Провадження №11-сс/801/941/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025, якою застосовано до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0001438, внесеного до ЄРДР 04.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 05.11.2025 до підозрюваного ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, у кримінальному провадженні № 0001438, внесеного до ЄРДР 04.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області віл 05.11.2025, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки слідчим суддею безпідставно застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 , за відсутності належного обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також без належної оцінки всіх доказів, поданих стороною обвинувачення.

Захисник зазначає, що слідчий суддя помилково визнав наявність обґрунтованої підозри та ризиків, не пославшись на конкретні матеріали кримінального провадження, які б підтверджували відповідні обставини. У судовому засіданні суду першої інстанції не було встановлено жодного факту, який би свідчив про існування ризиків переховування, знищення доказів, незаконного впливу на свідків або продовження злочинної діяльності з боку ОСОБА_8 .

Із посиланням на положення ст. 177 КПК України апелянт наголошує, що під ризиками закон розуміє реальні, підтверджені даними можливості перешкоджання досудовому розслідуванню, а не абстрактні припущення. Слідчий суддя ж зробив висновок про наявність ризиків лише з огляду на загальний зміст норми закону, не навівши фактичних даних на їх підтвердження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, прокурор зобов`язаний довести наявність достатніх підстав для застосування запобіжного заходу, однак слідчий та прокурор таких доказів суду не надали. Незважаючи на це, слідчий суддя дійшов висновку про застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою - без аналізу можливості застосування більш м`яких альтернативних заходів, передбачених ст. 183 КПК України.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 підкреслює, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, саме сторона обвинувачення повинно надати суду конкретні факти, які підтверджують наявність реальних ризиків, тоді як суд не може обмежитися лише припущеннями або посиланням на тяжкість інкримінованого правопорушення. В оскаржуваній ухвалі не наведено таких даних, що суперечить вимогам статті 5 Конвенції та усталеній практиці ЄСПЛ.

Захисник також вказує, що слідчий суддя не оцінив обставини, які характеризують особу ОСОБА_8 , не навів мотивів, чому більш м`які заходи - особисте зобов`язання, порука, застава, домашній арешт - не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Така поверхова оцінка свідчить про необґрунтованість рішення.

З матеріалів провадження не вбачається, що ОСОБА_8 чинив будь-які дії, які б свідчили про намір ухилятися від слідства чи перешкоджати кримінальному провадженню. Натомість суд першої інстанції безпідставно поклав у мотиви ухвали загальні формулювання, не підкріплені доказами, і всупереч вимогам ст. 178 КПК України не врахував позитивні дані про особу підозрюваного.

Також захисник посилається на порушення слідчим суддею принципу змагальності та обов`язку мотивувати судове рішення, гарантованого ст. 6 Конвенції. На думку сторони захисту, ухвала не містить аналізу доводів сторони захисту, а є формальним повторенням норм КПК без дослідження їх застосовності у конкретній справі.

Беручи до уваги викладене, апелянт вважає, що ухвала постановлена без належної правової оцінки фактичних обставин, із порушенням вимог ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, принципів верховенства права, презумпції невинуватості та стандартів ЄСПЛ щодо обґрунтування обмеження свободи.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовільнити, скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025 та постановити нову, у якій обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, прийшла до висновку, що в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025 відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного обвинуваченого та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що слідчим відділом Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001438 від 04.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці, в невстановлені дату та час, але не пізніше 22 год. 50 хв. 03.11.2025, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP, яку незаконно зберігав при собі з метою збуту у 45 попередньо розфасованих і упакованих у поліетиленові пакетики згортках, обмотаних ізоляційною стрічкою, заздалегідь підготовлених для збуту.

У подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання психотропної речовини з метою збуту, 03.11.2025 близько 22 год. 50 хв., незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, знаходячись неподалік будинку № 4 на вулиці Привокзальна, що у місті Вінниці, був зупинений працівниками УПП Вінницької області та під час поверхневої перевірки в ОСОБА_8 виявлено 45 попередньо розфасованих і упакованих у поліетиленові пакетики згортків, обмотаних ізоляційною стрічкою, заздалегідь підготовлених для збуту, з вмістом кристалічної речовини.

Надалі, правоохоронними органами за вищевказаною адресою ОСОБА_8 було затримано у порядку ст. 208 КПК України, як особу, підозрювану у вчиненні злочину, та у ході проведення його особистого обшуку виявлено та вилучено 45 попередньо розфасованих і упакованих у поліетиленові пакетики згортків, обмотаних ізоляційною стрічкою, заздалегідь підготовлених для збуту, які останній зберігав при собі з метою збуту.

Згідно з висновками експертів Вінницького НДЕКЦ МВС України від 04.11.2025, у трьох з вилучених згортках з кристалічною речовиною, міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP. В досліджуваній речовині масою 24,1358 г (7,8808 г + 9,8438 г + 9,4112 г), маса PVP становить 19,2617 г (3,8827 г + 7,8642 г + 7,5148 г), що згідно з наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000 відноситься до особливо великих розмірів.

03.11.2025 о 22 год. 50 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04.11.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великих розмірах.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, бери до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Вина підозрюваного ОСОБА_8 доводиться наступними зібраними доказами, які перебувають в кримінальному провадженні, зокрема: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001438 від 04.11.2025; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.11.2025; протоколу обшуку від 04.11.2025; повідомлення про підозру від 04.11.2025; висновки експертів, інших матеріалів кримінального правопорушення та пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України обґрунтована.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 , відповідно до ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховування підозрюваного від слідчого, прокурора чи суду, з огляду на те, що покарання за вчинені злочини є таким, що спроможне в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то під страхом кримінальної відповідальності думки ОСОБА_8 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань сприятимуть наявності вказаного ризику. У разі переховування обвинуваченого стане неможливим подальше досудове розслідування, що також зумовлює подальше застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- незаконного впливу підозрюваного на свідків та експертів, оскільки ОСОБА_8 є колишнім співробітником правоохоронних органів, має соціальні зв`язки, він матиме можливість здійснювати на вказаних осіб відповідний незаконний вплив як у спосіб вмовлянь, погроз, переконань, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи;

- через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, підозрюваний ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як досудове розслідування наразі не завершене і збирання доказів триває.

- також ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки до Кременчуцького районного суду Полтавської області направлений обвинувальний акт за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України;

- іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тобто, вжити будь-які дії (без обмеження формою) спрямовані на зупинення або спотворення ходу досудового розслідування.

На даний час наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, колегія суддів приймає до уваги, що:

?наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_8 особливо тяжкого кримінального правопорушення, є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

?у разі визнання винуватим, ОСОБА_8 загрожує покарання за особливо тяжкий злочин у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.

Без застосування найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_8 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

А тому, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області вірно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд також враховує, що у даному кримінальному провадженні наявні свідки та експерти, показання яких мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на процесуальний статус зазначених осіб та тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків, який має бути врахований при визначенні запобіжного заходу та умов його застосування.

Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, слідчий суддя під час розгляду клопотання вірно дійшов до обґрунтованого висновку, що підозрюваний ОСОБА_8 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів зазначає, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

1) особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

2) особиста порука, оскільки в підозрюваного відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

3) застава, оскільки в разі сплати застави він зможе продовжити злочинну діяльність чи переховуватися від слідства та суду, а також те, що на підставі того, що відповідно п.5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів;

4)домашній арешт, оскільки в силу суворості міри покарання підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, внаслідок чого ймовірно можливо покине місце проживання.

Тобто, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Санкція зазначеної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик того, що, усвідомлюючи суворість можливого покарання, підозрюваний може умисно ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Суворість санкції є одним із чинників, що обґрунтовує побоювання ухилення, і повинна оцінюватися судом у сукупності з іншими обставинами справи.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, діяв у межах наданих повноважень і відповідно до вимог національного законодавства та стандартів ЄСПЛ, забезпечивши належний баланс між інтересами правосуддя і правами підозрюваного, а тому підстав для скасування ухвали немає, у зв`язку з чим її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001438, внесеного до ЄРДР 04.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4