УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 543/471/24

провадження № 51-4067ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року та Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 125, ст. 128 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Оржицький районний суд Полтавської області ухвалою від 06 січня 2025 року звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ст. 128 КК, у зв`язку із закінченням строків давності передбачених ст. 49 цього Кодексу, а кримінальне провадження закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

За обвинувальним актом ОСОБА_6 16 жовтня 2021 року близько 23:30 на порозі біля вхідних дверей кафе «Берізка» за адресою: вул. Першотравнева, 11; с.Тарасенкове, Лубенського району, Полтавської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_7 по черзі один удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя та один удар кулаком лівої руки в область правої частини голови, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також один удар кулаком лівої руки в область правої частини обличчя від яких ОСОБА_4 упав на спину, вдарившись тім`яно-потиличною частиною голови об бетонний поріг покритий плиткою та отримав внаслідок падіння на площину з контактом лівою тім`яно-потиличною ділянкою тяжкі тілесні ушкодження.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та ст. 128 цього Кодексу, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Полтавський апеляційний суд ухвалою від 21 липня 2025 року рішення місцевого суду залишив без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Представник потерпілого у касаційній скарзі не погоджується із судовими рішеннями у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , просить їх скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що судові рішення у кримінальному провадженні постановлені без дотримання приписів ст. 370 КПК.

Представник вказує на те, що місцевий суд передчасно ухвалив рішення щодо закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , оскільки не було з`ясовано всі обставини справи та не досліджено докази винуватості обвинуваченого.

Також ухвала місцевого суду є незаконною, оскільки головуючий мав упереджене ставлення до потерпілого. Обвинувальний акт складено з порушенням вимог статей 91, 291 КПК, оскільки формулювання обвинувачення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Суд безпідставно вказав, що процесуальні витрати відшкодуванню не підлягають в зв`язку з ненаданням доказів їх понесення.

Апеляційний суд належним чином не перевірив доводи потерпілої сторони, не дав належної оцінки упередженості головуючого в місцевому суді, не перевірив доводи щодо неефективності досудового розслідування, чим не дотримався приписів ст. 419 КПК.

Крім того представник потерпілого перед судом касаційної інстанції ставить питання щодо відшкодування процесуальних витрат, які понесе потерпілий у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги через подачу та розгляд касаційної скарги.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального Кодексу (далі-КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та судові рішення, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не має.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій. Тому доводи скарги представника потерпілого в цій частині не є предметом перевірки суд касаційного суду.

Як убачається з касаційної скарги, представник потерпілого не погоджується з ухвалою місцевого суду про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності передбачених ст. 49 КК за результатами підготовчого судового засідання.

Однак, згідно приписів ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Приписами ст. 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, зокрема три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах 1 та 2 цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності та відповідно закриття кримінального провадження можливе у разі незаперечення нею проти цього.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття кримінального провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 284 КПК передбачає можливість закриття кримінального провадження судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Порядок звільнення від кримінальної відповідальності регламентовано ст. 286 КПК.

Так, частина 4 вказаної статті передбачає, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На переконання колегії суддів, суди попередніх інстанцій дотрималися вказаних норм матеріального та процесуального права.

Оскаржуваними судовими рішеннями встановлено, що під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК, на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, яке було задоволено, водночас потерпіла сторона заперечувала проти цього. Даних, які б свідчили, що строки давності переривалися з підстав ухилення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності не встановлено.

Тобто суд діючи в межах кримінального та процесуального законів взяв до уваги обставини, які за законом мають правове значення та закрив кримінальне провадження. Такі дії суду є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не перевірив правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , Суд не бере до уваги оскільки, суди були позбавлені права вийти за межі пред`явленого обвинувачення. Під час підготовчого провадження прокурор не висловлював позицію щодо зміни обвинувачення в порядку ст. 337 КПК, а підтримав клопотання про закриття кримінального провадження з підстав наведених у клопотанні.

Обставини, які виключають участь судді у розгляді кримінального провадження визначені статтями 75, 76 КПК. Відвід судді вирішується в порядку передбаченому ст. 81 цього Кодексу шляхом заявлення відводу. Як видно із касаційної скарги представником потерпілого було подано таке клопотання, яке було розглянуто і ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2024 року було відмовлено у його задоволенні, що підтверджується наявним рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Доводи представника щодо порушення прав потерпілого в частині невирішення судом питання процесуальних витрат не впливають на законність прийнятих судових рішень. Суд приймаючи рішення про закриття кримінального провадження вказав, що процесуальні витрати відшкодуванню не підлягають в зв`язку з ненаданням доказів їх понесення.

Слушним є висновок апеляційного суду, що закриття кримінального провадження з підстави закінчення строків давності, є нереабілітуючою обставиною, і за своєю суттю є більш м`якої формою закінчення кримінального провадження для особи, ніж обвинувальний вирок, однак це не звільняє від сплати процесуальних витрат на правову допомогу потерпілому у випадку їх обґрунтованості та документального підтвердження.

Колегія суддів вважає, що невирішення питання відшкодування процесуальних витрат, не перешкоджає в захисті прав і інтересів потерпілого, оскільки їх стягнення можливе в іншому порядку передбаченому КПК та ЦК.

Щодо вимог представника потерпілого про стягнення процесуальних витрат з ОСОБА_6 у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги через подачу та розгляд касаційної скарги, вони не можуть бути вирішені, оскільки питання їх стягнення розв`язується лише за результатами касаційного розгляду справи по суті.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі представника потерпілого доводам, які здебільшого є аналогічними доводам його касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , суди дотрималися вимог ст. 370 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги представника потерпілого немає, Верховний Суд на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 06 січня 2025 року та Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3