Справа № 496/498/25
Провадження № 1-кп/496/258/26
У Х В А Л А

повний текст

16 грудня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

Судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому підготовчому засідання заяву (скаргу) захисника - адвоката ОСОБА_5 від 10.11.2025 р. вх. № 31958/25 у кримінальному проваджені № 0002384 від 22.11.2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду розглядається вказане кримінальне провадження.

ОСОБА_4 є власником будинку в АДРЕСА_1 .

На час подій 21.11.2024 р. ОСОБА_4 працював капітаном поліції на посаді старшого дільничного офіцера сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

21.11.2024 р. до будинку ОСОБА_4 приїхали працівники Територіального управління Державного Бюро Розслідувань (ДБР) у м. Миколаєві. На думку співробітників ДБР ОСОБА_4 міг мати відношення до кримінального правопорушення, та вони вважали, що за мiсцем його проживання за адресою АДРЕСА_1 , можуть перебувати речi та документи, якi мають значення для досудового розслідування та «врятування» яких є необхiдним для встановлення обставин кримiнального правопорушення. Після того, як батьки заявника поїхали за ним, слiдчим ОСОБА_7 о 23:30 год. було прийнято рiшення про проведення «невiдкладного» обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , по мiсцю проживання ОСОБА_4 . Для чого було зламано ворота, вікно та вхідні двері у будинок заявника та проведено обшук без дозволу і відома власника та без ухвали суду. ОСОБА_4 почав відеозйомку з власного телефону та вимагав пояснити на якій підставі вони перебувають в його будинку та вимагав у них дозвіл суду на обшук. Але замість пояснення своїх дій один з співробітників ДБР ударом вибив і вихопив у ОСОБА_4 його телефон, а потім на заявника напало ще декілька осіб, які знаходилися в його будинку. З цієї причини виник конфлікт, в який також втрутилася мати ОСОБА_8 , оскільки співробітники ДБР вже у 3-х або 4-х почали штовхати та хапати заявника. Один з працівників ДБР дістав пістолет, направив його на ОСОБА_4 та його мати та почав погрожувати застосуванням зброї. ОСОБА_4 вимагав від незнайомця сховати зброю та повторив це декілька разів. Сприймаючи цю загрозу реально заявник дістав свій пістолет для демонстрації та за необхідності для захисту своєї матері, себе та свого майна. Через деякий час працівник ДБР з пістолетом, який спровокував конфлікт вибіг на вулицю, оскільки це йому підказали його колеги. Конфліктна ситуація між ОСОБА_4 та співробітниками ДБР продовжувалася деякий час. ОСОБА_4 після конфлікту розрядив пістолет та здав свою зброю у відділі поліції. Ніякого наміру на замах на убивство працівника правоохоронного органу, як і погрози у ОСОБА_4 не було, оскільки він мав намір виключно попередити нападника шляхом демонстрації зброї та лише у випадку необхідності захищати свою мати, себе та своє майно від осіб, які себе видавали за «правоохоронців». Ніякої загрози від заявника для співробітників ДБР не було.

Керуючись ст. 233, 234 КПК України, захисник вважає, що обшук було проведено незаконно, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Цією самою статтею визначено, що правоохоронці мають право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 у справі №947/37175/24 (пр..№1-кс/947/16232/24) ретроспективно надано дозвіл на проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , який проведено у період з 23.30 год. 21.11.2024 по 01.30 год. 22.11.2024 р. З ухвали суду незрозуміло які відомості і докази переконали суд у тому, що ОСОБА_4 має відношення до кримінального провадження та/або є фігурантом справи, а також, що у заявника можуть бути кошти та/або майно, які мають значення для слідства.

Ухвала про надання дозволу на обшук не містить обґрунтування та/або даних про те, як встановлено і чим підтверджується зв`язок ОСОБА_4 з кримінальним провадженням та з іншими особами, які є фігурантами справи. Також суд не зазначив, в ухвалі чому саме у ОСОБА_4 та/або його житлі мають бути грошові кошти та майно, яке слід відшукати та чим це підтверджується, і як суд прийшов до такого висновку. Але ухвала про ретроспективний дозвіл на обшук у будинку ОСОБА_4 не містить відповідне і достатнє мотивування для цього. Обшук у ОСОБА_4 був проведений за сфабрикованими, вигаданими та непідтвердженими даними, він не був здійснений згідно закону.

Ухвала суду: і) не містить достатню інформацію щодо мети обшуку, дозволяла перевищувати свої повноваження; іі) не була достатньо і розумно обмеженою і не забезпечувала щоб обсяг обшуку стосувався виключно злочину, що розслідуються, вона ілюструвала широкий обсяг пошуку і вилучення майна, і надавала ДБР необмежені дискреційні повноваження у визначенні того, які документи, предмети, майно «становлять інтерес» для кримінального розслідування) не містить обґрунтування та посилання на обставини, які свідчать про зв`язок ОСОБА_4 із злочином, фігурантами ймовірного злочину та майном, яке необхідно було відшукати.

Оскаржувана ухвала є незаконною, а в діях ДБР є склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду та обшуку.

Тому, просить визнати незаконним і протиправним «невідкладний» обшук, проведений 21.11.2024 р. за місцем проживання ОСОБА_4 у його будинку за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_4 грошову суму у відповідності до критеріїв та практики Європейського суду з прав людини - на відшкодування спричиненої йому незаконними діями моральної шкоди, в зв`язку з порушенням його прав, гарантованих ст. 8 Конвенції з прав людини, але не менше 6000 євро, а також визнати незаконною та скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 у справі №947/37175/24 (пр..№1-кс/947/16232/24), якою ретроспективно надано дозвіл на проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1, який проведено у період з 23.30 год. 21.11.2024 по 01.30 год. 22.11.2024 р.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 підтримав подану скаргу.

Обвинувачений - ОСОБА_4 та захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримали захисника.

Прокурор - ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні скарги.

Розглянувши заявлену скаргу, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

За загальним правилом, визначеним статтею 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Проте, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому, системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу» слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінальними процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Перелік підстав, з урахування яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих КПК України не передбачено.

Крім того, у ч.1, ч. 2 ст. 309 КПК України наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

У ч. 3 ст. 309 КПК України вказано, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

У відповідності до ч. 2 ст.314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Згідно ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

За ч.ч. 1, 2 ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

З метою підготовки до судового розгляду суд: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні. 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Згідно ч.1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Проаналізувавши вказану скаргу, суд встановив, що наведені в них доводи стосуються законності прийнятих процесуальних рішень досудового розслідування, вчинення дій в ході досудового розслідування та їх наслідків.

Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів на цій стадії підготовчого судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду, є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення скарги про визнання незаконним та протиправним невідкладного обшуку проведеного 21.11.2024 року за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно не підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 6000 євро, а отже надати оцінку обставинам викладеним в ухвали Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 у справі №947/37175/24 (пр..№1-кс/947/16232/24) можливо при ухваленні вироку у нарадчій кімнаті за наслідками розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст. 315, 350 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву захисника - адвоката ОСОБА_5 про визнання незаконним і протиправним «невідкладного» обшуку, проведеного 21.11.2024 р. за місцем проживання ОСОБА_4 у його будинку за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_4 грошову суму у відповідності до критеріїв та практики Європейського суду з прав людини - на відшкодування спричиненої йому незаконними діями моральної шкоди, в зв`язку з порушенням його прав, гарантованих ст. 8 Конвенції з прав людини, але не менше 6000 євро - залишити без розгляду.

Заяву захисника - адвоката ОСОБА_5 про визнання незаконною та скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 у справі №947/37175/24 (пр..№1-кс/947/16232/24), якою ретроспективно надано дозвіл на проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , який проведено у період з 23.30 год. 21.11.2024 по 01.30 год. 22.11.2024 - залишити без задоволення.

Надати оцінку обставинам викладеним в ухвали Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 у справі №947/37175/24 (пр..№1-кс/947/16232/24) при ухваленні вироку у нарадчій кімнаті за наслідками розгляду кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 22 грудня 2025 року о 10:00 годинні в приміщені Біляївського районного суду Одеської області кабінет 13.

Суддя: ОСОБА_1