Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1507/25
Провадження № 1-кс/499/54/25
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2025 року селище Іванівка

Слідчий суддя Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділення №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прохорове Іванівського району Одеської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у кримінальному провадженні №0000498 від 09.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із зазначеним клопотанням, у якому проситьЗастосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 з місцем визначення тримання у Державній Установі "Одеський слідчий ізолятор" м. Одеса, на строк досудового розслідування, тобто строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване тим, що 23.10.2025, в ході телефонної розмови зі ОСОБА_6 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел направлений на незаконний збут за грошову винагороду наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконний збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, всупереч вимогам статей 7, 8, 12, 13, 27, 36 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та статті 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», посягаючи на суспільні відносини в сфері обігу наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_5 , 23.10.2025 під час телефонної розмови, домовився зі ОСОБА_6 про зустріч та продаж останньому наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу за 1000 гривень.

В той же день, а саме 23.10.2025, приблизно о 14:10, ОСОБА_6 , зустрівся з ОСОБА_5 за місцем проживання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час зустрічі, ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 з рук в руки, тим самим незаконно збув шляхом продажу, наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, масою 4.56г за 1000 гривень, який знаходився в одному полімерному зіп-пакеті.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення строком від 4 до 8 років.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки вчинено тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років позбавлення волі та у підозрюваного відсутні тісні соціальні зв`язки: неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, відсутнє постійне місце роботи; зазначено, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (штучне затягування досудового розслідування та розголошення його відомостей, що призведе до його неповноти, втрати доказів).

Враховуючи наведене, застосування більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 не здатне забезпечити ненастання вищевказаних ризиків.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні підтримали клопотання з наведених у ньому підстав та просили задовольнити. Щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів зазначили, що особа вчинила тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, є інформація, що підозрюваний не постійно проживає за встановленою адресою, систематично здійснював обмін наркотичних засобів на продукти, цигарки тощо.

Обвинувачений у судовому засіданні вказав, що дійсно вирощував у себе вдома рослини роду коноплі, однак для власного вжитку, нікому ніколи не продавав, це вперше його знайомий запропонував йому 1000 грн. та він не відмовився аби купити поїсти, адже ніде не працює, його кормила тітка, а бабуся, з якою проживає, тільки-но після інсульту. Просив застосувати домашній арешт, запевнив, що з`являтиметься, не буде переховуватись, влаштується на роботу та ніколи більше такого не робитиме, цього не повториться.

Заслухавши учасників, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч.4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Положення ст. 177 КПК України визначають мету і підстави застосування запобіжних заходів.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000498 від 09.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_6 від 06.10.2025;

- протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 25.11.2025;

- протоколом про результати аудіо, відео контролю особи від 25.11.2025;

- висновком експертизи наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів від 06.11.2025;

- протоколом обшуку від 17.12.2025 по місцю мешкання ОСОБА_5 в с.Прохорове Березівського району Одеської області.

На переконання слідчого судді ці докази здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно з ч.1 ст.307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

Отже, з урахуванням наведених обставин, обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя вважає не доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не знаходить підстав для визнання обґрунтованими доводи сторони обвинувачення щодо можливої подальшої реалізації наркотичних засобів, оскільки як свідчать матеріали справи органом досудового розслідування було проведено обшук за місцем проживання підозрюваного та такі засоби були вилучені; підозрюваний є таким, що не має судимості.

До того ж, належного обґрунтування та конкретизації ризику, передбаченого п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України, подане клопотання не містить, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає їх недоведеними.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, у разі визнання підозрюваного винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років. Також слідчим суддею враховується, що ОСОБА_5 народився у 1991 році, неодружений, не працевлаштований, проживає разом із бабусею 1940 року народження, характеризується посередньо, такий, що не має судимості, вчинив злочин за місцем проживання.

Так, слідчий суддя не погоджується з доводами слідчого щодо неможливості призначення більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, у клопотанні сторона обвинувачення в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована, оскільки не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Застава не може бути застосована, оскільки підозрюваний не працює. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не зможе запобігти зазначеним вище ризикам.

В свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що одна лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для застосування дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За приписами ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оцінюючи в сукупності вищенаведені обставини, беручи до уваги відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_5 (такий, що не має судимості, має зареєстроване місце мешкання, проживає разом з бабусею 1940 року народження, скарг та заяв щодо недотримання добросусідських відносин до селищної ради за місцем проживання на останнього не надходили, з`явився до суду за першою ж вимогою), слідчий суддя прийшов до переконання, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою викликано об`єктивною необхідністю, є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи, а інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим слід прийти до висновку про відсутність підстав щодо застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В той же час, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу, з огляду на встановлені обставини, слідчий суддя вважає за можливе застосувати попередній за тяжкістю запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, а також за відсутності безумовних підстав для встановлення виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що слід застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт з покладенням на останнього відповідних обов`язків.

При цьому, враховуючи, що підозрюваний за наявною в матеріалах справи інформацією проживає разом з бабусею похилого віку, зобов`язався не переховуватись, за першою ж вимогою з`являтись до слідчого, прокурора, суду, знайти роботу, то слідчий суддя не вбачає підстав для застосування цілодобового домашнього арешту, а застосовує домашній арешт з забороною залишати житло у певний період доби.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділення №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання: АДРЕСА_1 , в період часу з 20 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв. наступного дня в межах строку досудового розслідування, на два місяці, тобто по 17 лютого 2026 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк по 17 лютого 2026 року (включно) наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду, за винятком необхідності звернення до медичного закладу за отриманням медичної допомоги, необхідності прямувати до зони укриття під час надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 17 лютого 2026 року.

Копію ухвали направити для виконання до ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18 грудня 2025 року.

Слідчий суддяОСОБА_7