ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2799/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1903/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Салтівського районного суду м.Харкова 07 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Салтівського районного суду м.Харкова 07.07.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, який має неповнолітню дитину: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який,

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч. 2 ст. 301 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_8 покладені наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Скасовано арешт з майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2023 року.

Застосовано спеціальну конфіскацію та звернуто на користь держави мобільний телефон Samsung A31 ІМЕI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами телефонів мобільних операторів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який знаходиться в камері схову СУ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14.

Цим вироком втановлено, що наприкінці травня - початку червня 2022 року ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у його знайомої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є неповнолітня дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (15 років), придбав останній мобільний телефон «Xiaomi Redmi 9С» для їх подальшого спілкування в мобільному додатку «Тelegram».

Так, у ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше 05.06.2022, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій сексуального характеру, здатних викликати фізичне розбещення відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою штучного розвинення у неповнолітньої особи статевого інстинкту, тобто порушення її нормального фізичного, психічного і соціального розвитку, шляхом посягання на її статеву недоторканість.

ОСОБА_8 , ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст. 1, 2, 6, 7, 8 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. 16 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, усвідомлюючи та розуміючи, що неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває в особливо вразливій ситуації, зокрема, з причин розумової та фізичної неспроможності в силу свого неповноліття, взагалі не має соціального досвіду щодо стосунків між статями, не обізнана щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміє їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, й, відповідно, соціально-правові наслідки, почав реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи у майбутньому мету всебічного розбещення особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з метою задоволення власної статевої пристрасті.

Так, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення розпусних дій щодо неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у невстановлений у ході досудового слідства час, але не пізніше 05.06.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи неповнолітній вік ОСОБА_7 (15 років), використовуючи мобільний телефон з абонентським номером НОМЕР_3 , здійснив вхід до мобільного додатку «Тelegram» під нік-неймом « ОСОБА_12 », де почав відправляти текстові повідомлення на абонентський номер НОМЕР_5 , який належить неповнолітній ОСОБА_7 . Під час спілкування ОСОБА_8 почав просити неповнолітню ОСОБА_7 зробити фотознімки інтимного характеру і відправити йому в мобільному додатку «Тelegram».

У подальшому 05.06.2022 приблизно о 07:49 ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи мобільний телефон з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , підключений до мережі Інтернет, за допомогою встановленого мобільного додатку «Тelegram», діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи значення і суспільно небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення нормального фізичного, психічного та соціального розвитку неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом вчинення відносно неї розпусних дій сексуального характеру, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з метою задоволення власної статевої пристрасті, надіслав в мобільному додатку «Тelegram» на мобільний телефон НОМЕР_5 , який належить неповнолітній ОСОБА_7 , виготовлені ним шляхом фотографування фотознімки його чоловічого статевого органу, а саме два фотофайли «рhoto_2022-06-03_ 17-39-21 (2)», «рhoto_2022-06-03_17-39-21», які відповідно до висновку судової мистецтвознавчої експертизи № 2790/22 від 28.06.2022 містять порнографічний характер, тим самим своїми діями вчинив інтелектуальні розпусні дії, які виразились у цинічних розмовах у листуванні та демонструванні неповнолітній особі фотознімків свого статевого органу, чим поставив під загрозу нормальний моральний та фізичний розвиток неповнолітньої ОСОБА_7 .

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 КК України, а саме - вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.

Крім цього, ОСОБА_8 , ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст. 1, 2, 6, 7, 8 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. 16 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, діючи умисно, всупереч встановленій законодавством України забороні обігу зображень порнографічного характеру, маючи умисел, направлений на виготовлення, зберігання з метою збуту та збут зображень порнографічного характеру неповнолітній особі, вирішив збувати зображення порнографічного характеру, які були ним виготовлені шляхом фотозйомки його статевого органу.

Так, для досягнення свого злочинного плану ОСОБА_8 , у встановленому у ході досудового слідства місці та у невстановлений у ході досудового слідства час, але не пізніше 05.06.2022, виготовив шляхом фотографування два фотознімки свого статевого органу та почав їх зберігання з метою збуту.

У подальшому 05.06.2022 приблизно о 07:49 ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи мобільний телефон з номером мобільного телефону НОМЕР_3 , підключений до мережі Інтернет, за допомогою встановленого мобільного додатку «Тelegram» надіслав на мобільний телефон НОМЕР_5 , який належить неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , текстові повідомлення та виготовлені ним шляхом фотографування фотознімки його статевого органу, які містять зображення порнографічного характеру, які останній зберігав з метою збуту та збув при вищезазначених обставинах, а саме два фотофайли «рhoto_2022-06-03_17-39-21 (2)», «рhoto_2022-06-03_17-39-21», які відповідно до висновку судової мистецтвознавчої експертизи № 2790/22 від 28.06.2022 містять порнографічний характер.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 301 КК України, а саме - виготовлення, зберігання з метою збуту та збут зображень порнографічного характеру неповнолітній особі.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Салтівського районного суду м.Харкова 07.07.2025 щодо ОСОБА_8 , а кримінальне провадження закрити на підставі того, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому засіданні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_8 не вчиняв інкриміновані йому злочини, а долучені докази у справі, які враховані при ухваленні оскаржуваному вироку, є неналежними та недопустимими.

Захисник також зазначає, що протокол обшуку від 26.01.2023, який був проведений за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , та похідних від нього доказів, є недопустимими доказами, оскільки проведений старшим оперуповноваженим в ОВС УМП ГУНИ в Харківській області ОСОБА_13 , який не мав законних підстав для здійснення цієї слідчої дії.

Апелянт зазначає, що протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії (далі - НСРД) - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 09.08.2022 року з USB flash накопичувачем, як додатком до нього, також є недопустимим доказом з тих підстав, що зняття старшим оперуповноваженим в ОВС УМП ГУНП в Харківській області інформація з електронної інформаційної системи, а саме наданого потерпілою ОСОБА_7 смартфону «Хіаоті Redmi 9С», відбулося без надання відповідного дозволу ухвалою слідчого судді, а також до матеріалів провадження не долучена постанова слідчого, прокурора про проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Крім того, захисник просить недопустими докази, які отримані у кримінальному провадженні № 0000291 від 14.06.2022, які були використані та покладені в основу обвинувачення в кримінальному провадженні №0000208 від 21.02.2023, оскільки до матеріалів судового провадження під час судового розгляду прокурором не була долучена постанова про об`єднання цих кримінальних проваджень.

Також захисник зазначає, що матеріали судового провадження не містять доказів про те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проведено уповноваженими особами, оскільки до прокурором не надано суду постанови керівника органу досудового розслідування про створення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000291 від 14.06.2022, доручення слідчому про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000208 від 21.02.2023, постанови керівника органу прокуратури про визначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим усі слідчі та інші процесуальні дії проведені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що має наслідком визнання отриманих у справі недопустимими. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги відомості рапортів, що надані стороною обвинувачення, оскільки відповідно до норм КПК України вони є службовими документами та за своєю природою не можуть бути доказом в розумінні ст.84 КПК України, суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 10.03.2021 у справі №425/217/17.

В своїх апеляційних доводах захисник зазначає, що показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 не доводять вину його підзахисного за пред`явленим обвинуваченням, а також судом не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , потерпілої ОСОБА_7 .

Окрім цьому, апелянт зазначає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину за ч.1 ст.156 КК України, оскільки під час свого допиту в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 зазначала, що вона повідомляла його підзахисному, що їй вже виповнилося 16 років, що також підтвердила свідок ОСОБА_11 , але судом першої інстанції безпідставно надано критичну оцінку цим показанням потерпілої і свідка, не надавши належної аргументації своїм висновкам в цій частині. Захисник також зазначає, що судом першої інстанції помилково взяті до уваги показання законного представника потерпілої ОСОБА_17 в частині щодо слідчих дій, які були проведені з потерпілою ОСОБА_7 під час досудового розслідування. Посилається на те, що дії законного представника потерпілої ОСОБА_17 не відповідали інтересам потерпілої ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник просив повторно дослідити наступні докази у кримінальному провадженні: відтворити надані в суді першої інстанції під час допитів показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , дослідити документи та додатки до них.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка залишення вирішення цього питанняна розсіуд суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Положення ч. 3 ст. 404 КПК України визначають, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд приймає до уваги правові висновки, що викладені у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18.07.2022 у справі №698/937/13, відповідно до яких для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження. Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Окрім того, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція суду касаційної інстанції, а саме колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у у справі №712/2341/15-к, у відповідності до якої повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та вироку Салтівського районного суду м.Харкова 07.07.2025, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також досліджені письмові докази у справі, яким надана обґрунтована і вмотивована правова оцінка в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

При цьому, суд першої інстанції дослідив докази в присутності сторін, з наданням їм можливості поставити допитуваним особам відповідні запитання, врахував всі клопотання учасників судового розгляду стосовно доказів, надав їм відповідну правову оцінку в ухваленому за результатами судового розгляду рішенні та виклав мотиви такої оцінки.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 на запитання колегії суддів не навів переконливих підстав для необхідності повторного дослідження всіх доказів, наявних у кримінальному провадженні, натомість апелянт не погоджувався із наданою судом оцінкою дослідженим у справі доказам.

З огляду на викладене, колегією суддів дійшла висновку, що аргументи клопотання захисника про повторне дослідження доказів фактично зводяться до його незгоди із їх правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції в оскаржуваному вироку суду, у зв`язку з чим апеляційний суд не знаходить підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, а тому судом відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України, а саме:

- за ч.1 ст.156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку;

- ч.2 ст.301 КК України, тобто виготовлення, зберігання з метою збуту та збут зображень порнографічного характеру неповнолітній особі.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника ОСОБА_9 щодо недоведеності вини ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, колегія суддів виходить із правової позиції, висловленій в постанові Верховного Суду від 28.04.2025 року у справі №148/31/23 (провадження № 51-4336км24).

Зокрема, колегія суддів виходить із того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, що у даному провадженні було дотримано.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги сторони захисту, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини та докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень згідно пред`явленого обвинувачення і обґрунтовано дійшов висновку про його винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 .

Так, потерпіла ОСОБА_7 , будучи допитаною під судового розгляду за участю психолога, законного представника та представника, надала показання про те, що у травні 2022 року мати подарувала їй сенсорний телефон, який коштував приблизно 4,5 тис грн. Це був подарунок на день народження, який у неї в червні. На телефоні були встановлені месенджери «Вайбер» та «Телеграм», за допомогою яких вона спілкувалася із друзями. Мама надала їй телефон ОСОБА_18 та сказала, що він може навчити її чомусь доброму, що він може чомусь кращому навчити. Потерпіла повідомила, що вона перша написала ОСОБА_19 в травні 2022 року. Потім ОСОБА_20 - батько її друга ОСОБА_21 (йому 12 років) побачив в її телефоні переписку з обвинуваченим, в тому числі пересланий їй ОСОБА_19 фотознімок його статевого органу, та сказав робити скріншоти її переписки з обвинуваченим, що вона і робила з 06 червня або 08 червня 2022 року, жодного повідомлення з переписки не видаляла. Також ОСОБА_22 запропонував пожити у них вдома. Вона місяць проживала вдома у ОСОБА_22 та ОСОБА_23 - батьків її друга, з якими познайомилася в метро, коли бомбили Харків , її мати проти цього не заперечувала, оскільки тоді вважала їх хорошими людьми. Телефон весь час перебував у розпорядженні потерпілої. Також ОСОБА_25 в переписці пропонував їй зустрітися, погуляти, на що потерпіла відмовилася, оскільки була зайнята. Потерпіла пояснила, що ОСОБА_8 запитував її про вік та вона сказала, що їй 16 років.

Потерпіла пояснила, що не розповідала матері про те, що обвинувачений їй вислав фотознімки статевого органу та пропонував зустрітися.

Також потерпіла пояснила, що ОСОБА_22 просив її написати ОСОБА_26 , щоб він прислав фото свого статевого органу, тому що потрібні докази, щоб його посадити. Вона написала, щоб обвинувачений вислав їй фото свого статевого органу, ОСОБА_22 був поряд.

Також потерпіла пояснила, що її телефон брав ОСОБА_27 та писав повідомлення ОСОБА_19 , проте вона не читала жодного з них. ОСОБА_7 пояснила, що просила ОСОБА_8 вислати фотознімок його статевого органу, проте він їй не відповів. Також з її телефона ОСОБА_22 написав обвинуваченому прохання направити фото його статевого органу, після чого ОСОБА_8 вислав ці фотознімки. При цьому свідок не змогла пояснити чому вона вважає, що фотознімки статевого органу ОСОБА_19 були направлені саме на прохання ОСОБА_22 .

Потерпіла повідомила, що потім ОСОБА_22 знайшов людей с поліції, зокрема ОСОБА_28 , який знайшов слідчого. ОСОБА_22 сказав, щоб вона написала заяву на ОСОБА_8 , тому що він поганий та його потрібно засудити. ОСОБА_22 написав їй, щоб виходила на зупинку, та автомобілем ОСОБА_28 відвіз її, законного представника ОСОБА_17 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 до поліції, де вона написала заяву. Вона не знала, що писати, ОСОБА_22 сказав писати заяву, що ОСОБА_8 писав такі речі. Потерпіла зазначила, що не хотіла писати заяву. Потім ОСОБА_28 підвіз її та ОСОБА_22 , вона пішла додому. Телефон надавала у поліції, там перенесли інформацію на карту пам`яті, написала заяву про добровільне надання телефону. В подальшому телефон їй повернули, він трошки зависав, на телефоні був якийсь застосунок, яким вона не користувалася та видалила, після чого телефон працював нормально.

Потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_22 «чиплявся» до неї: торкався живота та грудей.

Разом з цим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно поставився критично до показань потерпілої в частині того, хто писав ОСОБА_8 прохання вислати фотознімок статевого органу, суд вважає неспроможними пояснення потерпілої стосовно того, що це повідомлення було написано обвинуваченому ОСОБА_29 , оскільки вона сама пояснила, що телефон весь час перебував в її розпорядженні, ОСОБА_22 побачив фотознімок, який направив ОСОБА_8 і після цього запропонував пожити у них та відвіз до поліції для подання заяви. Крім того, сама потерпіла не бачила повідомлення написаного ОСОБА_30 з проханням направити фото статевого органу, що свідчить про її припущення щодо написання ОСОБА_22 такого повідомлення. На питання захисника потерпіла пояснила, що вона особисто на прохання ОСОБА_22 писала, щоб ОСОБА_8 прислав їй фото статевого органу.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано суперечливість показань потерпілої, яка під час дослідження доказів заявила, що не пам`ятає переписки, що ОСОБА_8 не присилав їй фото, оскільки під час допиту, який був проведений раніше, вона однозначно повідомила, що фото чоловічого статевого органу ОСОБА_8 прислав їй до того, як ОСОБА_22 дізнався про її переписку з обвинуваченим. Також з пояснень потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що вона налякана можливістю позбавлення її матері батьківських, про що їй повідомляв ОСОБА_22 . Щодо повідомлення потерпілою того, що вона повідомляла обвинуваченому про свій вік - 16 років, суд критично ставиться до таких пояснень, оскільки ОСОБА_7 зазначає, що не пам`ятає всієї переписки, яка була вже в червні 2022 року, проте чітко пам`ятає, що повідомила ОСОБА_8 вік, що відбувалося значно раніше. Переписка між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , досліджена у судовому засіданні, не містить інформації щодо віку потерпілої.

Водночас, колегія суддів зауважує, що показання потерпілої ОСОБА_7 не є єдиним і вирішальним доказом у цьому кримінальному провадженні, а повідомлені нею фактичні обставини не протирічать та узгоджуються з показаннями наступних свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_14 під час свого допиту в суді першої інстанції пояснила, що з обвинуваченим знайомі вісім років, з березня 2020 року до лютого-березня 2023 року вона проживала з обвинуваченим ОСОБА_8 як чоловік з дружиною. Також з ними проживав 15-річний син свідка. На початок війни проживали у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . В травні 2022 року проживали в Градизьку, в червні 2022 року - у Харкові. Потерпілу ОСОБА_31 та її матір ОСОБА_32 свідок не знає. Свідок пояснила, що їй нічого невідомо щодо спілкування ОСОБА_8 з неповнолітніми особами, за час спільного проживання не помічала прояву уваги до неповнолітніх та схильності до розбещення неповнолітніх з боку ОСОБА_8 . Також свідок пояснила, що була присутня при проведенні обшуку в квартирі обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалу про проведення обшуку надавали, вона з нею також ознайомлювалася. За наслідками обшуку складався протокол, були вилучені робочий ноутбук свідка, який був упакований в її присутності, та телефон ОСОБА_8 . Свідок показала, що проведення обшуку фіксувалося на камеру, були присутні слідчий і ще один поліцейський, були поняті, скільки точно вона не пам`ятає. Пам`ятає, що була одна дівчина-понята. Також обшук проводився у свідка вдома, в ОСОБА_33 . Всі вісім років, коли свідок знала ОСОБА_8 , у нього не змінювалися номери телефона. Тільки після вилучення телефону при обшуку ОСОБА_19 змінив номер. Під час обшуку переглядали диски на ноутбуці свідка, це були звичайні диски з музикою, фото та фільмами. Було 1-2 диски з фільмами інтимного характеру, з акторами. В телефон ОСОБА_8 свідок не дивилася, яка там міститься інформація їй невідомо.

Свідок ОСОБА_15 пояснив під час свого допиту в суді першої інстанції, що з ОСОБА_34 та її матір`ю він познайомився в метро, на станції «Перемога», де вони проживали взимку 2022 року під час обстрілів. Син свідка, якому 12 років, подружився з ОСОБА_35 та спілкувався з нею кожен день поки жили в метро. Свідок сприймав ОСОБА_36 як позитивну дитину, яка шукає захисту та потребує підтримки. ОСОБА_37 розповідала свідку, що з матір`ю вона майже не спілкувалася, мама її не чула. Проживала вона разом з матір`ю та бабусею. Ще коли вони жили в метро у ОСОБА_38 був кнопковий телефон. Пізніше у неї з`явився смартфон, який через її матір їй подарував ОСОБА_26 - знайомий її матері приблизно в травні 2022 року, коли вони ще жили в метро. ОСОБА_26 присилав потерпілій ОСОБА_39 на кнопковий телефон повідомлення. Коли він подарував їй смартфон, то почав направляти повідомлення в «Вайбер» та «Телеграм». З деяких повідомлень ОСОБА_37 робила скріншот та направляла на телефон свідку. Іноді ОСОБА_26 пропонував їй зустрітися та погуляти, було повідомлення до ОСОБА_40 з проханням зробити фото її геніталій (між ніг) та прислати йому. ОСОБА_37 розповіла свідку, що вона розповіла мамі про те, що їй писав ОСОБА_26 , проте мама їй не повірила. Свідок сказав ОСОБА_40 , що потрібно звернутися в поліцію для повідомлення про домагання до дитини. ОСОБА_26 скинув ОСОБА_38 фото чоловічого статевого органу, вона була в шоці, скинула скріншот ОСОБА_41 . ОСОБА_37 розповідала, що ОСОБА_26 -друг її матері, який допомагав їм, привозив пакети, які мама ОСОБА_38 забирала з окружної, йому було років за 50. Свідок повідомляв ОСОБА_42 про домагання ОСОБА_26 до її неповнолітньої дочки, вона не реагувала. ОСОБА_82 не працювала, тому, на думку свідка, не мала можливості купити телефон ОСОБА_38 . Влітку 2022 року свідок з дружиною ОСОБА_23 та сином ОСОБА_43 стали проживати у своїй квартирі. ОСОБА_37 також періодично жила у них, оскільки боялася бути вдома, бо повинен був приїхати ОСОБА_26 , щоб погуляти з нею. Мати ОСОБА_44 сказала їй після того як ОСОБА_26 подарував телефон: «Зустрінься і погуляй з ОСОБА_45 , тільки не заходь у під`їзди та не сідай до машини, в подяку за телефон». Місяць-півтора ОСОБА_37 жила у свідка вдома, пожаліли дівчинку, пустили до себе. ОСОБА_82 в цей час жила з якимось чоловіком, дочкою не цікавилася, жодного разу до них не приходила, хоча знала, де ОСОБА_37 жила, вона не дзвонила свідку, хоча телефон у неї був. Сім`я свідка дуже добре відносилася до ОСОБА_38 , свідок обіймав її, як і свого сина, в їх сім`ї так прийнято. Потім ОСОБА_37 пішла додому, сказала, що ОСОБА_26 поїхав десь. ОСОБА_37 не розповідала коли перестала спілкуватися з ОСОБА_26 .

Також свідок ОСОБА_15 , розповів , що навесні (точно не пам`ятає дату) 2022 року, вже було тепло, вони вже вийшли з метро, він подзвонив знайомому та проконсультувався куди звернутися щодо переписки ОСОБА_40 . Знайомий порекомендував ОСОБА_46 , який свідка ОСОБА_47 , його дружину ОСОБА_23 та ОСОБА_36 на автомобілі привіз до поліції на вул. Весніна. Його та дружину допитав слідчій, склав протокол, свідок підписав його. З ОСОБА_48 спілкувався психолог, про що саме він не знає. Свідок повідомив, що він із заявою до поліції не звертався, хто саме звертався - не знає. Допитували всіх в одному кабінеті, проте свідок не чув, що говорили слідчому інші особи.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що знав, що ОСОБА_37 неповнолітня, на пару років старша ніж його син, між ним та ОСОБА_35 склалися довірчі відносини. Свідок пояснив, що не брав ОСОБА_49 телефон в руки, ОСОБА_37 робила скріншоти повідомлень від ОСОБА_26 та пересилала йому, повідомлення від ОСОБА_26 зникали через деякий час, іноді ОСОБА_37 не встигала робити скріншоти повідомлень, про що розповіла йому. Повідомлення від ОСОБА_26 не завжди містили вульгарність, іноді були пропозиції зустрітися, погуляти. Свідок підтвердив, що ОСОБА_37 пересилала йому скріншот з фотознімком чоловічого статевого органу, який їй переслав ОСОБА_26 , вона вважала, що це орган ОСОБА_26 . Повідомлення були підписані як від « ОСОБА_12 », потім як від « ОСОБА_26 ». ОСОБА_37 говорила, що це одна й та сама особа. В скріншотах, які присилала ОСОБА_37 були іноді і її повідомлення, там були помилки.

Також на питання захисника свідок ОСОБА_15 повідомив, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався, свідком та понятим не був.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснила, що з потерпілою ОСОБА_50 були у дружніх стосунках, познайомилися з нею у метро на станції «Перемога» приблизно в березні-квітні 2022 року. ОСОБА_51 почала ходити з її цивільним чоловіком ОСОБА_52 , вони потоваришували. Свідок бачила, що дівчинка щось хоче, бігає за ним. Оскільки на той час у них з чоловіком були натягнуті відносини, вона не знала які відносини склалися у чоловіка з ОСОБА_35 . Потім чоловік розповів, що ОСОБА_51 розповідала йому про те, що у її матері ОСОБА_42 є знайомий чоловік і їй приходили на телефон смс-повідомлення від цього чоловіка. У ОСОБА_53 був кнопковий телефон, смартфон у неї з`явився коли вона вже жила дома у свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . Остаточно 20.05.2022 вони повернулися жити до квартири з метро. Її син не спілкувався з ОСОБА_35 , у них були різні компанії. Вони з чоловіком розуміли, що ОСОБА_37 неповнолітня, день народження у них в один день з їх сином - 29 червня, ОСОБА_51 приблизно на два роки старша. ОСОБА_37 розповідала, що знайомий її матері на ім`я ОСОБА_26 мав білий автомобіль, вік не говорила, казала, що дорослий, що вона його бачила, коли він приїзжав до матері, привозив харчі на окружну. ОСОБА_26 зробив ОСОБА_38 подарунок через її мати - смартфон, писав ОСОБА_38 . Зокрема, ОСОБА_26 писав, щоб ОСОБА_37 пішла в душ, роздяглася та зробила фото між ніг, та вислала йому. ОСОБА_37 перелякалася та бігала за чоловіком свідка ОСОБА_16 , розповідала йому, що мати не реагувала на такі повідомлення дочки, сказала не звертати уваги. Свідок знайома з матір`ю ОСОБА_54 , яка, на думку свідка, не цікавилася дитиною. ОСОБА_37 дуже раділа телефону, його вартість не відома, свідок вважає, що матір ОСОБА_44 не могла купити телефон, з початком війни залишилася без роботи. З метро і сім`я свідка, і ОСОБА_37 пішли додому. Приблизно через 1-2 тижня ОСОБА_37 почала майже «жити під під`їздом» свідків і вони забрали ОСОБА_55 до себе додому. ОСОБА_37 весь час жила дома у свідків. Контактні телефони матері ОСОБА_44 були у свідків, і у ОСОБА_42 також були телефони свідків, проте ОСОБА_56 не дзвонила їм, не цікавилася життям своєї дочки. Свідок зазначила, що коли побачили які повідомлення присилав ОСОБА_57 , то звернулися до служби у справах дітей, а ОСОБА_38 порадили написати заяву до правоохоронних органів. Свідок пояснювала потерпілій ОСОБА_40 , що таке відношення до неї з боку дорослого чоловіка є ненормальним. Свідок з чоловіком навіть говорили про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_44 та удочеріння ОСОБА_44 . ОСОБА_37 жила у свідків біля місяця, постійно була з ними, потім ОСОБА_58 попросила її піти додому, оскільки вони «втомилися один від одного». Свідок пояснила, що спочатку ревнувала свого чоловіка до ОСОБА_44 , потім зрозуміла ситуацію і у неї виникли материнські почуття до ОСОБА_44 . ОСОБА_37 змінила відношення до свідків, після того як вони попросили її піти додому. Зараз не спілкуються з потерпілою. Чоловік, який писав ОСОБА_38 , був підписаний « ОСОБА_26 ». Скріншоти переписки з ОСОБА_59 пересилала чоловіку свідка, а потім і їй. ОСОБА_60 не встигала робити скріншоти переписки, ОСОБА_26 видаляв повідомлення. Поки жила у свідків вдома, ОСОБА_37 іноді ходила додому до бабусі. Свідок з чоловіком роз`яснили ОСОБА_38 , що дії ОСОБА_26 є злочином і необхідно йти до поліції. Вони проконсультувалися у знайомого, він сказав їхати на ОСОБА_61 . ОСОБА_62 привіз їх з чоловіком та ОСОБА_63 до поліції на вул. Весніна, де її та її чоловіка допитали. Вік ОСОБА_26 був 54-56 років, про що дізналися з соціальних мереж. В переписці ОСОБА_37 не писала скільки їй років. Вона з чоловіком давали потерпілій кошти, на які остання придбала взуття. Свідок повідомила, що працювала в поліції помічником дільничного в Жовтневому РВ в 2007-2008 р.р. і вона не має родичів, які працюють в правоохоронних органах.

Свідок ОСОБА_11 надавала в суді першої інстанції показання про те, що перебуває з обвинуваченим в дружніх відносинах, потерпіла є її дочкою. Охарактеризувала обвинуваченого як щиру, порядну людину, готову прийти на допомогу, жодних конфліктів з ним не мала. На запитання яку саме допомогу надавав їй ОСОБА_8 відповіді не надала. Свідок проживає з матір`ю ОСОБА_64 та дочкою ОСОБА_7 , не заміжня. Дочку ОСОБА_11 виховує сама, вона мати-одиначка. Свідок пояснила, що у неї з дочкою довірливі відносини. ОСОБА_8 вона знає п`ять років, з дочкою його не знайомила. ОСОБА_11 повідомила, що не говорила ОСОБА_8 скільки дочці років. Обвинувачений не допомагав матеріально свідку. У дочки був сенсорний телефон, який придбала свідок за власні кошти. На питання свідок пояснила, що сенсорний телефон придбала як подарунок на день народження дочки, стверджувала, що це було не в 2022 році, а в 2020 році. Телефон дочка загубила, вже рік у неї нема телефона (у вересні 2022 року телефон ще був). З цього приводу свідок до поліції не зверталася. Свідок назвала номер телефона дочки: НОМЕР_6 , якій міститься у її телефоні. Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона дала номер телефона дочки ОСОБА_8 та дочці дала телефон ОСОБА_8 . Про ОСОБА_8 свідок розказала ОСОБА_53 , що він її товариш. На неодноразові запитання для чого вона надала телефон дочки ОСОБА_8 свідок ОСОБА_11 не надала зрозумілої відповіді. Так, пояснила, що були ситуації в школі, в яких вона не могла допомогти ОСОБА_53 , проте повідомити які саме ситуації має на увазі не змогла. Також пояснила, що вважала, що ОСОБА_8 може з позитивного боку вплинути на виховання дитини (конкретно не зазначила що саме має на увазі). З ОСОБА_22 та ОСОБА_23 познайомилися на станції метро «Перемога» коли жили там в зв`язку із бойовими діями в квітня 2022 року. Свідок ходила на роботу, дочка весь час була в метро. ОСОБА_65 потоваришувала з сином ОСОБА_23 та ОСОБА_22 - ОСОБА_21 . Пояснила, що її дочку утримували ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у травні 2022 року у себе вдома, про що вона дізналася у січні 2023 року. При цьому розповіла, що коли дочка жила у ОСОБА_22 з ОСОБА_23 , вона постійно дзвонила дочці, остання розповідала, що у неї все нормально. Жодного разу не приходила до дочки, не хвилювалася за неї, коли вона жила у чужих людей, приблизно знала адресу їх проживання ( АДРЕСА_3 ), вважала ОСОБА_23 та ОСОБА_22 друзями. Коли дочка повернулася додому свідок не пам`ятає, дочка не розказувала про спілкування з ОСОБА_8 . Свідок повідомила, що з обвинуваченим перебуває лише в дружніх стосунках, повідомлення інтимного характеру він їй не присилав. Зазначила, що не помічала щоб ОСОБА_8 цікавили неповнолітні дівчата, не казала дочці йти погуляти з ним. На зараз дочка з ОСОБА_19 не спілкується. Про листування з ОСОБА_19 дочка свідку не розповідала, про те чи надходили від нього фото інтимного характеру також. Дочка не зверталася до поліції, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 змусили дитину підписати заяву у відділенні поліції. Дочка розповідача їй, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 побачили повідомлення від ОСОБА_8 та почали переписку від її імені. ОСОБА_66 залякували тим, що позбавлять її мати батьківських прав. Допит у поліції відбувався за відсутності матері. Про дану ситуацію свідок дізналася, коли її викликали на допит до поліції. З підстав утримання дочки ОСОБА_23 та ОСОБА_22 до правоохоронних органів не зверталася, чому пояснити не змогла.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Обвинуваченим та його захисником не надано суду доказів, які б свідчили про особисту зацікавленість свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у розгляді цього кримінального провадження, оскільки ці свідки ретельно допитувалися в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненим ОСОБА_8 злочинів за ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України, попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому підстав вважати, що свідки мають намір оговорювати обвинуваченого немає.

Доводи сторони захисту щодо невірного викладення показань свідків та неповноти їх викладення у вироку не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно звукозаписів судових засідань, до яких надано доступ суду апеляційної інстанції, колегією суддів не встановлено істотної неповноти чи розбіжностей щодо повідомлених свідками суттєвих обставин з тими показаннями, які відображені в мотивувальній частині вироку.

Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку відомості письмових доказів, а саме:

- рапортів: начальника УМП ГУНП в Харківській області від 14.06.2022 №301/119-16/01-2022 (т.2 арк.6), старшого оперуповноваженого в ОВС УМП ГУНП в Харківській області від 14.06.2022 (т. 2 арк.7), начальника УМП ГУНП в Харківській області від 21.02.2023 №98 (т.2 а.с.9), старшого оперуповноваженого в ОВС УМП ГУНП в Харківській області від 21.02.2-023 (т.2 арк.11), старшого оперуповноваженого в ОВС 4-го відділу УМП ГУНП в Харківській області (т. 2 арк.12), в яких зазначено про надходження інформації щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який за допомогою месенджера «Телеграм» здійснює виготовлення та розповсюдження зображень порнографічного характеру серед неповнолітніх та вчинив інтелектуальні розпусні дії щодо неповнолітньої ОСОБА_7 ;

- заяві ОСОБА_7 від 24.06.2022 про залучення до провадження як потерпілої, в якій просить притягнути до кримінальної відповідальності чоловіка на ім`я « ОСОБА_26 », який розповсюджує фотографії порнографічного характеру (т.2 арк.21);

- заяві ОСОБА_7 від 24.06.2022, якою вона просить долучити до матеріалів скріншоти переписки в «Телеграм» з чоловіком на ім`я « ОСОБА_26 » (т. 2 арк.25);

- протоколі огляду речей від 24.06.2022 з додатком, в якому зафіксовано огляд DVD-R диску TM «HP», 16х, 4,7 GB, 120 min сірого кольору. Під час огляду встановлено, що на ньому знаходиться 61 файл формату «JPG», з скріншотами екрану мобільного телефону, а саме переписки в мобільному месенджері «Телеграм» з особою на ім`я « ОСОБА_12 » з номером мобільного телефону « НОМЕР_3 », що містить елементи переписки розпусного характеру, два файли з скріншотами під назвою «рhoto_2022-06-03_17-39-21 (2)», «рhoto_2022-06-03_17-39-21», що мають зображення чоловічого статевого органа (т. 2 арк.26-42);

- висновку судово- мистецтвознавчої експертизи №2790/22 складеним 28.06.2022, проведеної на підставі постанови слідчого від 24.06.2022 (т.2 а.с.46), відповідно до якої відеоінформація, яка міститься в 2 фотофайлах під заголовками: «рhoto_2022-06-03_17-39-21 (2)», «рhoto_2022-06-03_17-39-21», має порнографічний характер (т. 2 арк.51-53);

- протоколу від 09.08.2022 про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних інформаційних систем, доступ до якого надано користувачем, а саме: телефону «Xiaomi Redmi 9C», яким користується ОСОБА_7 (т. 2 арк.57-58) з додатком (т. 2 арк.59), в якому зазначено про відкриття файлів та папок телефона, перегляд скріншотів переписки в месенджері «Телеграм» та збережено на електронному носії інформації;

- протоколу обшуку від 26.01.2023, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 18.01.2023, справа №953/431/23 (т.2 а.с.64), квартири за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 (т.2 а.с.15-16), в ході якого вилучено мобільний телефон, ноутбук, 5 стартових пакетів мобільного оператора зв`язку, поміщені у полімерні пакети, які опечатані бирками (т.2 а.с.65-68), з додатком до протоколу обшуку - відеофіксацією (т. 2 арк.69);

- протоколу огляду від 15.03.2023 з додатком, під час якого було оглянуто - мобільний телефон торгової марки «Samsung A31» ІМЕI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який було вилучено в ході проведення обшуку 26.01.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , яким користується ОСОБА_8 . Перед початком огляду встановлено, що цілісність пакування та опечатки не порушена, на печатці присутні підписи слідчого, понятих та ОСОБА_8 . Після включення телефону на екрані встановлено наявність додатку «Телеграм», в якому вказано абонента на ім`я « ОСОБА_67 » з номером телефону НОМЕР_3 . У додатку виявлено наявність контакту « ОСОБА_68 » з номером телефону - НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чат спілкування з якою видалений 06.12.2022. Також в ході огляду загальних чатів, які відвідував власник телефону виявлені такі: «Ищу парня девушку 11 18 лет», «Малолетки знакомства девушки» та інші (т.1 арк.79-83).;

- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 23.03.2023 на підставі слідчого судді від 17.03.2023 (т. 2 арк.87) було на диску надано інформацію за період часу з 00:01 01.04.2022 по 00:01 26.01.2023 з мобільного номеру телефону з номером НОМЕР_3 з прив`язкою до адрес базових станцій (арк.89-90, 91, 92);

- протоколу огляду речей від 29.03.2023, під час якого оглянуто DVD-R диск , 4,7 GB/120 min TM «Alerus» з надписом ПрАТ «Київстар» вх№5174, 5173, вих. №3373,3372/з/кт/, який був вилучений в ході тимчасового доступу до речей і документів 23.03.2023 в м. Києві. В пам`яті DVD-R диску знаходиться папка з назвою «5173», в якій знаходиться три файли: «[5173_zIMEI]-23.03.2023 11.57.56» тип файлу Документ XML; «5173-список» тип файлу Документ Microsoft Word; «Київстар БС всі (05.01.2023)» тип файлу Лист Microsoft Exel. В ході огляду файлу «[5173_zIMEI]-23.03.2023 11.57.56» тип файлу Документ XML встановлено в період часу 01.04.2022- 26.01.2023 з`єднання номеру абонента А з номером телефону « НОМЕР_8 », також : imsi, імеі, типи з`єднання, дата та час фіксації, дата завершення, номер абонента Б, тривалість, LAC, CID. В ході огляду встановлено з`єднання номеру абонента А з номером « НОМЕР_3 », який належить підозрюваному ОСОБА_8 з номером абонента Б «НОМЕР_6», який належить неповнолітній потерпілій ОСОБА_7 . Так, зафіксовано вихідний дзвінок 19.05.2022 о 13:57, вихідне СМС 19.05.2022 о 14:04, вхідні СМС в цей же день о 14:04, 14:05; 01.06.2022 - вхідне СМС о 13:50; 04.06.2022 - два вхідні СМС о 15:30. В ході огляду файлу «5173-список» тип файлу Документ Microsoft Word встановлено абонентський номер телефону « НОМЕР_3 ». В ході огляду файлу «Київстар БС всі (05.01.2023)» тип файлу Лист Microsoft Exel встановлено таблицю з цифровими позначеннями та адресами базових станцій (т.2 арк.95-100);

- речових доказом телефоном торгової марки «Samsung A31», який був вилучений під час обшуку у ОСОБА_8 та оглянутий у судовому засіданні (підстав, зазначених захисником для визнання даного доказу недопустимим судом не встановлено, оскільки він не є похідним від недопустимого).

Отже, з вищенаведених показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків та долучених до справи доказів об`єктивно вбачається, що судом першої інстанції правильно було встановлено в діях ОСОБА_8 складу злочинів, передбачених ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України, а тому колегія суддів критично ставиться до апеляційних доводів сторони захисту щодо неправильної правової кваліфікації дій обвинуваченого чи відсутності його діях складу цих злочинів.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи захисника ОСОБА_9 про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв будь-яких протиправних дій, не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, а навпаки спростовується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями потерпілої і свідків, які узгоджуються між собою.

Крім того, сторона захисту мотивує доводи апеляційної скарги тим, що результати обшуку від 26.01.2023 за місцем мешкання обвинуваченого, а також усі похідні від нього докази, є недопустимими доказами, оскільки , на думку захисника, обшук проведений неуповноваженими на те особами та з порушенням його суттєвих умов, тобто з порушенням п.1 ч. 2 ст. 87, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України.

Вищенаведені доводи сторони захисту, які аналогічні доводам апеляційної скарги захисника, були предметом розгляду судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів ставиться критично до доводів апеляційної скарги захисника щодо допущення процесуальних порушень під час проведення обшуку та, відповідно, недопустимості всіх отриманих під час нього доказів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обшук від 26.01.2023 проведений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 18.01.2023 (справа №953/431/23) та за результатами проведення цієї слідчої дії слідчим ОСОБА_69 складений протокол обшуку від 26.01.2023.

При цьому, під час судового розгляду в суді першої інстанції було досліджено відеозапису, на якому зафіксовано обшук, з якого вбачається, що ОСОБА_8 добровільно видав свій телефон. Обшук проводився особисто слідчим ОСОБА_69 і під його керівництвом, оперуповноважені виконували вказівки слідчого, тим самим забезпечили оперативне супроводження обшуку відповідно до доручення слідчого від 23.01.2023 №1475/119-24/2023 (т.2 арк.63).

Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними твердження сторони захисту про те, що обшук проведено неуповноваженою особою, оскільки, як убачається з протоколу обшуку від 26.01.2023, обшук проводився слідчим СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_69 , тобто уповноваженою особою, відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК, при цьому залучення за таких умов слідчим для участі в обшуку, окрім нього, інших працівників, зокрема оперативних, не є порушенням, що повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, що викладене у постановах від 19.08.2021 у справі №538/182/17 (№51-1863км21) та від 16.10.2023 у справі №212/7057/18 (провадження № 51-2532км22).

Суд звертає увагу на те, що залучення співробітників оперативних підрозділів для проведення певних процесуальних дій є формою взаємодії слідчих органів та органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, має організаційний характер і не свідчить про здійснення обшуку неуповноваженою на те особою.

Більше того протокол обшуку не містить жодних доповнень та зауважень від будь-якого учасника зазначеної слідчої дії.

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги відомості рапортів, що надані стороною обвинувачення, на переконання колегії суддів, є субєктивними, оскільки, згідно правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 10.03.2021 у справі №425/217/17, доказ це не сам процесуальний документ «рапорт», а відомості, отримані у встановленому законом порядку та вміщені в ньому.

Окрім цього, доводи захисника про безпідставне врахування судом першої інстанції відомостей рапортів, які не можуть бути визнані доказами у справі, колегія суддів вважає, що судом при обґрунтуванні та посиланні на докази було взято до уваги саме інформацію з рапортів, яка у взаємозв`язку з іншими доказами проаналізована судом, а тому посилання на рапорти, як на докази вини, не є визначальним у висновку суду першої інстанції щодо вини обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_9 про визнання недопустимим протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 09.08.2022 як отриманого без попереднього дозволу уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення (т. 5 а.с.13), то вони були належним чином перевірені судом першої інстанції та правильно визнано такими, що є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами 2 та 3 ст. 87 КПК України містить перелік підстав для визнання доказів недопустимими.

Жодна з підстав для визнання доказів недопустимими, передбачена зазначеними нормами закону, захисником не наведена.

Частиною 2 ст. 40 КПК України, встановлено перелік повноважень слідчого, до якого, зокрема, входить проведення слідчих (розшукових) дій, НСРД у випадках, встановлених КПК України, або ж доручення їх проведення відповідним оперативним підрозділам.

У свою чергу, за приписами ст. 41 КПК України, під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник підрозділу Національної поліції користується повноваженнями слідчого.

Частиною ст. 246 КПК встановлено, що проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи Національної поліції.

Судом першої інстанції було враховано, що співробітники поліції здійснювали НСРД за дорученням слідчого відповідно до ст. 41 КПК України, а тому вони були уповноважені як проводити ці дії, так і фіксувати їх хід у протоколах, адже користувалися повноваженнями слідчого.

Слідчі (розшукові) дії, а саме: проведення огляду мобільного телефона «Xiaomi Redmi 9С», який належить малолітній ОСОБА_7 доручено слідчим відділу СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_70 працівникам УМП ГУНП в Харківській області (доручення т. 2 арк.55). У дорученні зазначені всі відомості, необхідні для проведення негласної слідчої (розшукової) дії. НСРД проведено старшим оперуповноваженим в ОВС УМП ГУНП в Харківській області ОСОБА_71 , який є уповноваженою особою. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №359/1982/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 КПК України, ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний звернутися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на втручання у приватне спілкування в порядку, передбаченому статтями 246, 248, 249 цього Кодексу, якщо будь-яка слідча (розшукова) дія включатиме таке втручання.

Частиною 3 ст. 258 КПК України, встановлює, що спілкуванням є передання інформації у будь-якій формі від однієї особи до іншої безпосередньо або за допомогою засобів зв`язку будь-якого типу. Спілкування є приватним, якщо інформація передається та зберігається за таких фізичних чи юридичних умов, при яких учасники спілкування можуть розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 258 ЦПК України втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним. Різновидом втручання в приватне спілкування є зокрема зняття інформації з електронних інформаційних систем (п. 4 ч. 4 ст. 258 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 264 КПК України визначає, що пошук, виявлення і фіксація відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або їх частин, доступ до електронної інформаційної системи або її частини, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача може здійснюватися на підставі ухвали слідчого судді, якщо є відомості про наявність інформації в електронній інформаційній системі або її частині, що має значення для певного досудового розслідування.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 264 КПК України, не потребує дозволу слідчого судді здобуття відомостей з електронних інформаційних систем або їх частини, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Як вбачається з відомостей судового провадження, потерпілою ОСОБА_7 , як власником телефона, було надано належний її телефон для проведення огляду, про що надана на ім`я слідчого відповідна заява від 27.07.2022, написана в присутності законного представника ОСОБА_72 (т.2 арк.54).

Крім того, законний представник потерпілої, завідувач сектору з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_17 , яка була присутня під час допиту потерпілої ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні, під час видачі нею телефону, у судовому засіданні підтвердила, що ніхто не тиснув на потерпілу, не примушував, всі дії вона вчиняла добровільно.

Крім того, відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Водночас, стороною захисту не наведено переконливих доводів на користь того, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи обвинуваченого ОСОБА_8 або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося, з огляду на обставини, встановлені судом першої інстанції.

Наведене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, сформованому у постанові від 31.08.2022 (провадження № 13-3кс22, справа № 756/10060/17).

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного, що у даному конкретному випадку, відповідно до положень ч. 2 ст. 264 КПК України, здобуття відомостей з електронних інформаційних систем не потребувало дозволу слідчого судді, а тому до нього, згідно з ч. 2 ст. 258 КПК України, не підлягає застосуванню положення ст. 246 КПК України в частині необхідності прийняття рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій слідчим, прокурором в обов`язковому порядку.

Колегія суддів також критично ставиться до апеляційних доводів захисника ОСОБА_9 про те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проведено неуповноваженими особами та здобуті докази у кримінальному провадженні №0000291 від 14.06.2022 не можуть бути використані у кримінальному провадженні №0000208 від 21.02.2023, оскільки прокурором не було надано суду постанови про створення групи слідчих та групи прокурорів, а також постанови про об`єднання кримінальних проваджень, з наступних підстав.

З вбачається з матеріалів судового провадження, Реєстром досудових розслідувань підтверджується винесення заступником начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області постанови про створення групи слідчих 17.06.2022, до яких відповідно до обвинувального акту входить слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_73 .

Аналогічно підтверджуються повноваження прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні. В реєстрі матеріалів досудового розслідування міститься інформація про винесення заступником керівника Харківської обласної прокуратури постанови про призначення групи прокурорів 17.06.2022 (розділ ІІ п. 4 Реєстру). Відповідно до обвинувального акту процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснювалося зокрема прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 .

Крім того, постановою процесуального керівника ОСОБА_10 від 21.02.2023 кримінальні провадженні №0000291 від 14.06.2022 та №0000208 від 21.02.2023 об`єднані в одне провадження, якому присвоєно основний номер - №0000291 від 14.06.2022.

Відповідно до ч. 7 ст. 217 КПК України, днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднано матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

При цьому, обвинувачений, його захисники ОСОБА_74 та ОСОБА_9 були ознайомлені з усіма матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, що підтверджується відповідними протоколами (т.2 арк.112-113, 114).

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором надано суду на огляд оригінали вищезазначених процесуальних документів, а саме: постанову про створення групи слідчих від 17.06.2022; постанову про призначення групи прокурорів для здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні від 17.06.2022; постанову про створення групи слідчих від 24.01.2023; постанову про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 21.02.2023; постанову про обєднання матеріалів досудового розслідування від 21.02.2023, а також витяги з ЄРДР у кримінальних провадженнях №0000291 від 14.06.2022, №0000208 від 21.02.2023, які були досліджені судом та копії цих документів, з урахуванням думки усіх часників процесу, були приєднані до матеріалів цього судового провадження.

Отже, доводи сторони захисту про те, що досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні проведено неуповноваженими особами, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Судом першої інстанції також надана критична оцінка твердженням обвинуваченого в частині того, що йому не було відомо про дійсний вік потерпілої та він був впевнений, що потерпілій є 16 років, з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції зазначив, що зі слів обвинуваченого, ОСОБА_75 і ОСОБА_76 повідомили, що остання досягла 16-річного віку. При цьому, потерпіла ОСОБА_7 щодо того, чи повідомляла вік обвинуваченому під час переписки, зазначила, що повідомила йому, що їй 16 років. Водночас, потерпіла не змогла пояснити мету викривлення свого віку. Крім того, викликає сумнів впевненість саме в повідомленні обвинуваченому свого віку потерпілою, в той час як іншу переписку ОСОБА_76 пам`ятає погано. Свідок ОСОБА_11 при допиті пояснила, що не повідомляла ОСОБА_8 вік своєї дочки, що спростовує його твердження про те, що ОСОБА_56 повідомила йому, що ОСОБА_38 є 16 років.

Крім того, суд першої інстанції враховував, що на момент допиту свідка ОСОБА_11 вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 (шлюб укладено 25.02.2023), про що ані свідок ОСОБА_77 , ані обвинувачений ОСОБА_19 суду не повідомили.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначене свідчить про наявність не лише дружніх стосунків, а про наявність близьких стосунків, тому ОСОБА_11 не могла не повідомити обвинуваченому вік своєї дочки. Отже, суд дійшов висновку, що обвинувачений усвідомлював, що спілкується з особою, яка не досягла 16-ті років.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що показання обвинуваченого, який зазначив, що був впевнений, що спілкується (переписується) з ОСОБА_78 , - є неспроможними, оскільки повідомлення та фотознімки розпусного змісту він направляв на номер телефону неповнолітньої ОСОБА_79 , достовірно знаючи про те, що це саме її номер телефона.

Також суд не взяв до уваги пояснення обвинуваченого про те, що з ним спілкувалися замість ОСОБА_40 треті особи (свідки ОСОБА_80 та ОСОБА_81 ), оскільки такі твердження є лише припущеннями обвинуваченого та жодними доказами не підтверджено.

Суд першої інстанції також надав оцінку повідомлення свідка ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого та потерпілої про написання потерпілою заяви до правоохоронних органів під тиском та/або погрозами, оскільки законний представник потерпілої, завідувач сектору з питань захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_17 , яка була присутня під час допиту потерпілої ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні, під час видачі нею телефону, у судовому засіданні підтвердила, що ніхто не тиснув на потерпілу, не примушував, всі дії вона вчиняла добровільно.

З цим висновками погоджується і колегія суддів, у зв`язку з чим подана апеляційна скарга в цій частині є безпідставною.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про незаконність оскарженого вироку колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Колегія суддів розцінює не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за пред`явленим обвинуваченням, як обраний засіб захисту від пред`явленого обвинувачення і бажання уникнути відповідальності за скоєне.

Належить також зазначити, що ч.2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

З огляду на викладене, версія та доводи захисника ОСОБА_9 про незгоду з оскаржуваним вироком в частині невизнання останнім своєї вини за пред`явленим обвинуваченням, суперечливість та відсутність достовірних і допустимих доказів на підтвердження вини в інкримінованих ОСОБА_8 злочинів мають суто суб`єктивний та безпідставний характер.

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.156, ч.2 ст.301 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Судом першої інстанції також повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 .

При цьому, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни судового рішення при перевірці цього кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Салтівського районного суду м.Харкова 07 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді :