Номер провадження: 11-кп/813/2306/25
Справа № 522/8840/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000762, внесеного до ЄРДР 01 травня 2023 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Калинівське Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111, ч. 1 ст.263 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.263 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.111 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

В силу ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_7 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період часу з 15 лютого 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Вироком також вирішені питання з речовими доказами, процесуальними витратами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до оскаржуваного вироку, громадянин України ОСОБА_7 достовірно володіючи інформацією, що з 24.02.2022 року російською федерацією, а саме підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави України та, розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України, в порушення порядку встановленого Конституцією України, у період воєнного стану не пізніше березня 2022 року свідомо прийняв рішення перейти на бік ворога, а саме на сторону збройних сил та інших військових формувань рф, з метою вчинення дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, а також обороноздатності, державній безпеці України.

Так, на початку березня 2022 року територія Калинівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області була окупована збройними силами та іншими військовими формуваннями російської федерації і перебувала під їх контролем.

У період окупації Калинівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області, громадянин України ОСОБА_7 , будучи обізнаним про здійснення російською федерацією збройної агресії проти України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись ідеологічними мотивами, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перебуваючи на території смт. Калинівське Бериславського району Херсонської області, в березні 2022 року перейшов на бік ворога, тобто на бік збройних сил та інших військових формувань російської федерації, вступивши у зв`язок із невстановленими військовослужбовцями збройних сил та інших військових формувань російської федерації.

Так, ОСОБА_7 , володіючи інформацією про патріотично налаштованих громадян України, які мешкають на території Калинівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області та володіють мисливською зброєю, не пізніше березня 2022 року надав відповідну інформацію невстановленим військовослужбовцям збройних сил та інших військових формувань російської федерації та особисто, за власною ініціативою у березні 2022 року, більш точно дата та час не встановлені, вказав та разом із невстановленими військовослужбовцями збройних сил та інших військових формувань російської федерації прибув до місця проживання власників мисливської зброї: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , де, діючи спільно із вказаними військовослужбовцями збройних сил та інших військових формувань російської федерації, з метою позбавити вищезгаданих громадян України можливостей чинити опір агресору, під погрозою фізичної розправи, здійснив вилучення мисливської зброї та набоїв до неї, тим самим позбавивши останніх можливостей та засобів для здійснення самооборони чи опору збройним силам та іншим військовим формувань російської федерації.

Також, ОСОБА_7 у невстановлений час, але не пізніше 15.02.2023 року, перебуваючи на колишніх позиціях військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань російської федерації, що поблизу смт. Калинівське Бериславського району Херсонської області, більш точне місце не встановлено, віднайшов предмети, які мають ознаки вибухових пристроїв, бойових припасів та вибухових речовин, після чого в нього виник злочинний намір, спрямований на незаконне придбання, носіння, зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне носіння, зберігання та придбання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, перебуваючи на вищевказаній ділянці місцевості, всупереч вимогам, визначеним Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №662 від 21.08.1998 року, без передбаченого на те законом дозволу, взяв знайдені предмети, які мають ознаки вибухових пристроїв, бойових припасів та вибухову речовину, тобто умисно, незаконно їх придбав, які в подальшому вирішив переховати, та з цією метою переніс до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , і сховав на території свого домоволодіння у приміщеннях житлового будинку та господарських споруд, розташованих за вказаною адресою, де незаконно зберігав до 15.02.2023 року.

15.02.2023 року, в період часу з 13:58 год. по 15:40 год. під час проведення обшуку території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , виявлено та вилучено: 60 патронів, які відповідно до висновку експерта №СЕ-19-23/9997-БЛ від 29.03.2023 року належать до боєприпасів нарізної вогнепальної зброї, калібру 5,45х39 та є придатними для стрільби; 1 ручну осколкову оборонну гранату РГО та 2 ручні осколкові наступальні гранати РГН, які відповідно до висновку експерта №КСЕ-19-23/11044-ВТХ від 26.04.2023 року належать до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) та є придатні до вибуху; артилерійський порох, який відповідно до висновку експерта №СЕ-19-23/11632-ФХВР від 29.03.2023 року є вибуховою речовиною нітроцелюлозним (бездимним) порохом.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога, вчинене в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погодився із оскаржуваним вироком, вважає, що він підлягає скасуванню з огляду на наступні обставини:

- судом допитано лише свідків сторони обвинувачення, а свідків сторони захисту допитано не було;

- судом залишено поза увагою, що він перебував у російському полоні 3 місяці, під час якого відбувались тортури, жорстке побиття, катування електричним струмом, постійне приниження честі та гідності;

- обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України грунтується лише на припущеннях , хоча жодного належного та допустимого доказу до суду не надано.

На підставі наведеного обвинувачений просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким виправдати та визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК Украйни за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій стверджує, що оскаржуваний вирок є незаконним, необгрунтованим, в частині визнання ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, з огляду на наступне:

- суд дійшов висновків щодо винуватості ОСОБА_7 лише виходячи з показів свідків;

- стороною обвинувачення не доведено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджено ані факт виведення військовослужбовців зс рф у напрямку Каховської ГЕС з метою уникнення останніх від полону; ані розміщення представників зс рф у домоволодіннях в смт. Калинівське; ані надання інформації щодо проукраїнські налаштованих мешканців села;

- суд залишив поза увагою показання свідків, які показали, що список мисливців формував не ОСОБА_7 , а ОСОБА_13 . ОСОБА_7 ж сам діяв під фізичним примусом, нікому з мисливців не погрожував, у вилученні зброї участі не приймав;

- суд проігнорував покази обвинуваченого про те, що останній тривалий час перебував у полоні, де з ним жорстоко поводилися, катували електричним струмом, тобто він не переходив на бік ворога.

На підставі наведеного захисник просить вирок скасувати, закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а також не встановлення додтатніх доказів для доведення винуватості особи в суді. В частині визнаня ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували, однак до суду надійшло заперечення на апеляційні скарги від прокурора ОСОБА_6 . Прокурор просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року залишити без змін, мотивуючи тим, що доводи сторони захисту щодо знаходження ОСОБА_7 в полоні та його вимушених дій під фізичним та психологічним примусом з боку військовослужбовців ЗС РФ було перевірені під час судового розгляду та спростовані дослідженими належними та допустимими доказами сторони обвинувачення.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи своїх скарг, просили вирок суду 1-ої інстанції скасувати.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Положеннями ст. 84 КПК України регламентовано те, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 86 КПК України). Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 86 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких Основний Закон України допускає такі обмеження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

Повертаючись до матеріалів даного кримінального провадження, колегія суддів зазначає, що цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, було дотримано. Разом з тим, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, тому, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, суд першої інстанції обґрунтував, покладаючись, зокрема, на наступні докази:

- показання свідка ОСОБА_9 , який під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснив, що навесні 2022 року його населений пункт окупували російські військові. Приблизно через днів 15 після окупації до нього прийшли люди, яких привів ОСОБА_7 . В останнього був папірець, де були зазначені прізвища всіх мисливців. В подальшому, ОСОБА_7 сказав йому віддати рушницю з патронами, після чого людина у формі забрала рушницю та боєприпаси. Також, свідок ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_7 не діяв під примусом, в присутності військових він вів себе вільно, щоб на ОСОБА_7 наводили зброю не бачив, останній був неозброєний. Окрім того, зазначив, що знає, що рушниці здали всі люди зі списку, яких він знає, зокрема у його сусіда Миколая забрали рушницю, а після того як забрали в нього, ОСОБА_7 разом із військовими пішли до ОСОБА_11 ;

- показання свідка ОСОБА_12 , який під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснив, що знає обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки навчався з його матір`ю в одній школі, неприязних відносин до обвинуваченого він не має. ОСОБА_12 працює водієм швидкої допомоги, коли саме почалось вторгнення він не пам`ятає, пам`ятає лише, що йшли танки. Так, через декілька днів після заходу до їх населеного пункту російських військ до нього приїхав червоний бусік з якого вийшло 3 особи в масках та сказали йому винести зброю. Особа в масці зайшла до нього взяла зброю та сказала, що про нього повідомили багато інформації, в тому числі, що він патріот. В подальшому, офіцер на ім`я ОСОБА_14 позивний ОСОБА_15 , який є російським військовим сказав, що дізнались за нього від голови сільради, а до його дому їх привів ОСОБА_7 . При цьому, ОСОБА_7 знаходився у бусіку, який приїхав, разом із цим він не бачив, що останній був зв`язаний або знаходився під примусом. Згодом, він бачив, як ОСОБА_7 йшов вільно по селу із зброєю, з особою в синій куртці. Водночас свідок відзначив, що під час окупації по селу так просто і вільно люди, які не підтримували агресію росії, не пересувались;

- показання свідка ОСОБА_10 , який під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснив, що він працює пожежником рятувальником. Обвинуваченого ОСОБА_7 він знає як односельчанина, до окупації останній був єгером, в них були нейтральні відносини та підстав оговорювати його в нього не має. Події відбувались десь на кінці березня 2022 року, до його дому під`їхав оранжевий бус, з якого вийшли військові разом із ОСОБА_7 та попрямували до нього. ОСОБА_7 повідомив йому, що в Евгенівці побили мисливців та сказав здати рушницю, а військові сказали здати патрони на що він повідомив, що закопав рушницю. В подальшому, йому почали погрожувати, у зв`язку із чим він пішов викопав рушницю та віддав її разом із патронами. При цьому, свідок зазначив, що ОСОБА_7 почував себе вільно, впевнено, посміхався, в руці в нього був аркуш паперу із прізвищами. Окрім того, ОСОБА_10 повідомив, що дізнався, що саме ОСОБА_7 повідомив про нього росіянам;

-показання свідка ОСОБА_16 , яка під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснила, що знає ОСОБА_7 як односельчанина, жодних відносин з ним не має. Так, 16.03.2022 року в їх село Краснолюбецьке зайшли ДНРівці. На початку окупації канали були українські та загальновідомим фактом було, що почалась війна та росія окупувала їх територію. В їх селі стояли ДНРівці бо вони самі так казали, в них були білі пов`язки. В подальшому, до їх дому за адресою: АДРЕСА_1 під`їхав ОСОБА_7 та сказав погукати чоловіка, вона покликала та він вийшов. Також вийшло 4 чоловіка, вони були військовими, в камуфляжі та з автоматами, та сказали віддавати рушницю, оскільки в Снігурівці тероборона застрелила якого військовослужбовця російського. Чоловік взяв із сейфа рушницю та віддав її. Після їх хати вони пішли до ОСОБА_11 . Також, свідок пояснила, що її чоловік офіційно мисливець та у ОСОБА_7 був список мисливців, при цьому ОСОБА_7 також був мисливцем та єгером. Окрім того, свідок зазначила, що у ОСОБА_7 не були зв`язані руки, будь-яких тілесних ушкоджень в нього не було, вів він себе зухвало та вільно, сумнівів в добровільності його поведінки в неї не має;

-показання свідка ОСОБА_17 , який під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснив, що він знає ОСОБА_7 , родичами та друзями з ним не є, відносини з ним як з односельчанином. Проживає він за адресою: АДРЕСА_3 . Так, пояснив, що 08.03.2022 року їх населений пункт окупували, радіо та телебачення в них працювало та про воєнний стан було відомо. Він разом із ОСОБА_7 були в добровольчому угрупуванні тероборони, який офіційно оформлений не був, командував ним селищний голова, при цьому чи офіційно останній був командиром він не знає. Офіційно його не призначали в тероборону, вони вступали добровільно, зброї в них не було, лише одна «воздушка». Їх організація існувала з 24.02.2022 року по 04.11.2022 рік. В той час, коли проходили російські війська через їх село, блокпостів ЗСУ не було, в селі залишалась якась техніка та люди, і вони приблизно знали де вони розміщені, зокрема знали де саме зламалась техніка, вони їздили розбирали її та віддавали військовим ЗСУ. Щодо виведення БТР до Каховки свідок пояснив, що йому стало це відомо від ОСОБА_18 , який повідомив йому, що ОСОБА_7 вивів БТР з російським екіпажем до Нової Каховки. Особисто він цих подій не бачив. Також, свідок зазначив, що про факт збирання ОСОБА_7 мисливської зброї йому стало відомо від сватів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які розповіли, що ОСОБА_7 приходив до ОСОБА_21 та забрав в нього зброю;

- показання свідка ОСОБА_22 , який під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції пояснив, що він знає ОСОБА_7 , раніше вони підтримували дружні стосунки, водночас на теперішній час жодних відносин з останнім не має. Так, свідок пояснив, що десь у березні 2022 року, точну дату він не пам`ятає, ОСОБА_7 разом з військовими рф приїхали до його сусіда ОСОБА_23 , прізвище він не пам`ятає, за адресою АДРЕСА_4 , а його домівка знаходиться за тією ж адресою, проте будинок АДРЕСА_5 . ОСОБА_7 був одягнений в камуфляжну робу, як мисливець, шевронів в нього він не бачив, військові рф були в зеленому камуфляжі в масках та шапках, шевронів в них він не пам`ятає, проте вони були озброєні автоматами, якими саме не пам`ятає. ОСОБА_7 разом з військовослужбовцями рф під`їхали на жовтому бусі Фольксваген. В подальшому, до нього зайшли двоє військовослужбовців рф із вимогою віддати зброю, яку в подальшому він віддав. Вимогу здати зброю сусіду висловив ОСОБА_7 , при цьому свідок не бачив щоб останньому погрожували, його не били, на прицілі не тримали, кайданок на ньому не було, навпаки він вільно пересувався та сам ходив по вулиці, на його перконання він діяв добровільно. ОСОБА_7 ходив з папірцем напевно з нього брав перелік людей зі зброєю, самого списку свідок не бачив, а тому не може стверджувати щодо наявності у ОСОБА_7 списку, оскільки на момент подій останній вже не був єгером. Так, ОСОБА_7 казав сусіду «віддай зброю», а потім сказав: «віддай боєприпаси», при цьому свідок зазначив, що бачив лише як сусід віддавав чохол, що саме було в середині він не знає. На момент цих подій свідок вже не підтримував відносин із ОСОБА_7 через конфлікт, який стався між ними вже під час війни, а саме якось ОСОБА_7 зайшов до нього на каву та почав казати, що при СРСР йому краще жилось та в росії він заробив свої перші гроші через що вони й посварились. Також, свідок зазначив, що йому нічого не відомо про зберігання зброї ОСОБА_7 . Окрім того, зазначив, що під час досудового розслідування проводилась слідча дія впізнання ОСОБА_7 за фотокартками, останнього він впізнав, при цьому зазначив, що тиску на нього ніхто не скоював, протокол він засвідчив підписом після ознайомлення. Зброю йому не повернули та коли вилучали жодних документів на підтвердження вилучення не давали. Свідок також зазначив, що після березня 2022 року ОСОБА_7 він не бачив по сьогоднішній день. З приводу БТР, який перебував у с. Калинівське свідок нічого не знає;

- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 04.01.2023 року №5/2/4-86 заступника начальника УСБУ, відповідно до якого департаментом отримано дані щодо причетності громадянина України до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України, зокрема громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на початку березня 2022 року перейшов на бік ворога. Він надавав невстановленим представникам російських окупаційних військ інформацію про патріотично налаштованих місцевих мешканців, особисто брав участь у проведенні обшуків та вилучення зброї у мешканців смт. Калинівське Херсонської області, допомогу представникам зс ров, а саме: допоміг останнім уникнути полону або знищення. Наприкінці лютого 2022 року біля смт. Калинівське, з колони військової техніки рф, яка прямувала у напрямку м. Баштанки Миколаївської області, внаслідок поломки залишився броньований транспортер радіозв`язку з двома російськими військовими. ОСОБА_7 , який є мисливцем та добре знає місцевість добровільно вивів російських військових до місця їхньої дислокації у напрямку Каховської ГЕС, чим фактично допоміг уникнути потрапляння у полон до підрозділів ТРО, які на той час ще діяли на території району. При цьому він отримав від військовослужбовців зс рф винагороду, а боєприпаси з російського БМП забрав собі додому. В подальшому, у березні 2022 року ОСОБА_7 розміщував представників зс рф у домоволодіннях в смт. Калинівське, надав інформацію стосовно мешканців села, які були налаштовані проукраїнські та мали мисливські рушниці. Так, ОСОБА_7 особисто та ініціативно привів чотирьох військових зс рф до власників мисливської зброї: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_21 та інших на теперішній час невстановлених мешканців села та погрожуючи розправою з боку росіян особисто вимагав віддати зброю та набої до неї. Внаслідок зазначених дій власники мисливської зброї були вимушені віддати її окупантам. Крім вказаного, ОСОБА_7 надавав інформацію про місцевого проукраїнського мешканця смт. Калинівське ОСОБА_25 , син якого був членом місцевої самооборони, після чого російські військові разом з представниками НЗФ т.зв. «ДНР» зробили обшук в будинку ОСОБА_25 , катували останнього, вимагаючи щоб він надав інформацію стосовно інших мешканців села, які приймали участь у АТО-ООС, видав документи, які нібито ОСОБА_25 забрав з вказаного вище броньованого транспортеру радіозв`язку та вимагали від нього один мільйон гривень. При цьому, ОСОБА_7 був присутній при вказаному катуванні та переконував окупантів зробити обшук, щоб знайти гроші, повідомив окупантів, що ОСОБА_25 зберігає документи з броньованого транспортеру радіозв`язку. Після відступу окупантів з вказаного села, ОСОБА_7 збирав залишену російськими військовими зброю та боєприпаси та приховав у себе вдома. На теперішній час ОСОБА_7 знаходиться у смт. Калинівське за вищевказаним місцем мешкання. При цьому, за наявними даними, при відступі з Калинівського району невстановлені представники фсб рф відпрацювали ОСОБА_7 завдання та лінію поведінки щодо здійснення розвідувально-диверсійної діяльності (через певний час після проходження фільтраційних заходів з боку спецслужби України);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, згідно якого, свідок ОСОБА_9 заявив, що впізнає особу за сукупністю ознак: формою обличчя, підборіддя, зачіски, бровах та очах на фото №2, на якому зображений ОСОБА_7 , згідно довідки про осіб зображених на фототаблиці додатку до протоколу впізнання особи по фотознімкам від 07.12.2022 року (т. 1, а.с. 141-144);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, згідно якого, свідок ОСОБА_16 заявила, що впізнає особу за сукупністю ознак: формою обличчя, підборіддя, зачіски, бровах та очах на фото №2, на якому зображений ОСОБА_7 , згідно довідки про осіб зображених на фототаблиці додатку до протоколу впізнання особи по фотознімкам від 07.12.2022 року (т.1, а.с. 156-159);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, згідно якого свідок ОСОБА_17 заявив, що впізнає особу за сукупністю ознак: формою обличчя, підборіддя, зачіски, бровах та очах на фото №2, на якому зображений ОСОБА_7 , згідно довідки про осіб зображених на фототаблиці додатку до протоколу впізнання особи по фотознімкам від 07.12.2022 року (т. 1, а.с. 173-176);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, згідно якого свідок ОСОБА_26 заявив, що впізнає особу за сукупністю ознак: формою обличчя, підборіддя, зачіски, бровах та очах на фото №2, на якому зображений ОСОБА_7 , згідно довідки про осіб зображених на фототаблиці додатку до протоколу впізнання особи по фотознімкам від 07.12.2022 року (т. 1, а.с. 188-191);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, згідно якого свідок ОСОБА_10 заявив, що впізнає особу за сукупністю ознак: формою обличчя, підборіддя, зачіски, бровах, вухах та очах на фото №2, на якому зображений ОСОБА_7 , згідно довідки про осіб зображених на фототаблиці додатку до протоколу впізнання особи по фотознімкам від 07.12.2022 року (т. 2, а.с. 13-16);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.02.2023 року, з додатком до нього, згідно якого ОСОБА_7 пояснив події, які передували його затриманню (т.3, а.с. 40-45);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.02.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_11 заявив, що впізнає особу за сукупністю ознак: формою обличчя, підборіддя, зачіски, бровах, вухах та очах на фото №2, на якому зображений ОСОБА_7 , згідно довідки про осіб зображених на фототаблиці додатку до протоколу впізнання особи по фотознімкам від 16.02.2023 року (т. 2, а.с. 28-31);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_25 заявив, що впізнає особу за сукупністю ознак: формою обличчя, підборіддя, зачіски, бровах, вухах та очах на фото №2, на якому зображений ОСОБА_7 , згідно довідки про осіб зображених на фототаблиці додатку до протоколу впізнання особи по фотознімкам від 17.02.2023 року (т. 1, а.с. 219-222);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_12 заявив, що впізнає особу за сукупністю ознак: формою обличчя, підборіддя, зачіски, бровах, вухах та очах на фото №2, на якому зображений ОСОБА_7 , згідно довідки про осіб зображених на фототаблиці додатку до протоколу впізнання особи по фотознімкам від 17.02.2023 року (т. 2, а.с. 56-59);

- висновок судової-психіатричної експертизи №247 від 16.03.2023 року, згідно якої в період часу, до якого відносяться діяння, в скоєні якого підозрюється ОСОБА_7 , він не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_7 не виявляє ознак будь-якого психічного розладу, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не виявляє ознак розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин, застосування примусових заходів медичного характеру та призначення лікування не потребує. Питання щодо суспільної небезпеки знаходиться поза межами компетенції судово-психіатричного експерта. У теперішній час ОСОБА_7 за своїм психічним станом може брати участь у проведенні з ним слідчих (процесуальних) дій (т. 2, а.с. 238-241).

Наведені у справі докази в їх сукупності є взаємопов`язаними, логічно узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які могли б поставити під сумнів правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України. У зв`язку з чим, доводи сторони захисту про протилежне колегія суддів апеляційного суду обгрунтовано вважає безпідставними.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення зокрема факту виведення ОСОБА_7 військовослужбовців зс рф у напрямку Каховської ГЕС з метою уникнення ними полону, колегія суддів зазначає наступне.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а саме в частині надання допомоги у виведенні екіпажу пошкодженого бронетранспортера зс рф у напрямку м. Каховка Херсонської області, тобто на ворожі позиції, з оминанням позицій Збройних Сил України, що могло б сприяти уникненню їх виявлення, потрапляння в полон або фізичного знищення.

У зв`язку з недоведеністю зазначених обставин суд першої інстанції обґрунтовано виключив їх із формулювання обвинувачення, зазначивши, що таке виключення не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та не впливає на правову кваліфікацію його дій, оскільки в ході судового розгляду стороною обвинувачення було доведено, що ОСОБА_7 свідомо прийняв рішення перейти на бік ворога - збройних сил та інших військових формувань рф, з метою вчинення дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, а також обороноздатності й державній безпеці України.

Колегія суддів наголошує, що кримінальне правопорушення «державна зрада», передбачене ст. 111 КК України, законодавець визначає у трьох формах: 1) перехід на бік ворога в період збройного конфлікту; 2) шпигунство; 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Вчинення будь-якого з діянь, передбачених ч. 1 ст. 111 КК України, посягає на національну безпеку України та за своєю суттю є підривною діяльністю проти неї. При цьому, загрозами національній безпеці, відповідно до законодавства України, є наявні та потенційно можливі явища і чинники, які створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам держави.

Під переходом на бік ворога розуміється, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна на той час перебуває у стані війни або збройного конфлікту. У конкретних випадках цей злочин може полягати у вступі на службу до певних військових чи інших формувань ворожої держави (поліції, каральних загонів, розвідки), наданні засобів для вчинення злочинів агентам спецслужб іноземних держав, усуненні перешкод для їх вчинення або наданні зазначеним агентам іншої допомоги.

Державна зрада є закінченим злочином не з моменту встановлення зв`язку з іноземною державою, іноземною організацією або їх представниками чи з моменту отримання від них злочинного завдання, а з моменту вчинення певних конкретних дій на шкоду Україні. Вчиняючи такий злочин, особа усвідомлює, що діє на користь ворога в умовах воєнного стану чи збройного конфлікту (вчинює шпигунські дії, надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України) і бажає цього.

Формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння такої шкоди не має значення для кваліфікації діяння за ст. 111 КК України.

Повертаючись до матеріалів даного кримінального провадження, то згідно з установленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження ОСОБА_7 , володіючи інформацією про патріотично налаштованих громадян України, які мешкають на території Калинівської селищної територіальної громади Бериславського району Херсонської області та володіють мисливською зброєю, не пізніше березня 2022 року надав відповідну інформацію невстановленим військовослужбовцям збройних сил та інших військових формувань російської федерації та особисто, за власною ініціативою у березні 2022 року, більш точно дата та час не встановлені, вказав та разом із невстановленими військовослужбовцями збройних сил та інших військових формувань російської федерації прибув до місця проживання власників мисливської зброї: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , де, діючи спільно із вказаними військовослужбовцями збройних сил та інших військових формувань російської федерації, з метою позбавити вищезгаданих громадян України можливостей чинити опір агресору, під погрозою фізичної розправи, здійснив вилучення мисливської зброї та набоїв до неї, тим самим позбавивши останніх можливостей та засобів для здійснення самооборони чи опору збройним силам та іншим військовим формувань російської федерації.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив покази обвинуваченого ОСОБА_7 про нібито вчинення ним дій під примусом військових рф та перебування у полоні, де його катували. Такі твердження спростовуються узгодженими між собою показами. допитаних у судовому засіданні, свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , які показали, що до них приїздив ОСОБА_7 разом із військовослужбовцями рф та наказував видати зброю разом із боєприпасами, при цьому свідки не бачили, що ОСОБА_7 діяв під примусом, навпаки кожен із допитаних свідків повідомив про те, що ОСОБА_7 вів себе зухвало, впевнено та вільно, ознак перебування під примусом не виявляв.

Крім показів зазначених свідків, доводи сторони захисту щодо перебування обвинуваченого у полоні спростовуються офіційними відповіддями компетентних органів: 1) відповіддю від Секретаря Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими на запит №18/1/3-39417-23 від 02.04.2025 року, згідно якого в інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими відсутні відомості про ОСОБА_7 . До координаційного штабу не надходили відомості від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони державних органів рф про перебування ОСОБА_7 у полоні, стану здоров`я та місця утримання; 2) відповіддю начальника управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи на лист №18/1/3-2720ВН-25 від 03.04.2025 року, згідно якого опрацюванням масиву даних Реєстру кримінальних проваджень за запитуваними фактами, у яких ОСОБА_7 , обліковано як заявника/потерпілого, не встановлено.

Разом з тим, під час дослідження матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження факту звернення обвинуваченого ОСОБА_7 до правоохоронних органів України з приводу його перебування у полоні - ані під час розгляду в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного перегляду.

З огляду на викладене, узагальнені доводи апеляційних скарг сторони захисту про вчинення обвинуваченим дій під фізичним примусом з боку представників іноземної держави рф, та перебуванння у полоні, є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту про те, що винуватість обвинуваченого грунтується виключно на показах свідків, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Згідно зі ст. 95 КК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Положеннями ст. 96 КПК України, передбачено право сторін ставити свідку запитання щодо його можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.

Колегія суддів наголошує, що оцінка достовірності показань свідка, це процес, який відбувається у ході проведення судового розгляду справи. Оцінка достовірності показань свідка залежить від характеру показань свідка, прогалин в обґрунтуванні, логічність викладу показань тощо, від особи свідка, що має значення для оцінки його показань - наявність зацікавленості, у результатах провадження, службових, родинних взаємин з іншими учасниками процесу, його психологічні особливості, здатність сприймати і давати правдиві показання, репутація свідка, характеристика як члена суспільства тощо, від співвідношення показань свідка з іншими доказами у провадженні з метою з`ясування суперечностей або узгодженосте між ними.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції допитав свідків з дотриманням вимог КПК України, попередивши їх про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання. Слід також зазначити, що суд першої інстанції безпосереднє сприймав показання свідків та спостерігав за їх поведінкою, відповідями та іншими обставинами, які мають суттєве значення для оцінки достовірності таких показань, тому суд першої інстанції, не піддав сумніву достовірність їх показань.

З урахуванням наведеного, під час вивчення матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що свідки надавали логічні, послідовні, незмінні та такі, що узгоджуються між собою показання, а будь-яких даних, які б свідчили про можливу обмову обвинуваченого з їх боку або наявність інших причин для надання неправдивих показів, у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Крім того, встановлюючи винуватість ОСОБА_7 суд першої інстанції послався не лише на покази свідків, а на сукупність інших доказів, які були належним чином досліджені та оцінені судом першої інстанції з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку. За таких обставин твердження сторони захисту про доведеність винуватості ОСОБА_7 виключно на показах свідків є голослівними та такими ,що не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, з урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду є законним, належно вмотивованим та обґрунтованим, за своїм змістом відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України, містить мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, а також положення закону, якими він керувався, постановляючи оскаржуване рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни судового рішення, у ході перевірки цього кримінального провадження колегія суддів не встановила.

Призначене ОСОБА_7 покарання є таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги сторони захисту необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 407, 419, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000762, внесеного до ЄРДР 01 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4