ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 587/2165/20

провадження № 51-6255 км 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілих

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , представника потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, а також прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Сумського апеляційного суду від 13 травня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227, за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що судимостей не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_11 на користь останньої 8184 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 13 травня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за те, що він, в період з 17:11 год 11 квітня 2020 року до 03:00 год 12 квітня 2020 року, точного часу в ході досудового та судового розгляду встановити не видалось за можливе, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , під час спільного вживання спиртних напоїв з раніше знайомим йому ОСОБА_12 , в ході раптово виниклих неприязних відносин, умисно, усвідомлюючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків в результаті своїх дій, штиковою лопатою наніс останньому численні (не менше 47) удари по голові, шиї тулубу та кінцівкам в життєво-важливі органи людини, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження несумісні з життям, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і перекваліфікувати дії ОСОБА_11 на ст. 123 КК України, призначивши покарання в межах санкції зазначеної статті. Обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи про те, що судами попередніх інстанцій, на її думку, не було враховано належним чином того, що саме потерпілий напав на засудженого під час конфлікту, а ОСОБА_11 в зв`язку з цим був змушений захищатися. Посилається також на те, що судом належним чином не було з`ясовано можливість вчинення ОСОБА_11 злочину в стані сильного душевного хвилювання через прийняття ним ліків, які мають вплив на психічний та емоційний стан, а клопотання про призначення додаткової судово-психіатричної експертизи для перевірки цієї обставини безпідставно було залишено без задоволення. Захисник вважає, що обставини події злочину та віктимна поведінка потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_11 діяв у стані сильного душевного хвилювання.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості. Прокурор не погоджується з перекваліфікацією судом першої інстанції дій ОСОБА_11 на ч. 2 ст. 121 КК України та вважає, що суд не навів переконливих мотивів прийнятого рішення. Стверджує, що з огляду на встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також зважаючи на кількість нанесених ударів у життєво-важливі органи (більше 47) та поведінку ОСОБА_11 після скоєння злочину, дії засудженого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України. Не погоджується з викладеними в ухвалі апеляційного суду мотивами визнання доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення про це безпідставними та посилається на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі представник потерпілих також не погоджується з перекваліфікацією дій ОСОБА_11 на ч. 2 ст. 121 КК України та просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Крім того наводить доводи якими не погоджується з вирішенням цивільного позову в частині стягнутих судом відшкодувань матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наявність підстав для задоволення цивільного позову в повному обсязі. Також обґрунтовує невідповідність призначеного ОСОБА_11 покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, посилаючись на те, що суди не обґрунтували належним чином обраного покарання, а за наявних в справі даних про особу засудженого та його поведінки після скоєння злочину, відсутності щирого каяття, останньому слід було обрати більш суворе покарання.

Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_10 підтримала подану нею касаційну скаргу та, з наведенням доводів на її обґрунтування, просила її задовольнити. Касаційні скарги прокурора та представника потерпілих вважала безпідставними та просила залишити їх без задоволення.

Прокурор та представник потерпілих під час касаційного розгляду підтримали подані ними касаційні скарги та просили їх задовольнити. Касаційну скаргу захисника просили залишити без задоволення.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Під час вирішення питання про наявність таких порушень суд має керуватися ч. 1 ст. 412 КПК України, яка передбачає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Для постановлення такого судового рішення апеляційний суд із дотриманням визначеної главою 31 КПК України процедури за наявності відповідних доводів в апеляційній скарзі повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості (це передбачає оцінку оскарженого судового рішення на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам провадження та дослідженим у судовому засіданні доказам), а також ухвалити рішення, яке повною мірою відповідатиме вимогам ст. 370 КПК України, а також ст. 419 КПК України.

Як визначено ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, воно безумовно, повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України.

Недотримання зазначених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає наведеним вимогам кримінального процесуального закону.

Так, суд першої інстанції за наслідком розгляду даного кримінального провадження дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте виснував, що його дії необхідно кваліфікувати саме за ч. 2 ст.121 КК України в зв`язку з тим, що він діяв із неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, а до настання смерті потерпілого від таких ушкоджень ставився необережно. При цьому, суд перевірив твердження сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_11 саме умисного вбивства, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та позицію сторони захисту про вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання та необхідність кваліфікації дій засудженого за ст. 123 КК України і визнав їх неспроможними.

Не погодившись з такими висновками суду першої інстанції, прокурор та представник потерпілих подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати вирок і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_11 винуватим саме за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вважали, крім іншого, що дії останнього свідчать про наявність у нього умислу саме на позбавлення життя потерпілого. Прокурор наводив доводи якими оспорював фактичні обставини кримінального провадження, не погоджувався з оцінкою доказів та стверджував про наявність у ОСОБА_11 прямого умислу на умисне вбивство.

Проте апеляційний суд визнав наведені посилання апеляційних скарг неприйнятними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадженням та дослідженим доказам, одночасно погодившись, при цьому, з правильністю встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення судом першої інстанції.

Водночас, з огляду на наведені у вироку суду першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, з правильністю встановлення яких погодився апеляційний суд, колегія суддів касаційного суду не може погодитися з наведеними в ухвалі суду апеляційної інстанції мотивами визнання доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, суд першої інстанції у вироку встановив, що ОСОБА_13 було нанесено ОСОБА_12 численні удари, в результаті яких спричинено потерпілому тілесні ушкодження, несумісні з життям. З таким формулюванням встановлених фактичних обставин кримінального провадження і погодився апеляційний суд та зважаючи на зміст висновку судово-медичної експертизи № 375/248 від 22 травня 2020 року, відповідно до якого смерть потерпілого настала не одразу після нанесення йому ударів лопатою ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_12 деякий час самостійно пересувався, виснував, що засуджений не був позбавлений можливості довести злочин до кінця, але не вчинив у подальшому відносно потерпілого будь-яких протиправних дій, направлених саме на вбивство останнього, тобто діяв із неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, а тому дії ОСОБА_11 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України як умисні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.

Наведений висновок апеляційного суду є суперечливим за своїм змістом, оскільки саме формулювання про те, що ОСОБА_13 було нанесено ОСОБА_12 численні удари, в результаті яких спричинено потерпілому тілесні ушкодження, несумісні з життям свідчить про наявність прямого умислу на позбавлення життя особи, а звідси й суперечливість викладених в судовому рішенні висновків суду про те, що засуджений не мав прямого умислу на вбивство потерпілого, а тому його дії охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 121 КК України як умисні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.

За наведених обставин, доводи касаційної скарги прокурора та представника потерпілих про відсутність в ухвалі апеляційного суду умотивованих відповідей на доводи їх апеляційних скарг про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_11 , є обґрунтованими.

Як неодноразово наголошував касаційний суд, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення, чого в даному випадку зроблено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_11 здійснено без належної перевірки наведених у апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілих доводів та надання обґрунтованих відповідей на них, в зв`язку з чим ухвалу апеляційного суду не можна вважати такою, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Водночас, з огляду на те, що представник потерпілих у касаційній скарзі також ставила питання про скасування вироку суду першої інстанції і наводила доводи про неправильне, на її думку, вирішення цивільного позову в частині стягнутих судом відшкодувань матеріальної та моральної шкоди, її касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Як і частковому задоволенню підлягає касаційна скарга прокурора, оскільки він, крім іншого, наводив доводи якими не погоджувався з призначеним ОСОБА_11 покаранням внаслідок м`якості, обґрунтованість яким може бути надана лише після вирішення питання про правильність кваліфікації дій останнього.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_11 перебував у стані сильного душевного хвилювання та не усвідомлював свої дії, а тому їх необхідно кваліфікувати за ст. 123 КК України, то вони є безпідставними, оскільки як убачається з висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 113 від 22 червня 2020 року ОСОБА_11 на момент вчинення інкримінованого йому правопорушення будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в стані фізіологічного афекту не перебував.

Проте зважаючи на те, що в прохальній частині касаційної скарги захисник ставила питання про зміну вироку та ухвали судів попередніх інстанцій і наводила доводи про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, а колегія суддів за результатом касаційного розгляду дійшла висновку про необхідність скасування ухвали апеляційного суду, в тому числі з цих підстав, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , представника потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , а також прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Сумського апеляційного суду від 13 травня 2024 року щодо ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3