОСОБА_6 не порушував процесуальних обов`язків, не має наміру переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, всі свідки у кримінальному провадженні допитані, а одна тільки тяжкість злочинів та незавершеність судового слідства не давали суду підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також зазначає про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність утриманців, в тому числі неповнолітнього й похилого віку, постійного місця проживання та роботи, репутацію, вік, майновий стан, відсутність судимості. У разі неможливості застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, визначити ОСОБА_6 заставу 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого, який не має доходів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Уважає, що ризики, на які прокурор посилався у клопотанні не підтверджені належними доказами, тому їх до уваги не слід брати. ОСОБА_7 має постійне місце проживання, є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , має на утриманні хвору матір, сина, який навчається за кордоном, а він, як батько, оплачує його навчання. Просить скасувати ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, а у разі не застосування такого, зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвали суду від 18.12.2025 скасувати з підстав її незаконності й необґрунтованості.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 в черговий раз вказує на незаконність ухвали суду від 18.12.2025 стверджує про помилковість висновку суду першої інстанції щодо існування хоча б одного ризику, визначеного ст. 177 КПК України, оскільки всі ризики є необгрунтованими та у клопотанні дублюються з попередніх клопотань прокурора, внаслідок чого він безпідставно утримується під вартою майже чотири роки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_8 й ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора про заперечення апеляційних скарг, дослідивши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Частинами першою та третьою статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього

-4-

процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у разі доведення їх вини за пред`явленим їм обвинуваченням, зокрема за ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 112 КК України те, що судовий розгляд не закінчено, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 358 КК України, хоч і на даний час в силу положень ст. 89 КК України, вважається таким, що немає судимості, та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 342 КК України та був звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Тому, виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються, конкретних обставин, за яких вчинені діяння та даних про їх особу, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

-5-

перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або інших осіб у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються.

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної їх процесуальної поведінки.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень (допит свідків, дослідження письмових й речових доказів), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів уважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, а також дієвості кримінального провадження.

Твердження сторони захисту про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія уважає непереконливими.

Вирішуючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зокрема не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, суд першої інстанції, всупереч доводів сторони захисту, дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Не вбачається обставин, які б виправдовували застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу.

При цьому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність міцних соціальних зв`язків та онкохворої дружини вже були предметом перевірки та розгляду як судом першої інстанції, так і апеляційної, і підстав для їх задоволення не встановлено.

Більш того, суворість висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні в тому числі кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України, в рази підвищує суспільну значущість даного кримінального провадження, що вимагає від суду дотримання високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів і додатково переконує у правильності прийнятого рішення.

Крім того, під час розгляду клопотання судом було враховано також положення ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема 109-114-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у виді тримання під вартою.

-6-

Також, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах контрольного провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання їх під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачені і не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані їм кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також вищенаведені дані про їх особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Тому, наведені в апеляційних скаргах доводи про помилковість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження.

Як такі, що не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду, а відтак, і застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд відхиляє і наведені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_8 доводи, в тому числі і щодо міцних соціальних зв`язків, наявності утриманців, зокрема неповнолітнього й похилого віку, постійного місця проживання та роботи, репутації, віку, майнового стану, відсутності судимості.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , має на утриманні хвору матір.

Колегія судів не перевіряє доводи сторони захисту про те, що сукупність досліджених судом доказів доводить безпідставність обвинувачення та свідчить про невинуватість обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду в розумні строки.

-7-

Всупереч доводам апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , а також захисників-адвокатів ОСОБА_8 й ОСОБА_9 , суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дотримався вимог кримінального процесуального закону, розглянув питання доцільності продовження обвинуваченим строку тримання під вартою та постановив ухвалу відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення прокурором та судом першої інстанції положень ст. 28, 52, 76, 91, 135 КПК України колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що на цій стадії судового розгляду, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Тому вимоги апеляційних скарг про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу, враховуючи, що наведені в клопотанні та ухвалі суду факти, які знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання, у тому числі й із застосуванням щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів уважає, що постановляючи ухвалу про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінальних правопорушень, їх специфіку та фактичні обставини кримінальних проваджень, дані про особу обвинувачених, майновий і сімейний стан, і обґрунтовано залишив без зміни раніше визначений ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розмір застави 2200000 (два мільйони двісті тисяч) грн, який на переконання апеляційного суду в разі його внесення буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з вказаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 112 КК України, обставини їх вчинення, дані про особу обвинувачених ОСОБА_7 й ОСОБА_6 , їх майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розмір застави, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Разом з тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинувачених і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7

-8-

Тому, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про необґрунтованість та надмірність визначеного обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розміру застави.

У зв`язку з вищевикладеним, наведені обвинуваченим ОСОБА_6 та захисниками в апеляційних скаргах доводи визнаються такими, що не спростовують висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому такі відхиляються.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_8 й ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2025, щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді