ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/791/25 Справа № 711/7378/24 Категорія: ч.1 ст.122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника захисника ОСОБА_10 , на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, Черкаської області, громадянина України, українця, працюючого барменом в ресторані «Мануфактура М`яса», з середньою повною освітою, студента Черкаського державного технологічного університету, неодруженого, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, депутатом, учасником бойових дій, інвалідом не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.122 КК України призначено йому покарання у виді виправних робіт строком на 6 місяців, з відрахуванням в дохід держави 10 % доходу.

Запобіжний захід ОСОБА_11 не обирався і підстав для обрання суд не вбачав. Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 за завдану матеріальну шкоду в сумі 23295 грн. 53 коп. та моральну шкоду в сумі 30000 грн. Всього в сумі 53295 грн. 53 коп.

Вирішено долю речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси 08.07.2024 близько 01 години 37 хвилини, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поряд із під`їздом № 4, будинку АДРЕСА_3 , під час конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , удар кулаком лівої руки в область обличчя справа, та, поваливши масою свого тіла потерпілого ОСОБА_9 на землю обличчям догори, притиснув своїм коліном лівої ноги, лівий колінний суглоб ОСОБА_9 , після чого наніс ще 4 удари кулаком лівої руки в область правої частини голови потерпілого, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу обличчя справа, який, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та травми лівого колінного суглобу з переломами латерального виростку лівої стегнової кістки та заднього відділу лівої великогомілкової кістки, розривом тіла заднього рогу латерального меніску, які, відповідно до висновку судово-медичного експерта № 02-01/825 від 12.09.2024, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вказаними діями ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України - заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_7 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Також просить допитати обвинуваченого ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , дослідити протокол огляду предмету від 19.08.2024 з компакт диском, а саме оптичного носія, на якому зафіксовані події того дня з назвою «video_2024-08-19_08-53-42», дослідити інші матеріали справи, необхідність в яких виникне в ході апеляційного розгляду справи

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що саме ОСОБА_9 вчинив напад на ОСОБА_7 , оскільки він перший вийшов із будинку, використовуючи вхідні металеві двері, з метою нанесення удару, штовхнув їх із такою силою, що якби обвинувачений не захистився від них руками, то наслідки для нього були б більш тяжкі, ніж сталися в результаті конфлікту. Вважає, що обвинувачений захищався від нападу потерпілого, знаходився в реальній небезпеці з боку останнього, перебував в стані душевного хвилювання. У боротьбі обвинувачений та потерпілий разом упали і в тій ситуації обвинувачений не міг вчинити цілеспрямовані, усвідомлені дії щодо нанесення ушкоджень колінному суглобу ОСОБА_9 . Тілесні ушкодження у потерпілого, якщо і виникли, то в результаті його самого активних дій, направлених на нанесення побоїв обвинуваченому, тобто наслідком неправомірних дій ОСОБА_9 до ОСОБА_7 . Вважає, що в ситуації яка сталася з вини потерпілого. обвинувачений об`єктивно не міг усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачати суспільно-небезпечні наслідки та бажати їх настання, що повністю виключає в його діях умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Наголошує, що враховуючи фактичні обставини справи обвинувачений ОСОБА_18 знаходився в стані сильного душевного хвилювання викликаному неправомірними діями потерпілого та в стані необхідної оборони після нанесення йому удару вхідними металевими дверима потерпілим. А тому вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_19 повинні бути кваліфіковані, як необхідна оборона.

Зазначає, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 підтвердили, що конфлікт, який стався між обвинуваченим та потерпілим створив саме потерпілий ОСОБА_9 , а його покази, є неправдивими оскільки протягом досудового розслідування змінювалися, та спростовуються відеозаписом із мобільного телефону наданого очевидцями конфлікту, показами свідків та обвинуваченого.

Апелянт зауважує, що розбіжності та протиріччя у свідченнях потерпілого зафіксовано у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.07.2024, протоколі допиту потерпілого від 19.07.2024, протоколі додаткового допиту потерпілого від 05.09.2024, протоколі проведення слідчого експерименту від 05.09.2024, та під час допиту в суді. Вказані матеріали справи були досліджені, але не були належно оцінені судом першої інстанції.

Апелянт вказує, що висновки судово-медичної експертизи грунтуються на фактичних обставинах слідчого експерименту, який суттєво відрізняється від реальних обставин, що зафіксовані на відеозаписі.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_19 в частині неповного задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 та повністю їх задовольнити та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 140000 грн., дослідити докази подані до позовної заяви.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що суд першої інстанції розраховуючи розмір завданої моральної шкоди потерпілому не в повній мірі взяв до уваги додані до позовної заяви докази, а саме протокол обстеження МРТ від 08.07.2024, консультативний висновок спеціаліста від 10.07.2024, консультативний висновок спеціаліста від 16.08.2024, фіскальні чеки, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 16.08.2024. виписку із ЄДР щодо ТОВ «Ортопедікс-плюс», витяг із реєстру платників податків, перелік здобувачів ліцензій, протокол обстеження від 29.07.2024, консультативний висновок спеціаліста, ці докази в сукупності із показами потерпілого та його дружини вказують на тривалість лікування потерпілого, препарати, які він був вимушений вживати, витрачений на обстеження та лікування час, і ці докази суд мав ретельно дослідити та врахувати при ухваленні рішення в частині цивільного позову. Натомість дані документи лише частково перераховані у судовому рішенні, оцінка їх доказовому значенню, в частині доведеності позовних вимог, судом першої інстанції у повній мірі не надана.

На думку апелянта, суд першої інстанції визначаючи розмір моральної шкоди не в повній мірі врахував наявні обставини. Належним чином не дослідив, не надав оцінки мотивам щодо розміру спричиненої потерпілому моральної шкоди та призначив неспіврозмірне відшкодування завданих моральних збитків потерпілому, яке є явно несправедливим.

Зазначає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого (відповідача), потерпілий (позивач) зазнав душевних страждань. ОСОБА_9 є колишнім правоохоронцем, учасником АТО, відповідно має підвищене почуття справедливості та переважну частину свого життя присвятив захисту прав і інтересів громадян та держави, зіштовхнувшись із такою зухвалою поведінкою та діями обвинуваченого, більш глибоко сприйняв дані обставини. Тілесні ушкодження були спричинені обвинуваченим потерпілому, за обставин подолання його опору третьою особою, перебування під час нанесення низки ударів у стані, що виключав можливість чинити будь-який опір. Обвинувачений займається бойовими мистецтвами, мав явну фізичну перевагу, у суді показав, що йому було відомо, що потерпілий колишній правоохоронець, не працює, є пенсіонером. Поведінка обвинуваченого була зухвалою, під час розгляду справи він жодного разу не вибачився, свою провину заперечує. ОСОБА_9 тривалий час перебував на лікуванні - понад місяць, на ногу не вставав, та не згибав її, використовував милиці, його уклад життя на період лікування змінився було порушено його життєві зв`язки. Потерпілий і по даний час не може повноцінно пересуватися, відновити зайняття спортом, бігати, відвідувати полювання, виконувати роботу у селі, допомагати батькам. Спричиненням ушкоджень, було порушено стосунки з оточуючими позбавлений спілкування з друзями, рідними.

Апелянт вважає, що з урахуванням спричинених потерпілому моральних страждань вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення він має право на відшкодування моральної шкоди саме у сумі 140000 грн., і цей розмір відповідає обставинам справи, судовій практиці.

Потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу аналогічного змісту апеляційній скарзі свого представника адвоката ОСОБА_10 , просить змінити вирок суду та повністю задовольнити його позовні вимоги. Стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду в розмірі 140 000 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, при цьому заперечили проти задоволення апеляційних скарг потерпілого та його представника, думку потерпілого та його представника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника подану в інтересах обвинуваченого, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення всіх апеляційних скарг та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін пославшись на його законність та обгрунтованність, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга потерпілого та його представника підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до норми ч.3 ст.404 КПК України, обов`язок апеляційної інстанції полягає в безпосередньому дослідженні доказів лише у перелічених в законі випадках, а саме: 1) при наявності клопотання учасників кримінального провадження про повторне дослідження обставин, 2) якщо ці обставини досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушенням.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що докази, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 досліджені всебічно, повно, з дотриманням процедури КПК України, яким надана відповідна оцінка, а захисник який представляє інтереси обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі не навів переконливих аргументів щодо необхідності повторного дослідження доказів, а його клопотання зводяться лише щодо незгоди з оцінкою досліджених доказів, то в такому разі суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, про що винесена ухвала без видалення до нарадчої кімнати.

При цьому колегія суддів враховує постанову ВС від 16 березня 2021 року провадження N 51-437 км 20 справа №154/2975/17 відповідно до якої сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді. Повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та аргументованих доводів про таку необхідність.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за - ч.1 ст.122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена в суді першої інстанції.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам справи та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування і місцевим судом досліджені всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення по справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не грунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються доказами, які судом першої інстанції досліджені повно, всебічно та об`єктивно.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за яке його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та вважає його невинним.

Незважаючи на повне невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і такої ж зайнятої позиції, викладеної в апеляційній скарзі його захисником, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку, а саме показами потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 .

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що проживає в квартирі АДРЕСА_4 , поверхом нижче в квартирі АДРЕСА_5 проживає з 2017 року сусід ОСОБА_22 . За півроку до цього там ще поселився друг ОСОБА_23 . Постійно в квартирі збираються компанії, гучні гулянки. Під час неодноразових розмов, ОСОБА_24 обіцяв, що більше такого не повториться, але через деякий час все повторювалось. 08 липня 2024 року приїхали додому, чули що у сусідів знову шумно, звукоізоляція погана, гуляють. О 22 год. лягли відпочивати, шум ставав сильніший, дружина постукала по батареї, ніхто не відреагував. Близько 01 год. ночі, одягнувся і спустився до ОСОБА_25 . Електропостачання було вимкнено, взяв мобільний, увімкнув фонарик, двері тамбура були відкриті, двері квартири були також відкриті, було 3 дівчат і хлопці. Зробив зауваження ОСОБА_26 , а він до нього з агресією, відчув що буде сильніша агресія, відскочив до пройома тамбура і заховав фонарик у карман правий. ОСОБА_24 наніс йому удар в голову, він забився об дверний пройом, запаморочилась трохи голова. ОСОБА_24 різко розвернувся і забіг в квартиру, щось шукав в шухлядах. Крикнув спускатися йому вниз, там поговоримо, щоб вся толпа на нього не накинулась, щоб з ОСОБА_27 розібратися сам на сам. Спустився донизу, двері під`їзду були відкриті. За ним дівчата вийшли, одна з них світила фонариком від мобільного телефону. З під`їзду почав виходити ОСОБА_24 і він прикрив двері. Після цього ОСОБА_24 кинувся на нього, хаотично почав наносити удари руками. Від удару він сів сідницями на асфальт біля під`їзду, а ОСОБА_24 прижав до його до землі. Бив по тілу, в область голови кулаками, по туловищу, приблизно 4 удари, присівши над ним. ОСОБА_23 - товариш ОСОБА_25 , підсочив до нього та почав «удушающий захват» за шию, а потім ОСОБА_23 відтягнув його до дверей під`їзду. В той момент наносити удари він не міг, був заблокований. Вийшла його дружина з під`їзду. Коли ОСОБА_24 спускався, бачив його силует, було темно, розумів що йому загрожує небезпека, машинально зачинив двері під`їзду, бо вважав що в нього було щось в руках. Лише захищався, наносити удари ОСОБА_26 він не хотів. ОСОБА_24 набагато молодший від нього, наносити удари він не міг, умислу ніякого не було на завдання ушкоджень. Закінчилась бійка по вказівці ОСОБА_28 і він сам підвівся. Набрав з мобільного патрульну поліцію, відібрали заяву, був синець під правим оком, коліно нило, відчувалась біль. Піднявся в квартиру з дружиною, але ОСОБА_24 з друзями продовжували гуляти до 03 год. ночі. Дружина до них ще до них спускалася після події. ОСОБА_29 у 7 годин розпухло коліно, синець був, погано почував себе. Пройшов обстеження, зробили МРТ та госпіталізували. Проходив у приватних лікарів реабілітацію. Матеріальна шкода завдана близько 23 тис. грн., моральна шкода близько 140 тис. грн. зазнав душевних страждань, досить довго перебував на лікуванні, ходив тривалий час у бандажі (колінний суглоб фіксувався на застьожках), на ногу не вставати, ногу не згибати. Всі обставини зафіксовані в слідчому експерименті відповідають дійсності;

- свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 07 липня приблизно о 21 год. вона разом із донькою повернулися із с. Білозір`я. Повечеряли і почули що знизу доносяться звуки сусідів, квартира під ними. З 2018 року, коли поселився обвинувачений ОСОБА_30 постійно була музика, голоса друзів, крики. Чоловік раніше працював у правоохоронних органах на різних посадах. До 23 год. чекали, що там веселощі закінчаться і вони заспокоїться. Неодноразово стукали по батареям, дзвонили власниці квартири (бо ця квартира здається в оренду), повідомляли про ситуацію, що коїться там. Дзвінка коло дверей немає, стукаємо у двері, ніхто не чує, бо гучно музика грає. Чоловік неодноразово говорив із ОСОБА_27 . Дізналися від доньки, що вона не може спати в своїй кімнаті, оскільки вона постійно чує неприємні звуки з квартири ОСОБА_25 . Почали водити її до психолога і донька їй повідомила причину. В цю ніч стояли крики, донька пожалілась батькові, що не може спати. Приблизно о 01 год. ночі чоловік ОСОБА_31 на емоціях вдягнувся і з телефоном з фонариком пішов донизу, вона залишилась у коридорі. Почувши голосні звуки, грохіт, вдягнулася, взяла телефон і через 2 хвилини спустившись вниз сходами вона не змогла вийти, бо двері не відкривалися, наче їх хтось тримав. З нею була дівчина з тої компанії, коли відкрились двері, то чоловік стояв справа, ОСОБА_32 зліва і товариш ОСОБА_33 . Молодь знімали на камеру все, було їм весело. Чоловік почав викликати поліцію, на що вони говорили «а що з тої поліції, вона вже недавно приїжджала». Приїхала поліція, взяли свідчення у чоловіка, у ОСОБА_34 і сказали розходиться. Вона пішла до себе додому в квартиру, ОСОБА_22 із чоловіком ОСОБА_31 залишились на дворі і гомін почався ще дужчий знизу в квартирі, бурно обсуждали цю ситуацію яка відбулася з поліцією. Спустилася знову до них, дівчина якась заходила в квартиру та друг, попросила їх вгамуватися, але вони закрили у неї перед носом двері. Прийшов чоловік додому, він трохи шкандибав, вони поговорили про ситуацію з поліцією, чоловік подзвонив в чергову частину і повідомив що гуляння ще тривають. Але поліція повідомила що нічого зробити не може. В 03.30 год. знизу знову почались крики і шум. Зранку встали, у чоловіка було напухше коліно, синяк під оком був. Самої сварки/конфлікту не бачила. Після конфлікту з ОСОБА_27 вона не розмовляла. Після лікування коліна чоловік 6 тижнів був у бандажі, їздив в лікарню 6 тижнів на процедури і вся робота лягла на її плечі, їй було морально важко. На тепер в квартирі тиша, після початку судових засідань перестав влаштовувати в квартирі гуляння;

- свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що в той момент був вдома, лежав відпочивав. Проживав в цій квартирі АДРЕСА_5 з ОСОБА_27 . Спиртні напої в цей день не вживав. Близько 00.00-00.30 год. ночі заїхав ОСОБА_24 з подругами з роботи, вони мали їхати до іншої подруги. Збирали речі, хотіли виїжджати. Спустився на вулицю і очікував таксі. Почув хлопок, це було в під`їзді. Побачив, що вибігає потерпілий і стоїть коло дверей. Вибігли дівчата. Спустився ОСОБА_24 . Потерпілий до нього не звертався, він спокійно стояв курив. Потерпілий вдарив дверима ОСОБА_35 . Почалася потасовка між потерпілим і ОСОБА_27 , спочатку падає потерпілий, ОСОБА_24 був зверху, удари завдавались, кулаком руки в голову;

- свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що того дня приїхали до ОСОБА_34 додому взяти речі, з нею були ОСОБА_32 , ОСОБА_36 і дівчина-стажор з роботи, щоб далі їхати продовжувати гуляти. Алкогольні напої вживали в цей день. Вдома не вживали алкоголь. В квартирі вони не шуміли. Виходила перша з квартири, в тамбурі її потерпілий відштовхнув, за нею стояв ОСОБА_32 , і вони агресивно почали спілкуватися. Агресія проявлялась в тому що він почав штовхатися. Потерпілий перший почав штовханину, вдарив ОСОБА_35 , у нього появився синяк під оком. ОСОБА_32 також завдавав удари, самооборонявся від сусіда. Потерпілий сказав ОСОБА_37 давай вийдемо до під`їзду. Вони спустилися до під`їзду. Вона перша пішла, потерпілий перед нею йшов, ОСОБА_23 де був, не пам`ятає, потім вийшов ОСОБА_32 . Бійка була на дворі біля під`їзду. Виходив ОСОБА_32 з під`їзду, потерпілий дверима прижав ОСОБА_35 . Почали битися, куди наносились удари хто кому і куди, їй не відомо. Вони впали, ОСОБА_23 почав відтягувати потерпілого від ОСОБА_34 ;

- свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що того дня з ОСОБА_27 , ОСОБА_38 і ще однією дівчиною приїхали до ОСОБА_25 близько 00.00 год. ночі по речі, щоб їхати до неї додому. На той момент був вдома ОСОБА_23 , друг ОСОБА_25 . Вживали алкоголь до цього. Збирали речі хвилин 20, виходили з квартири. ОСОБА_39 , ОСОБА_32 і потерпілий почав штовхати ОСОБА_25 в тамбурі біля квартири. Потерпілий і ОСОБА_32 говорили про те, що почав ображати ОСОБА_35 , що шуміли. Почали штовхатися, потерпілий ліз до ОСОБА_34 , витягнув в коридор, з «кулаками» і нецензурно виражався. Щоб потерпілий бив ОСОБА_25 вона не бачила. Потерпілий сказав ОСОБА_37 спуститися на двір з під`їзду, щоб розбиратися там. Спускалися донизу потерпілий, ОСОБА_40 і дівчина, потім ОСОБА_32 , і за ними бігла вона і жінка потерпілого. Потім почали битися на вулиці ОСОБА_32 і потерпілий. Вона була в під`їзді, вийти не відразу не змогла. Вийшовши на вулицю вона не пам`ятає, що відбувалося. Викликав поліцію потерпілий. Тілесні ушкодження на ОСОБА_37 були червоні плями на руках, у потерпілого був синець під оком. З ОСОБА_27 разом працює, знає його два роки, мають дружні відносини.

Аналізуючи покази потерпілого, свідків наданих ними в судовому засіданні суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що їх покази були послідовними, логічними, дані добровільно без будь-якого тиску або примусу та узгоджуються з письмовими матеріалами кримінального провадження, а тому є належними доказами у даному кримінальному провадженні та підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Колегія суддів зауважує, що покази потерпілого, свідків дані ними в судовому засіданні суду першої інстанції не викликають у колегії суддів сумнівів у їх правдивості та достовірності, та не містять ознаки оговорити обвинуваченого. Покази вказаних осіб отримані судом першої інстанції в порядку ст.ст. 55, 56, 57, 65, 66, 95, 96, 352, 353 КПК України тобто в установленому законом процесуальному порядку з дотриманням прав потерпілого, свідків. Перед дачею показів потерпілий та свідки були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а тому на думку колегії суддів вони є належним та допустимим доказом.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджена й наступними письмовими доказами матеріалів кримінального провадження, дослідженими у сукупності судом першої інстанції:

- протоколом огляду предметів від 19.07.2024 року, а саме висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/638 від 17.07.2024 року на підставі самозвернення ОСОБА_9 , згідно якого у ОСОБА_9 мали місце ушкодження: травма лівої нижньої кінцівки з переломом стегнової та великогомілкової кісток, з розривом зовнішнього меніску, гемартрозом (вихід вільної крові в порожнину суглобу); крововиливи правої навколо очної ділянки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, сказаному оглянутим та відноситься: - травма лівої нижньої кінцівки з переломом стегнової та великогомілкової кісток, з розривом зовнішнього меніска, гемартрозом (вихід вільної крові в порожнину суглобу) до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововиливи правої навколо очної ділянки до категорії легких тілесних ушкоджень;

- протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 19.08.2024 року, а саме відеозапису з мобільного телефону свідка ОСОБА_16 ;

- протоколом огляду предмету від 19.08.2024 року з компакт диском, а саме оптичного носія, на якому зафіксовані події того дня з назвою «video_2024-08-19_08-53-42»;

- протоколом огляду предмету від 06.09.2024 року, а саме диска «Verbatim CD-RW» на якому наявний відеозапис з назвою «video_2024-08-19_08-53-42»;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 23.08.2024 року, а саме до оригіналу медичної карти стаціонарного хворого № 13737 на ім`я ОСОБА_9 ; Опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 23.08.2024 року;

- протоколом огляду документу від 23.08.2024 року, а саме медичної карти стаціонарного хворого № 13737 на ім`я ОСОБА_9 ;

- протокол огляду предметів від 06.09.2024 року, а саме флеш-носія з магнітно-резонансною томографією лівого колінного суглобу ОСОБА_9 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.09.2024 року з відеозаписом за участю потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого потерпілий відтворив обстановку і обставини, що мали місце 08.07.2024 року близько 01.00 год. за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 330;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотокартками від 06.09.2024 року, згідно якого ОСОБА_9 впізнав особу за фотознімком № 4 як того, хто наніс йому тілесні ушкодження 08.07.2024 року близько 01.00 год. за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 330; Додаток до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.09.2024 року із потерпілим ОСОБА_9 , згідно якого фото № 4 ОСОБА_12 ;

- висновком експерта № 02-01/825 від 12.09.2024 року, згідно якого: 1/3,7/ у ОСОБА_9 , згідно даних медичних документів, мали місце ушкодження: травма лівого колінного суглобу з переломами латерального виростку лівої стегнової кістки та заднього відділу лівої великогомілкової кістки, розривом тіла заднього рогу латерального меніску; крововилив обличчя справа. 2/3,4,7/ Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному у постанові про призначення експертизи та відносяться: - травма лівого колінного суглобу з переломами латерального виростку лівої стегнової кістки та заднього відділу лівої великогомілкової кістки, розривом тіла заднього рогу латерального меніску до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововилив обличчя справа до категорії легких тілесних ушкоджень. 3/4/ Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 не є небезпечним для життя, як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні. 4/5/ Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 не характерні для тих ушкоджень, які виникають внаслідок само ушкоджень, внаслідок падіння з положення стоячи, з наступним ударом об площину або травмуючий об`єкт (дерев`яний столик, підлога). 5/6/ Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , могли виникнути за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 05.09.2024 року. 6/2/ Травмуючими механізмами утворення всіх наявних у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, явилися ударні дії тупих предметів, стиснення тупими предметами, а також поєднання ударної дії цих предметів зі стисненням.

Судовий експерт ОСОБА_41 в судовому засіданні висновок експерта № 02-01/825 від 12.09.2024 року підтримав та показав, що згідно постанови слідчого від 06.09.2024 року була призначена експертиза. На експертизу була надана медична карта стаціонарного хворого № 13737 ОСОБА_9 , протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2024 року проведеного за участі потерпілого ОСОБА_9 , протокол огляду предмету від 19.08.2024 року, диск з результатами МРТ лівого колінного суглоба ОСОБА_9 від 08.07.2024 року. На основі цих документів і відповідно до питань були складені висновки. Диск з відеозаписом з місця події досліджувався ним чи ні, він не пам`ятає. Потерпілий міг не відчувати травму, міг ставати на ногу, рухатись. Після такого виду травми відразу з`являються симптоми: набряки, синці. Травмуючий механізм може бути - удар, стиснення і удар із стисненням.

- актом прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) між ТОВ «Ортопедікс-плюс» та ОСОБА_9 № 199 від 16.08.2024 року;

- консультативним висновком спеціаліста від 10.07.2024 року;

- копією медичної карти стаціонарного хворого № 13737 від 08.07.2024 року на ім`я ОСОБА_9 з випискою;

- протоколом огляду предметів від 14.09.2024 року, а саме копій документів, отриманих від потерпілого ОСОБА_9 .

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені письмові докази, показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, суд першої інстанції визнав їх належними та допустимими, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а доводи апелянта щодо відсутності доказів доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення необгрунтованими та такими, що спростовуються вищенаведеними доказами.

Колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого щодо заперечення своєї вини є нічим іншим, як способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене. Суд першої інстанції цілком обгрунтовано сприйняв такі показання критично, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілого, свідків, іншими доказами сторони обвинувачення в їх сукупності та логічному зв`язку.

На думку колегії суддів, з досліджених матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, та надав їм належну оцінку, а тому наведені обвинуваченим у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Суд відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Зазначені докази у своїй сукупності спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку та виправдання його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема, в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, з яким погодилась колегія суддів апеляційного суду, що цей принцип у повній мірі був реалізованим при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що спричинили тривалий розлад здоров`я, є необґрунтованими та такими, що спростовані дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами та відповідно підстави для скасування вироку суду відсутні.

Суд першої інстанції вірно визнав наявність умислу в діях обвинуваченого щодо нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому і належним чином обґрунтував свої висновки з огляду на наявність доказів у кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: 1) дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження; 2) наслідком у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком; а із суб`єктивної сторони - прямим або непрямим умислом (ст.24 КК України). Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільне небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

На думку колегії суддів апеляційного суду, в даному випадку мало місце умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не небезпечне для життя і не спричинило наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу (смерть), але що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш ніж на одну третину.

Так, фактично неправомірні дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 розпочав саме обвинувачений ОСОБА_12 .

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, між обвинуваченим та потерпілим виник словесний конфлікт потерпілий вийшов на вулицю, а обвинувачений слідом за ним. З метою намагання уникнути конфлікту, потерпілий намагався закрити вхідні двері, у відповідь на це обвинувачений ударив потерпілого кулаком у обличчя, повалив його на землю, притиснув коліном та завдав ще кілька ударів по голові.

Такі дії обвинуваченого свідчать про умисні, цілеспрямовані протиправні дії відносно потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений притиснув колінний суглоб потерпілого та наносив потерпілому удари не просто по тулубу, чи будь-які інші частини тіла, а умисно наносив в життєво найважливіші частини тіла голову.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 отримав травму лівого колінного суглобу з переломами латерального виростку лівої стегнової кістки та заднього відділу лівої великогомілкової кістки, розривом тіла заднього рогу латерального меніску, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововилив обличчя справа, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Щодо доводів апелянта про те, що обвинувачений не мав умислу заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, то на думку колегії суддів вони є неспроможними, оскільки тяжкість отриманих тілесних ушкоджень потерпілим свідчить про навмисне заподіяння шкоди його здоров`ю, а тому колегія суддів вважає таку позицію апелянта, такою що має на меті уникнути обвинуваченим відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Водночас показання потерпілого ОСОБА_9 щодо нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_20 тілесних ушкоджень є послідовними, логічними, і такими, що узгоджуються з показаннями свідків та матеріалами кримінального провадження.

З твердженням захисника про те, що обвинувачений захищався від потерпілого, тобто перебував в стані необхідної оборони, а суд першої інстанції не надав оцінки цьому, колегія суддів не погоджується, визнає їх неспроможними та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, та надав їм вірну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» роз`яснив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Судом першої інстанції було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2024 року з відеозаписом за участю потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого потерпілий відтворив обстановку і обставини, що мали місце 08.07.2024 року близько 01.00 год. за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 330.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів кримінального провадження в обстановці конфлікту, який стався між обвинуваченим та потерпілим, підстав у обвинуваченого для самозахисту не було. Так, закривання вхідних дверей до під`їзду потерпілим не створювало для обвинуваченого загрози його життю чи здоров`ю, обвинувачений сам ініціював фізичне зіткнення, наніс потерпілому удар кулаком в обличчя чим започаткував насильство, повалив його на землю та притиснувши його всім своїм тілом до землі наніс 4 удари кулаком у голову, при цьому при нанесенні 2 ударів обвинуваченим, потерпілого утримував товариш останнього. Обвинувачений не намагався уникнути конфлікту, чи перешкодити йому, чинив протиправні дії свідомо, умисно наносячи потерпілому тілесні ушкодження.

Отже, а ні судом першої інстанції, а ні апеляційним судом не встановлено, що під час вищевказаних подій існувала будь-яка загроза для життя чи здоров`я обвинуваченому ОСОБА_11 , внаслідок чого він потребував захисту від дій потерпілого ОСОБА_9 . Матеріали кримінального провадження не містять даних про таку загрозу, тому відсутній факт перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони.

Колегія суддів зазначає, що у тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Щодо доводів апелянта про те, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 підтвердили, що конфлікт, який стався між обвинуваченим та потерпілим створив саме потерпілий ОСОБА_9 , а його покази, є неправдивими оскільки протягом досудового розслідування змінювалися, то вони є надуманими, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції проаналізувавши покази вказаних свідків прийшов до висновку, що вказані особи будучи приятелями обвинуваченого та безпосередніми очевидцями події, деякі обставини спотворюють, але не спростовують факту вчинення ОСОБА_20 протиправних, злочинних дій по завданню тілесних ушкоджень потерпілому, з цим висновком погоджується і колегія суддів, і ці обставини не були спростовані апелянтом під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання сторони захисту на сумнівність, в даному кримінальному провадженні, протоколу слідчого експерименту, та те, що суд першої інстанції не дав йому належної оцінки, оскільки протокол слідчого експерименту з відеозаписом від 05.09.2024 був досліджений судом першої інстанції та йому була надана оцінка.

Так під час проведення слідчого експерименту 05.09.2024 потерпілий ОСОБА_9 у присутності понятих ОСОБА_42 , ОСОБА_43 відтворив усі обставини та механізм нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_20 тілесних ушкоджень 08.07.2024 близько 01 год. 00 хв. за адресою м.Черкаси, вул.Благовісна, 330.

Як вбачається зі змісту відтворених потерпілим обставин та механізму нанесених тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_20 потерпілому, які зафіксовані в протоколі слідчого експерименту, вони, є послідовними, локалізація нанесення тілесних ушкоджень потерпілому співпадає з тими частинами тіла, про які вказував останній, і вони не різняться з показами, які потерпілий надав у суді першої інстанції а тому колегія суддів не має сумнівів щодо їх правдивості, і не вбачає ознак змін показів потерпілим під час проведення досудового розслідування, як про те вказує апелянт.

На переконання колегії суддів проведена слідча дія відповідає вимогам ст.240 КПК України та суд першої інстанції надав вірну оцінку її даним.

Безпідставним, є доводи апелянта і про сумнівність висновку судово-медичної експертизи проведеної у кримінальному провадженні, через те, що вона грунтується на проведеному слідчому експерименті, який на його думку, є сумнівним, з огляду на наступне.

Згідно висновку експерта № 02-01/825 від 12.09.2024 року: 1/3,7/ У ОСОБА_9 , згідно даних наданих медичних документів, мали місце ушкодження: травма лівого колінного суглобу з переломами латерального виростку лівої стегнової кістки та заднього відділу лівої великогомілкової кістки, розривом тіла заднього рогу латерального меніску; крововилив обличчя справа. 2/3,4,7/ Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному у постанові про призначення експертизи та відносяться: - травма лівого колінного суглобу з переломами латерального виростку лівої стегнової кістки та заднього відділу лівої великогомілкової кістки, розривом тіла заднього рогу латерального меніску до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; крововилив обличчя справа до категорії легких тілесних ушкоджень. 3/4/ Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 не є небезпечним для життя, як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні. 4/5/ Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 не характерні для тих ушкоджень, які виникають внаслідок самоушкоджень, внаслідок падіння з положення стоячи, з наступним ударом об площину або травмуючий об`єкт (дерев`яний столик, підлога). 5/6/ Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , могли виникнути за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 05.09.2024 року. 6/2/ Травмуючими механізмами утворення всіх наявних у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, явилися ударні дії тупих предметів, стиснення тупими предметами, а також поєднання ударної дії цих предметів зі стисненням.

Висновок експертизи складено у відповідності до вимог ст. 101 КПК України, відповідає вимогам ст. 102 КПК України щодо його змісту, в ньому містяться анкетні дані потерпілого, а також зазначено, що експерту відомо про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні суду першої інстанції допитаний експерт ОСОБА_41 підтримав свій висновок в повному обсязі. Показав, що згідно постанови слідчого від 06.09.2024 року була призначена експертиза. На експертизу була надана медична карта стаціонарного хворого № 13737 ОСОБА_9 , протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2024 року проведеного за участі потерпілого ОСОБА_9 , протокол огляду предмету від 19.08.2024 року, диск з результатами МРТ лівого колінного суглоба ОСОБА_9 від 08.07.2024 року. На основі цих документів і відповідно до питань були складені висновки. Потерпілий міг не відчувати травму, міг ставати на ногу, рухатись. Після такого виду травми відразу з`являються симптоми: набряки, синці. Травмуючий механізм може бути - удар, стиснення і удар із стисненням.

В процесі допиту експерта у судовому засіданні від 18.06.2025 року сторонам кримінального провадження надано можливість ставити запитання останньому щодо проведеної ним експертизи, на думку колегії суддів висновок експерта сумнівів не викликає, є належним та допустимим доказом, а тому доводи захисника з цього приводу є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 про невідповідність розміру відшкодування моральної шкоди глибині страждань потерпілого, то на думку колегії суддів вони є слушними та підлягають до часткового задоволення.

Так, переглядаючи вирок в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийняв поспішне рішення.

Нормами ст.23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Установлено, що діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 завдано фізичний біль та страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Отже, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що вимога потерпілого про відшкодування моральної шкоди є підставною.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.23 ЦК України).

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується тривалість моральних страждань і переживань потерпілого, оскільки останньому обвинувачений ОСОБА_12 спричинив середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді травми лівого колінного суглобу з переломами латерального виростку лівої стегнової кістки та заднього відділу лівої великогомілкової кістки, розривом тіла заднього рогу латерального меніску, що призвело до істотних змін у його житті та негативно позначилося на його моральному та психологічному стані.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_9 , їх тривалість, зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

На думку суду апеляційної інстанції, потерпілому ОСОБА_9 ,

діями обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних та фізичних стражданнях, вимушеності змін у звичному способі життя, що в сукупності позначилось на звичному способі його життя, а тому грошовий еквівалент такої шкоди визначений місцевим судом не у повному розмірі. Щодо цього, треба врахувати тривалість лікування потерпілого та його реабілітацію, неодноразові звернення до лікарів щодо можливості відновлення функціоналу колінного суглобу, що безумовно свідчить про значну тяжкість вимушених змін у житті потерпілого, істотний час і зусилля, витрачені потерпілим для відновлення попереднього стану.

Зазначене, на переконання колегії, свідчить про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 60000 грн., що відповідатиме критеріям виваженості, справедливості та розумності.

Тому вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди підлягає зміні шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 .

На переконання суду апеляційної інстанції такий розмір моральної шкоди буде достатнім та не буде сприяти збагаченню потерпілого за рахунок обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 та його представника захисника ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині розв`язання цивільного позову.

Збільшити суму стягнення моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 60000 грн.

В іншій частині вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді