Справа № 697/2216/25
Провадження № 1-кп/697/201/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Каневі Черкаської області кримінальне провадження № 0000234 від 04.08.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хмільна, Канівського району, Черкаської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, не працюючої, в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан на всій території України, який продовжено Указом Президента України від 15.04.2025 № 235/2025 з 09.05.2025 строком на 90 діб, однак ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, на початку травня місяця 2025 року, більш точної дати та часу не встановлено, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, перебуваючи у домоволодінні, яке належить ОСОБА_5 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, викрала з кишені куртки, яка знаходилась в коморі вищевказаного домоволодіння гаманець, в якому знаходились грошові кошти ОСОБА_5 у кількості 14 000,00 грн., після чого покинула вищевказане домоволодіння та витратила їх на власні потреби, чим завдала ОСОБА_5 майнової шкоди на вищевказану суму.

Вона ж, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, який введено на всій території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та продовжено указом Президента України від 15.04.2025 № 235/2025 з 09.05.2025 строком на 90 діб, продовжуючи свої злочинні дії, в середині травня місяця 2025 року, більш точної дати та часу не встановлено, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, перебуваючи у домоволодінні, яке належить ОСОБА_5 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, викрала з кишені куртки, яка знаходилась в коморі вищевказаного домоволодіння прозорий поліетиленовий пакет, в якому знаходились грошові кошти ОСОБА_5 у кількості 37 000,00 грн., після чого покинула вищевказане домоволодіння та витратила їх на власні потреби, чим завдала ОСОБА_5 майнової шкоди на вищевказану суму.

Вона ж, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, який введено на всій території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та продовжено указом Президента України від 15.04.2025 № 235/2025 з 09.05.2025 строком на 90 діб, продовжуючи свої злочинні дії, на початку червня місяця 2025 року, більш точної дати та часу не встановлено, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, перебуваючи у домоволодінні, яке належить ОСОБА_5 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу, викрала з-під подушки прозорий поліетиленовий пакет, в якому знаходились грошові кошти ОСОБА_5 у кількості 14 000,00 грн., після чого покинула вищевказане домоволодіння та витратила їх на власні потреби, чим завдала ОСОБА_5 майнової шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, з початку травня місяця по початок червня місяця 2025 року, ОСОБА_4 таємно викрала грошові кошти ОСОБА_5 на загальну суму 65 000,00 грн., чим завдала потерпілій майнової шкоди на вказану суму.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, а також кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, в умовах воєнного стану.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України визнала повністю за обставин, вказаних у обвинувальному акті та просить суворо не карати. Зазначила, що на початку травня 2025 року вона зайшла до будинку ОСОБА_5 та викрала гаманець з кишені куртки, яка знаходилась в коморі. В гаманці було 14 000,00 грн., які вона витратила на власні потреби. Пізніше, в середині травня цього ж року, вона знову зайшла до будинку ОСОБА_5 та викрала з кишені куртки, яка знаходилась в коморі, поліетиленовий пакет з грошовими коштами в сумі 37 000,00 грн. На початку червня 2025 року, вона зайшла до будинку ОСОБА_5 та викрала з-під подушки пакет, в якому знаходились грошові кошти в сумі 14 000,00 грн., які вона витратила на власні потреби. Завдану шкоду повністю не відшкодувала, оскільки всі кошти витратила на алкогольні напої.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі через повсякденну зайнятість та похилий вік, покарання просила призначити на розсуд суду.

Учасники судового провадження не заперечували щодо проведення судового засідання без участі потерпілого.

За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважає можливим за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд у її відсутності.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, які вважають, що вказане кримінальне провадження доцільно розглянути відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченої та ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченої.

При цьому, суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст таких обставин і не має сумнівів у добровільності їх позиції.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не здобуто.

При цьому, суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст таких обставин і не має сумнівів у добровільності їх позиції.

Також суд роз`яснив, що учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи показання обвинуваченої, наданих нею у судовому засіданні, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 доведено.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, вчиненими умисно, особу винної, яка раніше не судима в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває.

Крім того, слід зазначити, що питання призначення покарання неодноразово були предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 08 лютого 2021 року (справа № 390/235/19) міститься висновок щодо призначення покарання, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України.

Відповідно до ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України. З цього правила є виключення, згідно з яким вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями КК України, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині КК України (ч. 3 ст. 32 КК України).

Законодавство про кримінальну відповідальність та кримінальне процесуальне законодавство не містять положень про те, що кримінальні правопорушення, які утворюють передбачену ч. 1 ст. 32 КК України повторність та відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), мають бути окремо кваліфіковані в резолютивній частині обвинувального вироку, і за кожне правопорушення, кваліфіковане за однією статтею або частиною статті, має бути призначене окреме покарання.

Кваліфікація двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК (тотожних кримінальних правопорушень), та призначення за ними покарання здійснюється згідно з усталеною судовою практикою.

Тобто, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією частиною статті Особливої частини КК України (у даному випадку дії ОСОБА_4 за епізодом початок травня 2025 року кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом середина травня 2025 року кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України та за епізодом початок червня 2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України), у такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією.

За наведеного, заслухавши думку прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням ст. 75 КК України, думку обвинуваченої, яка залишила вирішення вказаного питання на розсуд суду, з урахуванням характеру та виду вчинених злочинів, їх наслідків, особи обвинуваченої, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, та обтяжуючої обставини, її відношення до вчиненого, принципу законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченій відповідно до вимог ст. 50 КК України, слід призначити покарання в мінімальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, ураховуючи суму коштів, яку викрала обвинувачена, порівняно із суворістю покарання, пов`язаного із введенням воєнного стану, не дають підстав суду для призначення більш суворого покарання.

Між тим, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, часткове відшкодування матеріальних збитків, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть її виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нового кримінального правопорушення.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченої не обиралась.

Питання речових доказів у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої не застосовувалися. Клопотання про їх застосування не надходило.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню відсутній.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази у кримінальному провадженні: гаманець синього кольору, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1