Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/2653/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання представника заявника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси (документ сформований в системі Електронний суд 13.11.2025) з клопотанням в якому просить скасувати арешт накладений в межах кримінального провадження №0000022 від 03.05.2023 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) із встановленням заборони розпоряджатися нею.

Клопотання мотивує тим, що в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області перебували матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. В межах цього кримінального провадження прокурор відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про накладення арешту на квартиру. Клопотання мотивовано тим, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою збереження речового доказу та запобіганню відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.07.2023 року у справі №711/4477/23 клопотання було задоволено та накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) із встановленням заборони розпоряджатися нею.

Ухвала мотивована тим, що квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою збереження цього речового доказу, забезпечення повного, всебічного досудового розслідування та досягнення дієвості кримінального провадження, на вказану квартиру необхідно накласти арешт із встановленням заборони розпоряджатися нею, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до подальшого незаконного відчуження цієї квартири на користь третіх осіб, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна , представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно п.5 ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171 174 цього Кодексу. При цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю) , а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

В даному випадку арешт на квартиру було накладено, оскільки вона є предметом кримінального правопорушення та визнана речовим доказом. У зв`язку з цим, з метою збереження цього речового доказу, забезпечення повного, всебічного досудового розслідування та досягнення дієвості кримінального провадження, на думку слідчого судді на вказану квартиру необхідно було накласти арешт.

З моменту накладення арешту пройшло більше 2 років. Кримінальне провадження №0000022 від 03.05.2023 об`єднано з кримінальним провадження №0000019 від 24.03.2023, досудове розслідування в якому на даний час триває.

Заявник вказує, що будь-яких слідчих дій із арештованою квартирою останні 2 роки не проводилось. ОСОБА_5 не є підозрюваним чи обвинуваченим у даному кримінальному провадженні. Навпаки, він є добросовісним набувачем вказаної квартири.

Вважає накладення арешту на майно вже виконало свою процесуальну функцію та забезпечило органу досудового розслідування можливість здійснити всі необхідні слідчі дії із арештованою квартирою.

Подальше збереження арешту не сприяє досягненню жодної мети кримінального провадження. В той же час тривале перебування майна під арештом порушує права та законні інтереси ОСОБА_5 на мирне володіння своїм майном, порушує принцип "справедливого балансу" між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту прав власника.

Також додає, що за таких обставин, дане клопотання є законним та обґрунтованим, а арешт, накладений на квартиру ОСОБА_5 в межах кримінального провадження, підлягає скасуванню.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав повністю та пояснив, що в матеріалах кримінального провадження №0000022 від 03.05.2023 накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв.м. Понад два роки не здійснюються жодних дій із вказаною квартирою. Накладений арешт порушує баланс власності добросовісного набувача ОСОБА_5 . Просить скасувати арешт.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання адвоката. Повідомила, що арешт накладено лише із забороною розпорядження, скасування даного арешту призведе до її повторного продажу. Дана квартира є предметом злочину і продавалася вже три рази.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Згідно з вимогами ч.3 ст.132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000022, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлений точно час у невстановлених осіб виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння житловою квартирою АДРЕСА_2 .

Постановою слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 від 15.06.2023 квартиру АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

10.07.2023 ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси (справа №711/4477/23) накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 30,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) із встановленням заборони розпоряджатися нею.

Ухвалюючи рішення, слідчий суддя виходив з того, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого, а саме квартира АДРЕСА_2 , відповідає вимогам ст.98 КПК України, оскільки є предметом кримінального правопорушення; є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000022, тому з метою збереження цього речового доказу, забезпечення повного, всебічного досудового розслідування та досягнення дієвості кримінального провадження, на думку слідчого судді на вказану квартиру необхідно накласти арешт із встановленням заборони розпоряджатися нею, оскільки на переконання слідчого судді з урахуванням обставин і характеру розслідуваного кримінального правопорушення, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до подальшого незаконного відчуження цієї квартири на користь третіх осіб, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Аналізуючи матеріали провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що досудове розслідування в рамках кримінального провадження на даний час триває, таким чином, слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речового доказу та запобіганню відчуження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, учасники не оспорювали той факт, що даний встановлений предмет злочину продавався тричі, а тому власність хоч і встановлена у добросовісному порядку, проте не може даний факт, як тимчасове порушення права володіння переважати над інтересами та подальшими потребами досудового розслідування. Також встановлено, що кримінальне провадження №0000022 об`єднане із кримінальним провадженням №0000109 від 24.03.2025, що підтверджено відповіддю за результатами розгляду адвокатського запиту.

Встановлено, що кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, майно, про зняття арешту з якого, клопоче заявник, правдиво визнане речовими доказами, що також унеможливлює скасування вказаного заходу. Тому підстава накладення арешту не відпала і продовжує існувати. Також, в судовому засіданні звернута увага сторін була, що арешт накладений у найменш обтяжливій формі для власника та не забороняє жодним чином права користування вказаною квартирою.

Однак, дане рішення не позбавляє права повторного звернення власника майна у разі зміни обставин у кримінальному провадженні, які були з`ясовані на момент розгляду клопотання. Та прийняте рішення не може бути основною підставою утримувати майно органом досудового розслідування без належного повідомлення вказаних підстав.

З урахуванням викладеного, оскільки власником майна не було доведено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, тому, на даному етапі досудового розслідування, в арешті необхідність не відпала, із наведених підстав, враховуючи наслідки, вважаю необхідним у задоволенні клопотання відмовити.

Керуючись ст.ст.7, 170, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти рішення може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено та проголошено 24.11.2025.

Слідчий суддя: ОСОБА_1