Справа № 177/1927/25
Провадження № 1-кп/177/205/25
У Х В А Л А

Іменем України

11.11.2025 Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18.11.2023 за № 0004409, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України,

встановив:

У провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004409 від 18.11.2023 відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 які були подані 03.11.2025 року. На думку прокурора наразі продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого обвинуваченого та учинити інше кримінальне правопорушення. Щодо клопотань про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт заперечував.

На вказані ризики, на думку прокурора, вказують ті обставини, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть переховуватись від суду є те, що вони, усвідомлюючи тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку, можуть навмисно переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризиком того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть незаконно впливати на потерпілого є те, що їм відоме його місце проживання, тому є вірогідність у разі перебування на свободі в подальшому погроз в сторону потерпілого, крім того обвинувачені можуть здійснювати вплив один на одного. Також свідками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є співслужбовці обвинуваченого ОСОБА_5 , тому не виключена можливість впливу на зазначених осіб з боку обвинуваченого.

Окрім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть учинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за корисливі злочини.

Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що нові ризики прокурором не наведені. Обвинувачений частково визнає вину, має намір відшкодувати моральну шкоду потерпілому. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого захисника.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з електронним засобом контролю. Зазначив, що відносно його підзахисного раніше обирався такий запобіжний захід, він не порушував умови.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, розглянувши клопотання прокурора та заперечення сторони захисту, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінально-процесуальних обов`язків; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своїм рішенням має забезпечити не лише їх права, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Розглядаючи заявлені клопотання прокурора відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд приходить до висновку про необхідність та доцільність їх задоволення та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спливає 14.11.2025.

Розглядаючи заявлені клопотання прокурора відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про необхідність та доцільність їх задоволення та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених виходячи з наступних підстав.

Заявлені під час досудового розслідування ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися і виправдовують застосування обраного запобіжного заходу.

Беручи до уваги вищезазначені ризики, та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 КК України, за яке законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії особливо тяжких; ч. 2 ст. 146 КК України, за яке законом передбачена кримінальна відповідальність у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії нетяжких; ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, за яке законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії особливо тяжких; крім того ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 5 ст. 407 КК України, за яке законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких, таким чином за умов не перебування ізольованими від суспільства в межах запобіжного заходу можуть вчити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а тому для запобігання вказаним ризикам є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Також суд не може залишити поза увагою обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, що також підтверджує соціальну неприйнятність вчинених діянь та виправдовує вимушене обмеження прав обвинувачених.

Стосовно того, чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 184 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені при застосуванні до них більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушать покладені на них процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зможе запобігти ризикам, які передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів і за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистих свобод.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинувачених під вартою судом не встановлено.

З огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , керуючись правилами п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисників та обвинувачених про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора - задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 09 січня 2026 року, включно.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 09 січня 2026 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 12.11.2025 о 12-45 годині.

Суддя ОСОБА_1