ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0001231 від 09 липня 2023 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк Донецької області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, зі встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 236 372,85 гривень, та в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 гривень. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілим тяжке тілесне ушкодження та середньої тяжкості ушкодження, при таких обставинах.

ОСОБА_7 08 липня 2023 року о 22 годині 41 хвилині в темний час доби, при ввімкненому міському електроосвітленню, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний помер AH 3982 MС, рухався зі швидкістю 49,0 кілометрів на годину по другорядній дорозі вулиці Соборна в м. Павлограді Дніпропетровської області з боку вулиці Центральної у напрямку вулиці Повстання, перевозячи на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_10 . Водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, при наближенні до нерівнозначного перехрестя вулиці Соборна з вулицею Успенська в місті Павлограді Дніпропетровської області, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», встановленого перед вищевказаним перехрестям, за напрямком його руху перед перехрестям доріг, та при подальшому русі через перехрестя, не надав дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, та не зупиняючись, виїхав на головну дорогу, де допустив зіткнення з автомобілем «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі вул. Успенська в м. Павлограді Дніпропетровської області з боку вул. Дніпровської у напрямку вул. Степного Фронту зі швидкістю 50 кілометрів на годину, який мав намір рухатись далі у напрямку вулиці Степного Фронту. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, а водію автомобіля «Renault Megane» ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову, зменшивши розмір стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з 236 372,85 гривень до 4 238,13 гривень.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що станом на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Lancer» була застрахована у страховій компанії ПАТ «СК «Евроінс Україна» відповідно до полісу №214533735 з визначенням страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 160 000, 00 гривень, розмір франшизи 3 200,00 гривень. Відповідно до наданого потерпілим висновку експерта №69С24 від 12 липня 2024 року матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Renault Megan» складає 236 372,85 гривень та дорівнює вартості автомобіля станом до настання ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту відповідно до ремонтної калькуляції становить 385 825,87 гривень.

Вважає, що такому випадку розмір матеріальної шкоди потерпілому розраховується за правилами ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля «Renault Megan»в результаті ДТП складає 75 334,72 гривень, а отже за правилами вказаної норми матеріальна шкода потерпілому становить 161 038,13 гривень. Оскільки страхова компанія відповідно до страхового полісу несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, спричинену обвинуваченим ОСОБА_7 у розмірі 156 800,00 гривень, то ним має бути відшкодована лише різниця між розміром страхового відшкодування та розміром спричиненої шкоди, яка становить 4 238, 13 гривень.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити.

Прокурор просила вирок суду в частині цивільного позову скасувати та направити справу на новий розгляд у суді першої інстанції.

Потерпілі та їх представник в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про поважні причини неявки та про відкладення судового засідання суду не подавали, у зв`язку з чим та відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), апеляційний розгляд проведений без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до твердження про неправильне вирішення цивільного спору в частині стягнення матеріальної шкоди та визначення цивільно-правової відповідальності, перевіривши судове рішення суду першої інстанції та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що доводи захисника підлягаються частковому задоволенню з огляду на таке.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, правильно кваліфікував дії обвинуваченого і такі висновки суду першої інстанції не оскаржуються в апеляційній скарзі, а тому не перевіряються апеляційним судом відповідно до ст. 404 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частинами 1, 5 ст. 128 КПК визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У ході вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішенні цивільного позову потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 судом першої інстанції не дотримано.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою особою цивільним позивачем пред`являвся цивільний позов про стягнення з обвинуваченого у повному обсязі збитків, які складалися з вартості заподіяних транспортному засобу пошкоджень та вартості проведення відповідної експертизи на встановлення збитків. За змістом позову стороною позивача вказано, що відомості про наявність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у відповідача на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди відсутні, відповідач такої інформації не надав.

Суд першої інстанції визначив, що витрати на відновлення автомобіля «Renault Megane», ОСОБА_9 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сумі 236 372,85 гривень належним чином підтверджений висновком експерта по судовій автотоварознавчій експертизі щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №69С24 від 12 липня 2024 року. Вартість експертизи складає 9 000,00 гривень, що підтверджено матеріалами справи. У зв`язку з чим, суд першої інстанції виснував про необхідність задоволення цивільного позову в цій частині, з чим не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на таке.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 стверджує, що станом на час вичинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована у страховій компанії ПАТ «СК «Євроінс Україна».

На підтвердження зазначених обставин в матеріалах провадження наявна копія страхового поліса цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №214533735, відповідно до якого автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , страхувальник ОСОБА_7 , строк дії договору страхування з 11.05.2023 по 10.05.2024.

Датою вчинення кримінального правопорушення є 08 липня 2023 року, тобто відповідальність власника наземного транспортного засобу на час вчинення кримінального правопорушення була застрахована.

З пояснень представника цивільного відповідача вбачається, що про зазначене він повідомляв в суді першої інстанції, але ці доводи не перевірені та не враховані при вирішенні цивільного позову.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 №3720-IX , особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, - особа, яка використовує забезпечений транспортний засіб, крім особи, яка використовувала забезпечений транспортний засіб, що вийшов з її правомірного володіння внаслідок вчинення протиправних дій; потерпіла особа - фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяно шкоду, та/або юридична особа, майну якої заподіяно шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка має право на відшкодування такої шкоди відповідно до цього Закону; страхувальник - особа, яка уклала із страховиком договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Положення статті 5 вказаного Закону визначено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.

Так, згідно зі ст. 18 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначені висновки відображені у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2022 року (справа № 363/5439/19).

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 та Верховний Суд виклав у постановах від 27 липня 2021 року у справі № 431/1397/20, від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, від 10 грудня 2019 року у справі 199/6524/18, від 03 серпня 2023 року у справі № 759/1587/21, від 28 жовтня 2020року у справі №761/23904/19.

Проте суд першої інстанції залишив без належної уваги надані стороною захисту пояснення і не залучив до розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні страхову компанію як співвідповідача.

Оскільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до страховика), цивільний позов розглянуто без залучення в якості співвідповідача страхової компанії, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості прийняти рішення по суті заявлених вимог, в частині зменшення розміру стягнення матеріальної шкоди, про що просить апелянт.

Тому, з огляду на вимоги представника цивільного відповідача ОСОБА_6 , його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 - скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства. Під час нового розгляду в суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства необхідно перевірити доводи представника цивільного відповідача та прийняти законне, вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України скасувати в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 та призначити новий розгляд у порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4