н/п 1-кс/766/7438/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 року Слідча суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, українця, громадянина України, неодруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 20.12.2023 Малиновським районним судом м. Одеси та Одеським апеляційним судом 23.07.2024 за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 4, 289 ч. 2, 69, 70 ч. 1, 72 ч. 5 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 12.06.2025 на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 04.06.2025 на підставі ст. 107 КК України умовно-достроково, строк невідбутого покарання 1 рік 10 місяців 27 днів,

в с т а н о в и ла :

03.10.2025 року прокурор Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001911 від 10.08.2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України строком на 60 діб.

Обґрунтування клопотання

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 152 КК України. Херсонським міським судом Херсонської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0001911 від 10.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_4 обізнаний про тяжкість покарання за вказаний злочин, а саме безальтернативне позбавлення волі на строк від 3 до 5 років та з метою уникнення покарання може переховуватись від суду. Крім того, відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області, ОСОБА_4 умовно-достроково звільнений від відбування покарання за раніше вчинені ним раніше умисні тяжкі корисливі злочини, з невідбутим терміном покарання - 1 рік 10 місяців 27 днів, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин.

Наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати, що обвинувачений у разі необрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи обрання йому запобіжного заходу, який належним чином не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків, зможе за необхідності переховуватися від суду.

Незаконно впливати на свідків чи потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Свідки та потерпілий у кримінальному провадженні проживають в одному населеному пункті на одній вулиці із обвинуваченим, йому відоме їх місце проживання та вони є знайомими між собою, та у разі перебування підозрюваного на волі, останній матиме реальну можливість здійснити вплив на свідків та потерпілого з метою спотворення відомостей, які останні надали у своїх свідченнях органу досудового розслідування.

Може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, у яких він обвинувачується, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про це може свідчити те, що ОСОБА_4 у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу матиме сприятливі умови для подальшого вчинення кримінальних правопорушень, та як згідно з довідкою про судимість та ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області, яка стосується умовно-дострокового звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання. З даної ухвали встановлено, що обвинувачений був засуджений 20.12.2023 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 78 КК України.

Тобто встановлено, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та продовжує вчинювати злочини, хоча й останньому відомо, що його протиправна поведінка може мати наслідки у вигляді скасування вказаного рішення про його дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

Девіантна поведінка обвинуваченого, яка залишена без достатнього покарання за попередні вчинки створила всі умови для вчинення вище описаного злочину, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не створить достатньо умов для стримування обвинуваченого від вчинення інших злочинів, та знаходження на волі підозрюваного ставить під загрозу публічну безпеку та порядок в прифронтовому населеному пункті.

Також встановлено, що інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 з наступних причин:

1.особисте зобов`язання - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків. Враховуючи тяжкість злочину та вказані обставини, вимагається постійний контроль за поведінкою підозрюваного, що може бути досягнуто лише при застосуванні запобіжного заходу, пов`язаного із триманням під вартою;

2.домашній арешт - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підлягає постійному візуальному контролю та він проживає в безпосередній близькості з потерпілою у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги вищевикладене та ризики, які виникли під час кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 який може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності, у зв`язку з тим, що обвинувачений усвідомлений про тяжкість інкримінованого правопорушення та обізнаний у можливості покарання у вигляді реальної міри покарання за вчинення ним злочину у якому він обвинувачується;

- впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів, у тому числі шляхом застосування насилля;

- вчинити нові кримінальні правопорушення і таким чином продовжувати свою злочинну діяльність.

Доводи учасників провадження у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, подовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 діб. Зазначив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено та обвинувальний акт скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області з яким обвинувачений ознайомлений. Ризики, визначені в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли та продовжують існувати.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявленого прокурором клопотання.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання з підстав недоведеності прокурором зазначених ризиків належними доказами, просила застосувати більш м`який запобіжний захід відносно її підзахисного у виді домашнього арешту.

Мотивація суду

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Відділу поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001911 від 10.08.2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України.

За версією сторони обвинувачення10.08.2025 близько 00:05 годин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким фактично володіє його дружина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись прямим умислом, спрямованим на порушення недоторканості житла особи, яке гарантується ст. 30 Конституції України, розбив вікно та заліз у будинок, чим незаконно та протиправно, тобто без дозволу власника, проник до житла за вищевказаною адресою та перебував там без дозволу на те власника, доки не був виявлений ОСОБА_8 .

У результаті своїх дій ОСОБА_4 порушив недоторканість житла потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а саме - незаконне проникнення до житла особи.

Крім того, ОСОБА_4 10.08.2025 близько 00:05 години, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в спальній кімнаті буд. АДРЕСА_1 , переслідуючи прямий умисел, направлений на порушення правового режиму забезпечення статевої свободи особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи із використанням пальців руки і генеталій, та бажаючи їх настання, без добровільної згоди потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із застосуванням фізичного насильства, яке виразилось у нанесенні останній серії ударів кулаком правої руки в область обличчя, голови та грудної клітини, і в подальшому утриманні потерпілої долонею своєї лівої руки в області ротової порожнини, притиснувши потерпілу ОСОБА_8 лівою рукою таким чином, що остання опинилась в положенні лежачи на спині, поставив свою праву руку між ніг потерпілої, і силоміць розсунувши останній ноги, насильно ввів пальці правої руки в піхву ОСОБА_8 .

Після цього, продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_4 , утримуючи потерпілу в положенні лежачи на спині, та перебуваючи зверху останньої, неодноразово ввів в вагіну потерпілої свій статевий член (генеталію) проти волі ОСОБА_8 .

В результаті вчинення вказаних дій ОСОБА_4 наніс потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, синці обличчя, крововиливи у м`які тканини обличчя, які згідно висновку експерта № 259 від 26.08.2025 відносяться до категорії тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Синці правого плеча, синець лівої кисті, синці внутрішньої поверхні обох стегон відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, а саме - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

10.08.2025 о 04.15 год. слідчим СВ Відділу поліції № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області на підставі ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 .

10.08.2025 слідчим СВ Відділу поліції № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

12.08.2025 ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 відносно підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб (до 08.10.2025 включно) без визначення розміру застави.

01.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 152 КК України.

02.10.2025 обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 152 КК України скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті, проте підготовче судове засідання призначено поза межами дії запобіжного заходу, тому виникла необхідність його продовження у слідчого судді данного суду.

Також, слідчий суддя враховує, положення ч.6 ст.199 КПК України, згідно із яким, прокурор у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Враховуючи, що підготовче судове засідання Херсонським міським судом до 08.10.2025 не призначене, виникла необхідність у поданні до суду в межах місцезнаходження органу досудового розслідування в порядку ч.6 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання.

Отже, встановлено, що в порядку, передбаченому ч.6 ст.199 КПК України 03.10.2025 року прокурором було подано до Херсонського міського суду Херсонської області клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , з підстав не призначення підготовчого судового засідання на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у Херсонському міському судді Херсонської області до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Тобто, тоді, як прокурору стало відомо про те, що до закінчення строку дії попередньої ухали про продовження строку дії запобіжного заходу підготовче судове засідання проведене не буде.

Зважаючи на наведене, слід дійти висновку що прокурор подав дане клопотання за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

При цьому, слід звернути увагу на те, що згідно із положенням ч.4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, тобто розгляд такого клопотання по суті до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу є обов`язком слідчого судді, а не правом.

Так, відповідно до положення ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, в разі не проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним ризикам, перелік яких зазначений у п.п. 1-5 цієї статті, на запобігання яких спрямоване застосування запобіжних заходів.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, під час вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У даному випадку, очевидно є доведеним, що прокурор дійшов висновку про те, що доказів достатньо для висунення обвинувачення, оскільки ним виконано вимоги п.3 ст. 283 КПК України та 02.10.2025 він звернувся до суду з обвинувальним актом, згідно із яким ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 152 КК України.

Слідчому судді під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, яким встановлюється винуватість або невинуватість особи пред`явленому обвинуваченні.

Саме у рішенні суду, яким завершується судовий розгляд суд у мотивувальній частині відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України зазначає у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, тощо або ж у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Більше того, на даний час ОСОБА_4 набув статусу обвинуваченого, обвинувальний акт стосовно нього скеровано до суду та доведеність висунутого обвинувачення перевірятиметься судом, який і має дійти висновків про винуватість чи невинуватість останнього.

Зі змісту висунутого обвинувачення убачається, що, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 152 КК України які відповідно до ст. 12 КК України є не тяжкими.

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке можу бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, «Фельдман проти України» (Заяви № 76556/01 та № 38779/04) від 08 квітня 2010 року) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, на час розгляду клопотання в України введено режим воєнного стану.

Враховуючи, що режим воєнного стану в країні триває, частина території держави окупована збройними формуваннями рф, суд дійшов висновку, що ризики заявлені прокурором, передбачені п.п. 1,3, 5 ст. 177 КК України, які також були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальні, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд враховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Слідчий суддя приходить до висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , опинившись на волі, зможе переховуватися від суду і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_4 і щодо яких останньому органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватими у інкримінованих злочинах, зможе вплинути на свідків та потерпілу. З урахуванням даних про особу обвинуваченого, можливо, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Разом з тим, слідчий суддя приймає до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень за які передбачено покарання до 5 років позбавлення волі. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 який народився у 2006 році; інвалідність не встановлювалась, відомості про потребу у стаціонарному лікуванні відсутні, перебуває на обліку в психіатричному центрі ХМР з 2015 року. Крім того, слідчим суддею враховується міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_4 має базову середню освіту, неодружений, утриманців не має, не працюючий, не має постійного місця реєстрації, раніше судимий, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, встановлені слідчим суддею 12.08.2025 року під час вирішення питання про застосування та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, тому судом не встановлено підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя виходить із того, що обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на те, що підготовче судове засідання за матеріалами обвинувального акту відносно ОСОБА_4 не проведене, а строк дії ухвали про тримання під вартою спливає, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення та вчинення його в період умовно-дострокового звільнення, що не виключає ризик переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, підвищену суспільну-небезпеку інкримінованого ОСОБА_4 діяння, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність на даний час підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, що відповідає положенням ч.1 ст.197 КПК України.

Отже, враховуючи викладене, слідчий суддя, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

Слідчим суддею також враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин із застосуванням насильства, підстав для визначення йому застави слідчий суддя не вбачає.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12.08.2025 Гуменному не визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Слідчим суддею не встановлено підстав для визначення розміру застави.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою без визначення розміру застави на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 12.08.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 05.12.2025 включно .

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідча суддя ОСОБА_1