Номер провадження 1-кп/754/1122/25
Вирок

Іменем України

31 жовтня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2025 №0002047 щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.07.2020 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 28.12.2020 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі;

- 17.02.2021 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, 28.06.2022 року звільненого з ДУ «Київський слідчий ізолятор» по відбуттю строку покарання;

- 06.06.2022 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі;

- 12.05.2025 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання із іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

за участю сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілої - ОСОБА_6

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим та маючи незняту і непогашену, у встановленому законом порядку, судимість, 10.07.2025 приблизно о 23 годині 04 хвилин, перебуваючи поблизу підземного пішохідного переходу, що поблизу адреси: м. Київ, пр-т Червоної Калини, буд. 17, побачив раніше незнайому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка тримала у руці сумку з особистими речима, після чого у нього виник злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введено з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України від 15.04.2025 № 235/2025 строком на 90 діб, до 07.08.2025.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є відкритими, ОСОБА_3 , підійшов до потерпілої ОСОБА_8 , та шляхом ривка, вирвав у неї з рук сумку, всередині якої знаходився мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy A03s», серійний номер « НОМЕР_1 », DUOS, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , тим самим відкрито викрав чуже майно, в умовах воєнного стану, що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1833 гривні 33 копійки

Отже, ОСОБА_3 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що10.07.2025 приблизно о 23 годині 04 хвилин, поблизу підземного пішохідного переходу, що поблизу адреси: м. Київ, пр-т Червоної Калини, буд. 17, у жінки з рук вирвав мобільний телефон та побіг з місця події, викраденим телефоном розпорядився на власний розсуд. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, те що учасники не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування, починаючи з моменту затримання, також визнавав свою винуватість. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України суд визнає - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Суд вважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Крім того, суд ураховує майно, яке стало предметом злочинного посягання та його вартість. Наслідки його вчинення. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше судимий. Кримінальне правопорушення вчинив у період відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням викладених обставин по справі, наведених відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинене кримінальне правопорушення, обставини, що пом`якшує покарання та обтяжує, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12.05.2025 та остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду».

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, 11.07.2025 останнього було затримано в порядку ст. 208 КПК України для подальшого розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу та 12.07.2025 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, в якості відбутого покарання ОСОБА_3 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 11.07.2025 до набуття вироком законної сили з розрахунку, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, ураховуючи вимоги ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід в вигляді триманні під вартою, слід залишити без змін до набуття вироком законної сили,

Представником потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення з оювинуваченого матеріальної шкоди у сумі 1833 грн. 33 коп. та моральної шкоди у сумі 10000 грн завданих кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вартість викраденого телефону складає 1833 гривні 33 копійки. Щодо заподіяння їй моральної шкоди зазначено, що така виразилася у емоційних та душевних стражданнях, постійних хвилюваннях щодо ситуації, яка сталася.

За ч. 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Суд вважає, що за наслідками судового розгляду вимоги потерпілої щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1833 гривні 33 копійкислід відмовити, оскільки телефон потерпілої перебуває у камері схову речових доказів Деснянського УП ГУ НП в м. Києві та після набрання вироком законної сили підлягає поверненню останній.

Щодо вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд приймає до уваги, що потерпілій діями обвинуваченого заподіяно моральну шкоду, яка полягає у емоційних та душевних стражданнях, які вона зазнала через викрадення її майна.

Керуючись принципами розумності, виваженості та співмірності заподіяної шкоди, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та відшкодування моральної шкоди у повному обсязі у розмірі 5000 грн.

Підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 витрати на залучення експертів для проведення експертиз у кримінальному провадженні.

Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст.100 КК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12.05.2025 та остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання - 11.07.2025.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення починаючи з 11.07.2025 до набуття вироком законної сили, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_3 - тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_6 -задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 1782 грн. 80 коп.

Речові докази:

- 1 (один) слід взуття із поверхні чохлу з-під мобільного пристрою; 1 (один) змив із поверхні чохлу з-під мобільного пристрою - знищити;

- гаманець чорного кольору; сумку жіночу помаранчевого кольору на два відсіки: два фіскальні чеки датовані25.06.2025 та 29.06.2025 щодо придбання товарів у магазині «Еко-маркет» за адресою: м. Київ, пр-т Червоної Калини, 17; гребінець червоного кольору; колба із медикаментами із надпиосм «Ревіт»; косметичні засоби, серед яких засіб для фарбування вій у к-сті 2 шт., засіб для фарбування губ у к-сті 1 шт.; частина брелку у вигляді прозорої кульки; клаптик паперу із рукописним текстом, виконанимкульковою ручкою, мобільний телефон марки Samsung Galaxy A03S SM-A037F/DS Імеі1: НОМЕР_2 , Імеі2: НОМЕР_3 у корпусі синього кольору, чохол від мобільного пристрою синього кольору - повернути потерпілій ОСОБА_8

- футболку білого кольору з написом «Stone Island», шорти чоловічі джинсові синього кольору 28 розміру, кросівки чоловічі білого кольору марки «Pumа» 44 розміру - повернути обвинуваченому ОСОБА_3

- диск CD-R, що містить відеозаписи з камери відеоспостереження приміщень за адресою: м. Київ, пр-т Червоної Калини, буд. 17, Диск CD-R, що містить відеозаписи з камери відеоспостереження магазину «Червоний маркет» за адресою: м. Київ, пр-т Червоної Калини, буд. 17 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1