Номер провадження: 11-сс/813/1547/25
Справа № 522/2018/25 1-кс/522/982/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою власниці майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000692 від 10.09.2024 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000692 від 10.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та накладено арешт на таке майно:

-на нерухоме майно, а саме садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса СТ: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах;

-на транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони Головному сервісному центру МВС України та його територіальним органам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Єдиного державного реєстру транспортних засобів, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів та інших реєстрах;

-на нерухоме майно, а саме квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною житловою площею 44,1 кв.м. (реєстраційний номер майна 6658643), що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах;

-на транспортний засіб TOYOTA C-HR HYBRID, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом заборони Головному сервісному центру МВС України та його територіальним органам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Єдиного державного реєстру транспортних засобів, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів та інших реєстрах.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на наявність правових підстав для застосування арешту майна ОСОБА_11 та ОСОБА_9 з метою забезпечення цивільного позову.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, власниця майна ОСОБА_9 , якій належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 , та автомобіль «TOYOTA C-HR HYBRID», реєстраційний номер НОМЕР_3 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_10 про арешт майна.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, власниця майна вказує, що слідчий суддя при постановленні оскарженої ухвали про накладення арешту на майно допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, розглянув клопотання представника потерпілої ОСОБА_10 з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Власниця майна вказує, що причетність ОСОБА_11 та ОСОБА_9 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, є лише припущенням потерпілої ОСОБА_10 та не підтверджується будь-якими обставинами та доказами. Відсутній причинно-наслідковий зв`язок між поданим представником потерпілої клопотанням про арешт майна, яке належить ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , поданим цивільним позовом у кримінальному провадженні до вказаних осіб та об`єктивною стороною складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Також апелянт зазначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про арешт майна не врахував розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, оскільки, не встановив, що вартість матеріальної та моральної шкоди заявленої до стягнення з цивільних відповідачів не співмірна накладеному арешту на майно, яке вартує більше ніж заявлена сума. Окрім цього, ОСОБА_12 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

За наведених обставин, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності ОСОБА_9 .

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши прокурора та представника потерпілої (цивільного позивача), які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апелянта, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з матеріалів судової справи, 05.02.2025 року представник потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 подав слідчому судді місцевого суду клопотання про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

У подальшому, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 подав слідчому судді уточнююче клопотання, в якому просив накласти арешт на майно, а саме на:

1) садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса СТ: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 ;

2) транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 ;

3) квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною житловою площею 44,1 кв.м. (реєстраційний номер майна 6658643), що належить ОСОБА_9 ;

4) транспортний засіб TOYOTA C-HR HYBRID, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 .

Під час розгляду вказаного клопотання слідчим суддею встановлено, що в провадженні ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000692 від 10.09.2024 року за попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.190 КК України.

11.10.2024 року ОСОБА_10 було визнано потерпілою та надано її захиснику адвокату ОСОБА_8 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Представник потерпілої подав клопотання про накладення арешту у кримінального провадженні на майно ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , оскільки потерпіла вважає, що вказані особи можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Також представник потерпілої зазначає, що ОСОБА_10 на праві приватної власності належала квартира під АДРЕСА_4 , яка складається в цілому з чотирьох житлових кімнат, загальною житловою площею 99,7 кв.м. та підсобних приміщень. Загальна площа квартири №9 193,7 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 26.04.2010 року, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі: 196доп-98, номер запису: 2264, реєстраційний номер: 30367788.

У 2019 році до потерпілої звернулися її син ОСОБА_14 , та його дружина ОСОБА_13 , які повідомили, що вони мають намір виїхати з дітьми на постійне місце проживання за кордон у Італію, для чого останнім було необхідно оформити Шенгенські візи та Італійські візи «Обране місце проживання». При цьому, останні повідомили, що вищевказані візи видаються емігрантам, які повинні мати офіційно підтверджений дохід, який буде достатній для проживання протягом усього терміну перебування у Шенгенській зоні.

З метою підтвердження офіційного доходу, син потерпілої ОСОБА_14 та його дружина ОСОБА_13 попросили переоформити на ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_4 , яка належала на праві власності ОСОБА_10 . При цьому, подружжя повідомило, що в подальшому вони мають намір здавати квартиру потерпілої в фіктивну оренду та завдяки цьому декларувати офіційний прибуток, який вони будуть отримувати на банківський рахунок та декларувати, як офіційний дохід. Також вони зазначили, що вказану квартиру слід переоформити саме на ОСОБА_13 (дружину сина потерпілої), оскільки вона добре володіє італійською мовою і особисто спілкувалась з консулом, який у свою чергу повідомив, що більше шансів отримати візу на постійне місце проживання, якщо у кожного повнолітнього члена сім`ї буде підтверджений офіційний дохід. Оскільки у потерпілої такий дохід був, вони просили оформити квартиру саме на ОСОБА_13 , яка на той час була безробітна та не мала жодного доходу. ОСОБА_10 погодилась на пропозицію сина та його дружини, але при умові, що коли вони переїдуть до Італії вони повернуть квартиру у її власність, на що останні безумовно погодились.

12.09.2019 року ОСОБА_10 уклала з ОСОБА_14 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , зареєстрованого в реєстрі за №441, яким подарувала ОСОБА_14 квартиру під АДРЕСА_4 .

12.09.2019 року ОСОБА_14 з ОСОБА_13 уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 , зареєстрованого в реєстрі за №443, яким ОСОБА_14 подарував ОСОБА_13 вищевказану квартиру.

ОСОБА_13 з метою отримання офіційно підтвердженого доходу, отримала статус фізичної особи-підприємця, оформила на себе банківські рахунки в ПАТ «Банк Восток» та здала вищевказану квартиру в оренду своїй рідній сестрі ОСОБА_16 .

Кілька разів консульство країни Італії відмовляли сім`ї ОСОБА_17 в отриманні візи на постійне місце проживання посилаючись на низький офіційний дохід сім`ї, однак, ОСОБА_14 з його дружиною намагались отримати вказану візу та підняти свій офіційний дохід за допомогою квартири ОСОБА_10 .

Далі, на прохання потерпілої повернути вказану квартиру у її власність, ОСОБА_13 формально не відмовлялась та повідомляла, що це можна зробити у будь-який момент та їм потрібен ще деякий час для отримання візи та підтвердження офіційного доходу.

Після 24.02.2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, ОСОБА_14 та його сім`я (дружина ОСОБА_13 , син ОСОБА_18 та дочка ОСОБА_19 ) виїхали за межі України до Королівства Іспанії, де проживають по сьогоднішній день.

У подальшому, ОСОБА_10 неодноразово зверталась до сім`ї сина ОСОБА_14 та висловлювала намір повернути квартиру в свою власність, однак у зв`язку з суперечками її сина з його дружиною, ОСОБА_13 відмовлялась це зробити. При цьому, ОСОБА_13 різко змінила характер спілкування та повідомила, що тепер це її квартира, яка знаходиться в її особистій приватній власності, та вона не має намір нікому її повертати.

Таким чином, представник потерпілої вказує, що ОСОБА_13 заволоділа майном ОСОБА_10 шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах.

Також в клопотанні представник потерпілої вказує, що оскільки ОСОБА_13 добровільно квартиру не повернула, ОСОБА_10 була вимушена звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, внаслідок чого в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №522/20603/23 за позовною заявою ОСОБА_10 до ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 про визнання недійсними договорів дарування та договору оренди нерухомого майна.

11.06.2024 року Приморським районним судом м. Одеси прийнято рішення у справі №522/20603/23, яким визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 12.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №441; визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15 12.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №443; визнано недійсним договір оренди квартири від 01.01.2020 року, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_16

25.07.2024 року, після набрання законної сили рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11.06.2024 року, на підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_10 було проведено державну реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно.

У подальшому, не погоджуючись з вищевказаним ухваленим рішенням Приморського районного суду м. Одеси представник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_20 звернулась з апеляційною скаргою на дане рішення до Одеського апеляційного суду.

Представник потерпілої зазначає, що навіть після набрання законної сили вищевказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року з боку ОСОБА_13 продовжуються вчинятися дії на заволодіння майном ОСОБА_10 .

Крім того, представник потерпілої стверджує, що адвокатом ОСОБА_13 вчиняються дії з метою накладення арешту на належну ОСОБА_10 квартиру, а саме ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2024 року у справі №522/20603/23 було заборонено вчиняти дії з відчуження нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , яка на належить ОСОБА_10 .

Також представник потерпілої зазначає, що аналогічна заява про забезпечення позову перебуває на розгляді в Приморському районному суді м.Одеси у справі №522/14438/24. Що на переконання представника потерпілої, ОСОБА_13 було подано ще один штучний позов предметом якого є скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_10 .

Представник потерпілої вказує, що ОСОБА_13 усіма можливими способами, в тому числі шахрайськими та протиправними, намагається повернути квартиру у свою власність, хоча не має до неї ніякого відношення. Спірну квартиру ОСОБА_10 подарувала тоді сину, а потім невістці, лише з добрих мотивів, повністю вважаючи, що вона цим зможе допомогти останнім переїхати у іншу країну, а потім поверне своє майно у свою законну приватну власність.

Також в клопотанні представник потерпілої вказує, що в процесі розгляду вищевказаних судових проваджень, ОСОБА_13 , яка була титульним власником у цей час, змінила замки у спірній квартирі та обмежила туди допуск для інших осіб, в тому числі для ОСОБА_10 . В цей час там проживали інші люди, в тому числі батьки ОСОБА_13 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Повернувши квартиру у свою законну власність, ОСОБА_10 змогла потрапити до вищевказаної квартири, як її законний власник, та виявила, що в квартирі зникло майно на загальну суму 400000 грн. Та потерпіла вважає, що до цього може бути причетна ОСОБА_13 та її батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Тому, представник вказує, що потерпілій ОСОБА_10 було завдано моральної шкоди на суму 600000 грн.

У зв`язку із чим 07.11.2024 року потерпіла через свого представника подала до ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області цивільний позов про стягнення з ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 на користь потерпілої у якості відшкодування матеріальних збитків на суму 400000 грн та моральної шкоди у розмірі 600000 грн.

За таких обставин, з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні та недопущення відчуження будь-яким чином майна, представником потерпілої подано вищевказане клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

05.03.2025 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси постановлено оскаржену ухвалу, якою задоволено клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 та накладено арешт на вказані в клопотанні садовий будинок та транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,, що належать ОСОБА_11 , а також квартиру та транспортний засіб TOYOTA C-HR HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_9 .

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що наявні підстави для задоволення клопотання представника потерпілої про арешт майна, з метою забезпечення цивільного позову поданого 07.11.2024 року потерпілою ОСОБА_21 через представника про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди у сумі 400000 грн та моральної шкоди у розмірі 600000 гривень, та відшкодування шкоди у кримінальному провадженні.

Оцінюючи обставини даної справи, колегія суддів враховує повідомлення прокурора в судовому засіданні апеляційного суду про те, що на час подання клопотання представником потерпілої про накладення арешту, кваліфікація кримінального правопорушення в кримінальному провадженні була визначена за ч.2 ст.190 КК України, однак 16.06.2025 року органом досудового розслідування ОСОБА_22 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України.

За таких обставин, з огляду на те, що у кримінальному провадженні ОСОБА_22 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України, потерпіла та її представник наполягають на тому, що в спірній квартирі АДРЕСА_4 , в якій зокрема проживали батьки ОСОБА_22 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , та в подальшому потерпілою ОСОБА_9 , якій належала вказана квартира, було встановлено зникнення майна на загальну суму 400000 грн., а також враховуючи подання представником потерпілої цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, цивільними відповідачами за яким визначено ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність на даній стадії досудового розслідування підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 з метою забезпечення цивільного позову потерпілої у кримінальному провадженні для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінального правопорушення, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході подальшого досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді про арешт майна відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності/володіння на вказане майно завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власників, апеляційним судом також не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт на вищевказане майно, що буде слугувати меті забезпечення цивільного позову потерпілої у кримінальному провадженні, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власників, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги власниці майна щодо незаконності та необґрунтованості оскарженої ухвали, слід визнати непереконливими.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст.170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу власниці майна ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року в кримінальному провадженні №0000692 від 10.09.2024 року, якою накладено арешт на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса СТ: Миколаївська дорога, 32/Б, та на транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною житловою площею 44,1 кв.м. (реєстраційний номер майна 6658643) та на транспортний засіб TOYOTA C-HR HYBRID, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4