Провадження № 1-кп/643/1121/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

представника цивільного позивача: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000989 від 23.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стаханов, Луганської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2025 року до Салтівського районного суду міста Харкова надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою від 20.10.2025 року Салтівський районний суд міста Харкова призначив підготовче судове засідання на 23.10.2025 року.

У підготовчому судовому засіданні 23.10.2025 року прокурор просив суд задовольнити подане ним клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки ризики, визначені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі не зменшились та продовжують існувати.

У підготовчому судовому засіданні захисник заперечив проти задоволення поданого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки заявлені прокурором ризики не доведені та не обґрунтовані. Протягом досудового розслідування обвинувачений належним чином виконував покладені на нього обов`язки, від явки до слідчого та прокурора не ухилявся. Разом з цим, захисник зазначає, що обвинувачений з 08.10.2025 року здійснює постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_7 , яка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується актом про встановлення факту здійснення особою постійного догляду. Крім того, захисник вказує на те, що прокурор знаючи, що обвинувачений здійснює постійний догляд за інвалідом ІІ групи заявляє клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, тим самим позбавляє інваліда ІІ групи право на нормальне існування, оскільки якщо обвинувачений буде цілодобово перебувати вдома, він не зможе виконувати свої обов`язки. У зв`язку з цим, захисник просив суд змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на більш м`який.

Разом з цим, захисник у підготовчому судовому засіданні наголосила, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту прокурором вручено захиснику перед початком підготовчого судового засідання, чим порушено право на захист обвинуваченого. При цьому, на уточнююче питання суду захисник зазначила, що час для ознайомлення з поданим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту їй не потрібен, з клопотанням ознайомлена.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Представник цивільного позивача у підготовчому судовому засіданні підтримала думку прокурора.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст. 177 КПК України визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.08.2025 щодо обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з огляду на наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Прокурор вважає, що на сьогодні існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим є підстави для продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Дослідивши відомості про особу обвинуваченого та враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі доведення винуватості, суд не знайшов вагомих обставин, які б утримували останнього від спроби переховування від суду.

Отже, наведений прокурором ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доведеним.

Стосовно зазначеного стороною обвинувачення ризику незаконно впливати на свідків та потерпілу, суд зазначає наступне.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілу та свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих і свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням потерпілої та свідків, обвинувачений знатиме як їх персональні данні, так і зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілу та свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Отже, наведений прокурором ризик, визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доведеним.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, характер і тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та відхиляє доводи захисника про відсутність таких ризиків.

З приводу того, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики суд зазначає, що вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ризики не зменшились та продовжують існувати.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується клопотання захисника про зміну обраного обвинуваченому запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на більш м`який, суд зазначає наступне.

Підставою для зміни запобіжного заходу може бути виникнення нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявлення тих, які існували раніше, але про які не було відомо слідчому, прокурору, суду на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу.

Тобто, зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин обвинувачення, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу досудового розслідування та судового розгляду.

Тому, при розгляді питання про зміну запобіжного заходу суд виходить з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть свідчити про зміну чи зменшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Водночас, звертаючись до суду з усним клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на більш м`який, захисником не наведено жодних доводів в обґрунтування цього клопотання, не зазначено обставин, які змінилися після обрання слідчим суддею відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як і не зазначено нових обставин, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Аргументи захисника в частині того, що обвинувачений здійснює постійний догляд за своєю матір`ю, яка є за інвалідом ІІ групи суд відхиляє, оскільки вказана обставина жодним чином не нівелює ризиків, встановлених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з цим суд відхиляє доводи захисника щодо можливості обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 суд, на теперішній час не встановив.

Врахувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недостатньою мірою, у зв`язку з тим, що вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, за сукупності встановлених судом обставин, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, здійснює постійний догляд за інвалідом ІІ групи, суспільно корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - нетяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, а також те, що строк запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на два місяці, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого таким, що підлягає задоволенню та відмовляє у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з цілодобового домашнього арешту на більш м`який.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 314, 315, 369-372, 392, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з цілодобового домашнього арешту на більш м`який.

2. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

3. Продовжити строком на два місяці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною йому залишати житло за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_2 , окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю, а також випадків, пов`язаних з необхідністю надання невідкладної та швидкої медичної допомоги у разі обґрунтованого погіршення стану здоров`я, без дозволу прокурора чи суду, а також з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; не виїздити за межі м. Харкова без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання: АДРЕСА_2 .

4. Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися у житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

5. Попередити обвинуваченого, що у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід, зокрема, тримання під вартою.

6. Контроль за виконанням даної ухвали в частині обраного запобіжного заходу покласти на територіальний підрозділ Національної поліції за місцем відбуття домашнього арешту, направивши на його адресу копію цієї ухвали.

7. Строк дії ухвали суду до 23.12.2025 року включно.

8. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення.

9. Повний текст ухвали буде проголошено 24.10.2025 року о 15:35 год.

Суддя ОСОБА_1