19.09.2025
УХВАЛА

Іменем України

15.09.25 Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.04.2023), ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 185 КК України,

встановив:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.04.2023), ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 185 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.04.2023), ч.5 ст. 190 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які наразі не зникли та не зменшились, а саме переховуватись від суду або на території України, або виїхати за її межі, а також здійснювати вплив на свідків та потерпілих, які ще не допитані.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі. Зазначив, що має міцні соціальні зв`язки, зокрема, мати, яка є інвалідом. Також вказав, що він добровільно вступив до лав ЗС України, пройшов відповідне навчання, однак, у зв`язку з кримінальним провадженням йому було обрано запобіжний захід. Крім того, вважав, що ризики прокурором не доведені.

Захисник ОСОБА_11 проти клопотання прокурора заперечував та підтримав заявлене його підзахисним клопотання про зміну запобіжного заходу, вказавши на необгрунтованість прокурором ризиків, а також, що потерпілі допитані, їм відшкодована матеріальна шкода, крім цього зазначив, що всі інші обвинувачені по справі перебувають під запобіжними заходами, не пов`язаними з позбавленням волі, а тому вважати, що саме його підзахисний може здійснювати вплив на потерпілих, яким відшкодовані матеріальні збитки, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, прокурором не доведено.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.07.2024 відносно ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.09.2024 із визначенням застави у розмірі 242 240 грн.

Строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 неодноразово продовжувався, востаннє строк продовжено ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 01.08.2025 до 29.09.2025 із залишенням раніше визначеної застави в розмірі 242 240 грн.

Положеннями ч.1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити також виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Сторона обвинувачення вважає, що з метою забезпечення нормальної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання процесуальних рішень у справі, необхідно продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладені на нього процесуальні обов`язки, а також не зможуть запобігти спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Варто зазначити, що під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу суд не уповноважений перевіряти обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу нових обставин, які безпосередньо свідчать про зміну, зменшення чи збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює факти, що виникають у зв`язку з плином кримінального провадження і можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або спосіб його виконання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, що є імперативною нормою, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину проти власності, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років, приймаючи до уваги, що розгляд кримінального провадження на цей час вже розпочато та перебуває на стадії судового розгляду, деякі потерпілі вже допитані, докази сторони обвинувачення та захисту не досліджені, суд дійшов висновку про наявність певного ступеня ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого.

Разом з тим, аналізуючи доводи прокурора в обґрунтування заявленого клопотання, доводи сторони захисту, позиції потерпілих, яким обвинуваченими відшкодовано матеріальні збитки та вони не мають жодних претензій до обвинувачених, а також те, що на теперішній час суду не надано переконливих доказів того, що обвинувачений може ухилятись від суду, чи впливати на потерпілих, а ризик впливу може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час заявлені ризики, що враховувались при застосуванні слідчим суддею запобіжного заходу - тримання під вартою, зменшилися та не виправдовують подальше тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою вже більше 12 місяців.

Також суд враховує, що інші обвинувачені по справі перебувають під запобіжними заходами, не пов`язаними з позбавленням волі, а тому вважати, що саме обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати вплив на потерпілих, яким відшкодовані матеріальні збитки, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, прокурором не доведено.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Тому суд вважає, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, змінились настільки, що дають підстави вважати, що наведені у клопотанні прокурора обставини не в повному обсязі підтверджуються, і тому відсутні підстави для продовження дії обраного раніше стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Частиною 1 та 2 ст.181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з положень ст.ст.176,178,331 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обвинуваченому слід змінити запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 196, 197, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Клопотання обвинуваченого та його захисника задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, а саме до 15.11.2025, поклавши на нього наступні обов`язки:

1)Заборонити цілодобово залишати житло без дозволу суду, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги, прибуття до укриття чи бомбосховища.

2)Прибувати до суду за першою вимогою.

3)Не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду.

4)Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

5)Утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у вказаному кримінальному провадженню.

Обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти із зали суду негайно.

Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Попередити обвинуваченого що в разі невиконання покладених, згідно вказаної ухвали суду, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід /тримання під вартою/ та може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст судового рішення складено 19.09.2025.

Головуючий суддя