УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 22.05.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 22.05.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Клопотання погоджене з прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 22.05.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що надійшли матеріали щодо виявлення ознак кримінального правопорушення, у незаконному сприянні та створенні штучних умов для осіб мобілізаційного віку в оформленні без підстав, за неправомірну вигоду та прийняття відповідних рішень про відстрочку, бронювання під час мобілізації.

Так, 21.11.2025 року слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 , у період часу з 14 години 37 хвилини до 17 години 18 хвилин, проведено санкціонований обшук приміщення Дарницького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 9-В, у результаті чого, було виявлено та вилучено речі та предмети, які мають значення для розслідування зазначеного кримінального провадження, а саме: паперовий конверт білого кольору з написом ручкою 7 тисяч доларів, у якому містяться банкноти схожі на долари США, купюрами по 100 доларів, у кількості 70 (сімдесяти) купюр з однаковим серійним номером МВ072479836, на загальну суму 7 000 доларів США, які поміщено до спеціального пакету № ICR0025132; медичну документацію на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: виписний епікриз № 4452 із Прилуцької ЦРЛ на 1 арк., консультативний висновок спеціаліста із Прилуцької ЦРЛ на 1 арк., які поміщено до спеціального пакету № SUD2099710; копії документів на ім`я ОСОБА_7 , а саме: витяг з резерву+ на 1 арк., копія закордонного паспорту України на 1 арк., витяг з Дії про статус ВПО на 2 арк., копія паспорту на 1 арк., копія документів на німецькій мові на 1 арк., які поміщено до спеціального пакету № NPU1525820; мобільний телефон «Айфон 11» із сім-картою НОМЕР_1 , IMEI1 НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , який поміщено до спеціального пакету № 7210957; особисті речі ОСОБА_8 та документи на ім`я ОСОБА_8 , а саме: службове посвідчення начальника Дарницького відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, банківські картки «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 та грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1 100 гривень, які поміщено до спеціального пакету № KIV4100706; журнал про ознайомлення із вимогами ЗУ «Про запобігання корупції» із розписами співробітників та витяг з положеннями ЗУ «Про запобігання корупції», з яким ознайомлено ОСОБА_8 від 30.09.2025 року на 1 арк., який упаковано до спеціального пакету № KIV4110864; мобільний телефон «Айфон 13» із сім-картою НОМЕР_6 , IMEI1 НОМЕР_7 , IMEI2 НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_9 , який поміщено до спеціального пакету № 7210961.

Постановою слідчого від 21.11.2025 року вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відшукані речі, які було вилучено в ході проведення даного обшуку, мають значення для досудового розслідування, містять відомості, які будуть використані як докази у кримінальному провадженні та під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що перелічені вище предмети мають значення речових доказів у значенні ст. 98 КПК України, а саме, являються матеріальними об`єктами, які могли бути знаряддям вчинення злочину та/або могли зберегти на собі його сліди (п. 1, 2, 3, 15, 16), можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, необхідно накласти арешт, шляхом заборони використання, розпорядження, відчуження майна

Слідчий у судове засідання подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність. зокрема, прохав не накладати арешт на документи на ім`я ОСОБА_8 , а саме: службове посвідчення начальника Дарницького відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Захисник ОСОБА_3 у судовому засіданні щодо накладення арешту на медичну документацію поклалася на розсуд суду, оскільки, з приводу неї ОСОБА_8 пояснень не надав, користуючись ст. 63 Конституції України, щодо мобільного телефону та особистих речей, то вони повинні бути повернуті, адже жодного відношення до кримінальних правопорушень не мають та належать ОСОБА_8 на праві приватної власності.

Інші учасники розгляду клопотання про розгляд повідомлялися, однак, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши думку захисника, прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

У пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра що до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт майна, відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, є одним із заходів кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, спеціальної конфіскації.

Зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження арешту майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження можливого вчинення особою кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак, вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати вид обмеження, з метою уникнення негативних наслідків.

Встановлено, що слідчим відділом Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000037 від 22.05.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що надійшли матеріали щодо виявлення ознак кримінального правопорушення, у незаконному сприянні та створенні штучних умов для осіб мобілізаційного віку в оформленні без підстав, за неправомірну вигоду та прийняття відповідних рішень про відстрочку, бронювання під час мобілізації.

Так, 21.11.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2025 року, проведено обшук приміщення Дарницького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 9-В, де було виявлено та вилучено вказані вище речі та документи.

Постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 від 21.11.2025 року про визнання речових доказів, вказане вище майно визнано речовим доказом.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Враховуючи вказані обставини, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, клопотання прокурора, в частині накладення арешту на вищевказане майно є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З метою забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження, а також, з метою забезпечення проведення відповідних експертних досліджень, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт, з тимчасовим позбавленням права відчуження та користування таким майном. На даному етапі кримінального провадження не надано доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження. Менш обтяжливий спосіб арешту майна, на думку слідчого судді, призведе до неможливості збереження речових доказів та може призвести до їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити повному, швидкому та неупередженому розслідуванню.

За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 167, 170-173, 175, 372, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 22.05.2025 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на майно,яке було вилучено в результаті проведення обшуку 21.11.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2025 року, в приміщенні Дарницького районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 9-В, а саме: паперовий конверт білого кольору з написом ручкою 7 тисяч доларів, у якому містяться банкноти схожі на долари США, купюрами по 100 доларів, у кількості 70 (сімдесяти) купюр з однаковим серійним номером МВ072479836, на загальну суму 7 000 доларів США, які поміщено до спеціального пакету № ICR0025132; медичну документацію на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: виписний епікриз № 4452 із Прилуцької ЦРЛ на 1 арк., консультативний висновок спеціаліста із Прилуцької ЦРЛ на 1 арк., які поміщено до спеціального пакету № SUD2099710; копії документів на ім`я ОСОБА_7 , а саме: витяг з резерву+ на 1 арк., копія закордонного паспорту України на 1 арк., витяг з Дії про статус ВПО на 2 арк., копія паспорту на 1 арк., копія документів на німецькій мові на 1 арк., які поміщено до спеціального пакету № NPU1525820; мобільний телефон «Айфон 11» із сім-картою НОМЕР_1 , IMEI1 НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , який поміщено до спеціального пакету № 7210957; особисті речі ОСОБА_8 , а саме: банківські картки «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 та грошові кошти в сумі 200 доларів США та 1 100 гривень, які поміщено до спеціального пакету № KIV4100706; журнал про ознайомлення із вимогами ЗУ «Про запобігання корупції» із розписами співробітників та витяг з положеннями ЗУ «Про запобігання корупції», з яким ознайомлено ОСОБА_8 від 30.09.2025 року на 1 арк., який упаковано до спеціального пакету № KIV4110864; мобільний телефон «Айфон 13» із сім-картою НОМЕР_6 , IMEI1 НОМЕР_7 , IMEI2 НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_9 , який поміщено до спеціального пакету № 7210961, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, з метою збереження речових доказів.

У силу ст. 175 КПК України, контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 .

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: