Провадження № 1-кп/761/3143/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві

кримінальне провадження №0000350 від 07.03.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Київ, громадянина України, освіта базова середня, студента Київського фахового коледжу електронний приладів, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

15 лютого 2025 року близько о 14:42 годині, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території Київського державного художнього ліцею імені Т.Г. Шевченка, що за адресою: м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, 4, наніс тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за наступних обставин.

Так, 15.02.2025 близько о 14:40, ОСОБА_3 , перебуваючи на території Київського державного художнього ліцею імені Т.Г. Шевченка, що за адресою: м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, 4, підійшов до ОСОБА_5 , з метою з`ясування обставин спілкування останнього з його знайомою неповнолітньою ОСОБА_9 . Знаходячись за спиною потерпілого, ОСОБА_3 здійснив захват лівою рукою за шию та плече ОСОБА_5 , після підштовхуючи його, разом з ним попрямував в бік виїзду з території ліцею, при цьому висловлював незадоволення його поведінкою щодо ОСОБА_9 .

В подальшому, 15.02.2025 приблизно о 14:42, ОСОБА_3 , перебуваючи разом з ОСОБА_5 , біля шлагбауму, який обмежую в`їзд транспорту на територію навчального закладу, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , який стояв навпроти останнього, наніс два удари кулаком правої руки в обличчя потерпілому. Після чого, ОСОБА_3 повалив ОСОБА_5 на землю, де продовжив наносити кулаком правої руки удари по обличчю та голові потерпілого та припинив свої протиправні дії після втручання сторонньої особи ОСОБА_9 .

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження, які за характером та морфологією виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились від не менш 2-х травматичних дій (удар/тиснення) тупого предмета, та мали місце у вигляді синця на шкірі верхньої губи зліва від серединної лінії з переходом на червону кайму та слизову оболонку, синця в лобно-скроневій ділянці праворуч, які не були небезпечними для життя та як у сукупності так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, згідно з обвинуваченням, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме: спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся. Пояснив, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження за обставинами, викладеними в обвинувальному акті та встановленими в судовому засіданні. Зазначив, що 15 лютого 2025 року приблизно о 14:45 він знаходився біля учбового корпусу на території Художнього ліцею, в якому навчається його знайома неповнолітня ОСОБА_9 , де зустрів її. ОСОБА_9 була разом з подругою та раніше незнайомим потерпілим ОСОБА_5 . Він побачив, що ОСОБА_5 зліпив сніжок та кинув його в ОСОБА_9 , що йому не сподобалося, в зв`язку з чим він підійшов до нього ззаду та лівою рукою здійснив захват за шию. Після чого він почав підштовхувати ОСОБА_5 до виходу з території ліцею, при цьому висловлював незадоволення його поведінкою, проте потерпілий нічого не відповідав. У такий спосіб вони підійшли до шлагбауму, де він вирішив нанести йому декілька ударів в голову, що і одразу ж вчинив, при цьому ОСОБА_5 впав на землю, яка була засніжена. В цей час ОСОБА_9 звернулася до нього і він припинив конфлікт, після чого вони пішли. Зауважив, що всі описані події відбулися стрімко - протягом хвилини. Він дуже шкодує, що не стримався, та неодноразово приніс вибачення потерпілому. Зазначив, що його мати ОСОБА_8 має для нього авторитет та вплив, а також контролює його поведінку, а він керується її порадами та беззаперечно виконує доручення. Також, на нього має позивний вплив батько, який є військовослужбовцем.

Потерпілий ОСОБА_5 суду повідомив, що в лютому 2025 року навчався в Художньому ліцеї разом з ОСОБА_9 . Підтвердив обставини спричинення йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень за обставинами, викладеними в обвинуваченні. Зазначив, що не приймає вибачення ОСОБА_3 , при цьому не обґрунтував власну позицію.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, її син. Пояснила, що обставини отримання сином тілесних ушкоджень їй відомі зі слів сина та представників ліцею. Зазначила, що у зв`язку з побиттям та травмуванням син проходив лікування у медичних закладах. Позовні вимоги не заявлені, на примирення не згодна.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за обставинами, встановленими судом, у повному обсязі підтверджується наступними доказами.

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.02.2025 ОСОБА_6 повідомила про спричинення її сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, тілесних ушкоджень та зазначила обставини їх спричинення, відомі зі слів сина.

Протоколом огляду місця події від 07.03.2025 було зафіксовано розташування будівель та споруд на території Київського державного художнього ліцею імені Т.Г. Шевченка, що за адресою: м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, 4. (додаток: фототаблиця з зображенням будівлі закладу та в`їзду на територію, обладнаного шлагбаумом)

Протокол огляду відеозаписів від 18.03.2025 містить відомості про фіксацію камерою спостереження Київського державного художнього ліцею імені Т.Г. Шевченка, що за адресою: м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, 4, обставин, які відбувалися 15.02.2025 в період часу з 14:41:59 по 14:43:32 на території вказаного навчального закладу, а саме: обставини спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Висновком судово-медичної експертизи №042-449-2025 від 19.03.2025 встановлено, що з урахуванням наданої медичної документації у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, мали місце такі тілесні ушкодження: синець на шкірі верхньої губи зліва від серединної лінії з переходом на червону кайму та слизову оболонку; синець в лобно-скроневій ділянці праворуч. Відповідно п.п.2.3.5. та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», вказані тілесні ушкодження, за ступнем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер та морфологія виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися внаслідок не менш 2-х травматичних дій (удар/тиснення) тупого (их) предмета (ів), за давністю можуть відповідати терміну 15.02.2025.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, в межах обраного обсягу та порядку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме: спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 надала позитивну характеристику сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Пояснила, що має достатній вплив на сина та спроможна здійснювати контроль за його поведінкою. Вважає, що причиною протиправної поведінки сина є імпульсивність його підліткового віку. Звернула увагу суду, що син критично оцінює свій вчинок та працює над своєю поведінкою для подальшого уникання конфліктних ситуацій.

Суд при вирішенні справи враховує, що відповідно до досудової доповіді органу пробації складено соціально-психологічну характеристику неповнолітнього ОСОБА_3 , якому рекомендовано пройти низку заходів, передбачених пробаційною програмою, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький.

Згідно із статтею 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог статті 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню нових злочинів.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, ОСОБА_3 раніше не судимий, вчинив кримінальний проступок, є студентом, характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визначає: щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, в ході судового розгляду не встановлено.

Так, при встановленні передумови і підстави звільнення від покарання суд має право (але не зобов`язаний) звільнити особу від покарання.

У цьому разі відповідно до ч.2 ст.373 КПК суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), але звільняє його від призначення покарання, тобто не визначає конкретний вид і розмір покарання за вчинений злочин.

Щодо порядку звільнення від покарання на підставі ч.4 ст.74 Кримінального кодексу України визначено, що за змістом КК (ч.3 ст.88) та КПК (ч.2 ст.373, ч.1 ст.377) суд має ухвалити вирок, яким визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину та звільнити його від покарання без призначення певного виду та міри покарання.

Відповідно до ч.1 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав для закриття справи, суд вважає за необхідне, у відповідно до ч.2 ст.373 КК України, постановити обвинувальний вирок і звільнити останнього від покарання.

Разом з тим, положеннями ст.97 КК України визначено, що неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки, він, на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі, згідно з ч.2 ст.105 КК України, суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, у тому числі: передача неповнолітнього під нагляд батьків.

В контексті положень диспозицій статей 97, 105 КК України, а саме термінологічних формулювань «без застосування покарання» та «не потребує застосування покарання», які по суті є аналогічними за своєю правовою природою і направлені на досягнення однієї мети кримінально правового реагування виправлення засудженого, можливо зробити висновок, що можливість застосування до неповнолітнього інституту звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру без призначення неповнолітньому конкретного покарання, визначеного в санкції відповідної статті КК, за якою його було визнано винуватим.

Таким чином, суд вважає, що сукупність наведених обставин, свідчить, що на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання для досягнення мети виправлення.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального проступку, обставин справи, вищезазначених даних про особу обвинуваченого та його поведінку, враховуючи положення кримінального кодексу, якими встановлено особливості відповідальності неповнолітніх, що визначають відповідні види покарань та заходів виховного характеру, які можуть бути призначені неповнолітнім, суд приходить до висновку, про винуватість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України та, на підставі ст.105 КК України, застосовує примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_8 .

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексом України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та звільнити його від покарання без призначення певного виду та міри покарання.

Застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк 1 (один) рік.

Речові докази: копії документів та 3 (три) DVD-R диски з записами слідчих дій, долучені до матеріалів судової справи, зберігати в матеріалах даного провадження.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва.

Суддя ОСОБА_1