У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 р. Слідчий суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про арешт майна,

Встановив:

02.02.2026 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання слідчий СВ відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області про накладення арешту на майно.

В клопотанні зазначено, що в провадженні СВ відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000028 від 23.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що невстановлена особа, невстановленим способом, у період дії воєнного стану, таємно, у період часу з 03.12.2025 по 09.01.2026, вчинила крадіжку грошових коштів близько 140 000 грн із банківської картки, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . Було опитано ОСОБА_4 , яка є співмешканкою ОСОБА_5 та яка пояснила, що, скориставшись відсутністю ОСОБА_3 , заволоділа його мобільним телефоном та разом із ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання останньої, завантажила на мобільний телефон ОСОБА_6 мобільний додаток «Приват24» і, використовуючи номер мобільного телефону потерпілого та отримавши SMS-код доступу, отримала несанкціонований доступ до банківської картки ОСОБА_3 , після чого здійснювали перекази грошових коштів на власну банківську картку «ОщадБанк» № НОМЕР_2 . ОСОБА_6 пояснила що, окрім переказів грошових коштів ОСОБА_4 , вона без відома та згоди ОСОБА_3 здійснювала перекази грошових коштів і на власну банківську картку «ОщадБанк» № НОМЕР_3 . Також ОСОБА_6 повідомила, що після повного використання грошових коштів на банківській картці ОСОБА_3 вона видалила банківську картку потерпілого з мобільного додатку.

Постановою слідчого від 30.01.2026 року мобільний телефон «Redmi 8A» та банківська картка «ОщадБанк» № НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_4 , мобільний телефон «Honor X7a» та банківська картка «ОщадБанк» № НОМЕР_3 , що належать ОСОБА_6 , які видані ними добровільно, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000028.

З метою забезпечення кримінального провадження, збереження речових доказів та проведення судових експертиз прохає суд накласти арешт на мобільний телефон «Redmi 8A», з номером мобільного оператора НОМЕР_4 та банківську картку «ОщадБанк» № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 а також мобільний телефон «Honor X7a», з номером мобільного оператора НОМЕР_5 та банківську картку «ОщадБанк» № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , з позбавленням права користування, відчуження та розпорядження, залишити зазначені предмети при матеріалах кримінального провадження № 0000028 від 23.01.2026.

Учасники справи, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Слідчий надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання, дійшов до таких висновків.

Частиною 1 статті 172 КПК України визначено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи зазначене, оскільки учасники справи повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, то розгляд справи необхідно провести без їх участі.

Слідчим суддею установлено, що 23.01.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 внесені відомості за фактом викрадення під час дії воєнного стану, невстановленою особою грошових коштів із банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», що належить ОСОБА_3 . Правова кваліфікація правопорушення ч. 4 ст. 185 КК України.

З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 вбачається, що 21.01.2026, він виявив факт несанкціонованого списання грошових коштів із належної йому банківської картки на загальну суму близько 140 000 гривень.

Згідно інформації з виписки з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 02.12.2025 по 09.01.2026 здійснювалися численні перекази грошових коштів на сторонні банківські картки, поповнення мобільних номерів, розрахунки в торговельних закладах, а також зняття готівкових коштів через банкомат.

З пояснень ОСОБА_4 , вбачається, що вона є співмешканкою ОСОБА_5 та, скориставшись його відсутністю, заволоділа його мобільним телефоном та разом із ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання останньої, завантажила на мобільний телефон ОСОБА_6 мобільний додаток «Приват24» і, використовуючи номер мобільного телефону потерпілого та отримавши SMS-код доступу, отримала несанкціонований доступ до банківської картки ОСОБА_3 , після чого здійснювали перекази грошових коштів на власну банківську картку «ОщадБанк» № НОМЕР_2 . ОСОБА_6 пояснила що, окрім переказів грошових коштів ОСОБА_4 , вона без відома та згоди ОСОБА_3 здійснювала перекази грошових коштів і на власну банківську картку «ОщадБанк» № НОМЕР_3 . Також ОСОБА_6 повідомила, що після повного використання грошових коштів на банківській картці ОСОБА_3 вона видалила банківську картку потерпілого з мобільного додатку.

Виявлені та вилучені під час огляду місця події речі та визнані речовими доказами та передані на зберігання ВП №2 Полтавського РУП.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 КПК України.

Частиною 4 ст.170 КПК України передбачено, що заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх не застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт у порядку, передбаченому статтями 170-174 КПК України.

Тому, з огляду на вищевказані положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що вилучені речі, на які слідчий прохає накласти арешт відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тому з метою збереження речових доказів, вважаю за необхідне накласти на них арешт.

Керуючись статтями 171 - 173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

Постановив:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон «Redmi 8A», з номером мобільного оператора НОМЕР_4 та банківську картку «ОщадБанк» № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , а також мобільний телефон «Honor X7a», з номером мобільного оператора НОМЕР_5 та банківську картку «ОщадБанк»

№ НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , з позбавленням права користування, відчуження та розпорядження та залишити їх на зберіганні в відділенні поліції №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Копію ухвали направити ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Роз`яснити, що згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На ухвалу слідчого судді, протягом п`яти днів, з дня її прийняття, може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області.

Слідчий суддя