Провадження № 1-кп/638/1990/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000584 від 09 червня 2025 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, громадянки України, із середньою технічною освітою, незаміжньої, безробітної, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на важкі захворювання не страждає, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи мету завдання шкоди Україні, керуючись антидержавницькими мотивами і не маючи патріотичних переконань, в умовах тимчасової окупації, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора, у період часу з 06 червня 2022 року по серпень 2022 року (точну дату в ході досудового розслідування не встановлено), працюючи листоношею у т.зв. «отделении почтовой связи № 4 Коммунального предприятия Почта Изюма», створеного окупаційною владою, отримала від громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на той період займала посаду начальника т.зв. «отделения почтовой связи № 4 Коммунального предприятия ОСОБА_7 », значну кількість пропагандистських газет «Харьков Z», серед яких були недатовані випуски «випуск № 7 2022», «випуск № 8 2022», «випуск № 9 2022», «випуск № 15 2022», «випуск № 16 2022», «випуск № 18 2022» для розповсюдження серед місцевих мешканців м. Ізюм Харківської області.

Так, у червні 2022 року у ОСОБА_5 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на розповсюдження газет, в яких містилася інформація щодо виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, а саме: представників російських збройних сил та колаборантів.

В подальшому, ОСОБА_5 , реалізовуючи виниклий злочинний умисел, перебуваючи на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, у період з 06 червня 2022 року по кінець серпня 2022 року (більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені), переслідуючи мету підтримки осіб, які здійснюють збройну агресію РФ проти України, поширила серед місцевих мешканців м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, шляхом вручення їм особисто в руки та помістивши до відповідних поштових скриньок примірники російських пропагандистських газет «Харьков Z» «випуск № 7 2022», «випуск № 8 2022», «випуск № 9 2022», «випуск № 15 222», «випуск № 16 2022», «випуск № 18 2022» з метою ознайомлення місцевих мешканців із публікаціями, в яких містилася інформація щодо виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, а саме: представників російських збройних сил та колаборантів.

Згідно з висновком експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса» № 5033 від 20.06.2025, у наданих на дослідження матеріалах (газетах «Харьков Z» - випуск № 7, випуск № 8, випуск № 9, випуск № 15, випуск № 16 та випуск № 18) міститься інформація щодо виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти

України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, а саме: представників російських збройних сил та колаборантів. Установлена інформація має публічний характер, що передбачає її розповсюдження невизначеному колу осіб.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 436-2 КК України визнала повністю та пояснила, що вчинила дані правопорушення, які їй інкриміновано при викладених вище обставинах, обставини даного кримінального правопорушення не оспорювала, пояснила причини та обставини скоєного. Зазначила, що належні висновки для себе зробила і більше подібного не повториться.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до вимог ч. 3, 4 ст. 349 КПК України.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 та кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 436-2 КК України як поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної та обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 436-2 КК України є нетяжким злочином.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, не заміжня, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні осіб похилого віку не має, має на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,раніше не судима.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , на підставі ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , на підставі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових кримінальних правопорушень".

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи вищевикладене відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений кримінального правопорушення лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальній правопорушень.

Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, і вважає, що обвинуваченій ОСОБА_5 слід застосувати покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Стосовно ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався

Враховуючи те, що під час підготовчого судового засідання та судового розгляду кримінального провадження клопотань про застосування запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 12, 65, 67, 70, 72, 436-2 КК України, ст. ст. 100, 349, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, який обчислюється з моменту проголошення вироку.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1