Справа № 741/1447/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/237/25
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного 5 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000569, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Сквира, Сквирського району, Київської області, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Арешт накладений на зазначене майно ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року - скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_8 шляхом перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 КК України на ст.. 119 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції, що обвинувачений 5 травня 2023 року «з мотивів раніше виниклих неприязних відносин під час сварки» не підтверджується жодними доказами дослідженими в судовому засіданні, оскільки, допитані свідки повідомляли про наявність нормальних, дружніх відносин між ОСОБА_8 та загиблим, які могли зіпсуватися тільки під час спільного вживання спиртних напоїв.

Щодо твердження місцевого суду про умисність дій обвинуваченого, захисник стверджує, що в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_8 завдав 4-5 ударів в обличчя ОСОБА_9 і негайно зупинив свої дії, як тільки у останнього пішла кров з носа.

Не погоджуючись з висновком, викладеним у мотивувальній частині вироку щодо причинного зв`язку між спричиненими тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_9 , про те, що згідно висновку експерта №71 смерть ОСОБА_9 настала внаслідок аспірації кров`ю, котра у свою чергу є наслідком множинних переломів кісток лицевого черепа, апелянт зазначає, що такий висновок спростовується висновком комісійної судово-медичної експертизи № 52 від 23 жовтня 2024 року, який безпідставно відхилено судом першої інстанції. Вказує, що вказаним висновком експертизи від 23 жовтня 2024 року спростовуються висновки експертизи № 71, що покладені в основу вироку і встановлено причинний зв`язок між отриманими тілесними ушкодженнями та аспірацією крові, а саме - стан тяжкого алкогольного сп`яніння загиблого.

Крім того, на переконання захисника, судом першої інстанції безпідставно відкинуто висновок експертного дослідження №36/к від 13 травня 2024 року, яким спростовано висновки судової експертизи № 71, оскільки, питання про надання рецензії висновку експерта № 71, як стверджує місцевий суд, у клопотанні про проведення дослідження не ставилося.

Звертає вагу, що ОСОБА_8 не міг бажати та свідомо припускати настання наслідку у вигляді смерті ОСОБА_9 в зв`язку з тим, що не спричинив останньому тілесних ушкоджень, які б були небезпечними для життя в момент їх спричинення (всі спричинені загиблому тілесні ушкодження відносяться до категорії легких).

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 05 травня 2023 року у період часу з 16:00 по 20:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в кімнаті житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , де на той час також перебував громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час, ОСОБА_8 , з мотивів раніше виниклих неприязних відносин під час сварки, з метою заподіяння смерті останньому, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, використовуючи малозначний привід, особисто повалив громадянина ОСОБА_9 на підлогу та завдав йому не менше 4-5 ударів кулаками в область голови, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді відкритого перелому кісток носа зі зміщенням уламків, закритого перелому верхньої щелепи справа, забійної рани проекції правої брови, синців лівої та правої орбітальних ділянок, синця та масивного набряку правого вуха, що у комплексі призвели до смерті ОСОБА_9 на місці події 05.05.2023 близько 20:00 години. Відповідно до висновку експерта № 71, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок аспірації кров`ю, котра у свою чергу є наслідком множинних переломів кісток лицевого черепа.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Вирок суду - це акт правосуддя, спрямований на захист порушених прав і свобод людини й інтересів держави, в якому суд на основі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження доказів робить висновок про винуватість або невинуватість обвинуваченого і приймає рішення про притягнення або не притягнення його до кримінальної відповідальності, вирішуючи інші, пов`язані з висновками суду, юридичні питання.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати, які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви, за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтею 6 параграфу 1 Європейської конвенції з прав людини, рішення судів повинні містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року, заява №49684/99). Водночас статтю 6 параграфу першого не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Питання чи дотримався суд свого обов`язку у такому випадку слід розглядати у світлі обставин кожної справи (рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, "Салов проти України» від 06 вересня 2005 року", заява N 65518/01).

При розгляді справи суд повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку.

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 не дотримані у повному обсязі.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачуєся у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке кваліфікується як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав.

В ході апеляційного розгляду сторона захисту висловила думку щодо висновку суду першої інстанції відносно причинного зв`язку між спричиненими тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_9 , а саме, що згідно висновку експерта №71, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок аспірації кров`ю, котра у свою чергу є наслідком множинних переломів кісток лицевого черепа і зазначала, що такий висновок спростовується висновком комісійної судово-медичної експертизи № 52 від 23 жовтня 2024 року, який безпідставно відхилено судом першої інстанції. Захисник стверджував, що вказаним висновком експертизи від 23 жовтня 2024 року спростовуються висновки експертизи № 71, які покладені в основу вироку, та встановлено причинний зв`язок між отриманими тілесними ушкодженнями та аспірацією крові, а саме - стан тяжкого алкогольного сп`яніння загиблого.

Колегія суддів відмічає, що з`ясування всіх можливих механізмів спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та встановлення причини його смерті має істотне значення для кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду встановлено наявність у матеріалах кримінального провадження декількох висновків експертів, які суперечать один одному щодо причинно-наслідкового зв`язку між отриманими ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та настанням його смерті і допит експерта ОСОБА_10 в ході апеляційного розгляду не дав змоги усунути вказані суперечності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що незважаючи на те, що сторонами не було заявлено клопотання про призначення додаткових експертних досліджень, з метою усунення зазначених суперечностей, суд жодних заходів, спрямованих на їх усунення не прийняв та залишив поза увагою положення п.3 ч.2 ст.332 КПК України, відповідно до яких, суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8 повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи.

Отже, з врахуванням наявності в матеріалах провадження декількох висновків судово-медичних експертиз, які містять істотні суперечності, що ставить під сумнів їх правильність, не призначення судом за даних умов з урахуванням конкретних обставин справи повторної комісійної судово-медичної експертизи свідчить про неповноту та очевидний однобічний судовий розгляд даного кримінального провадження та порушення вимог, передбачених ч.1 ст.94, п.1 ч.3 ст.374 КПК України.

В ході апеляційного розгляду, для усунення вказаних суперечностей судом апеляційної інстанції ухвалою від 20 травня 2025 року було призначено повторну комісійну судову-медичну експертизу у кримінальному провадженні.

Однак, в ході експертного дослідження експертом було заявлено клопотання про необхідність надання додаткових матеріалів для проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи (необхідність проведення повторної судово-медичної експертизи ексгумованого трупа ОСОБА_9 ).

Враховуючи, що вирішення заявленого експертом клопотання не в ходить до повноважень суду апеляційної інстанції, визначених нормами КПК України, колегія суддів позбавлена можливості провести об`єктивну перевірку доводів сторін необхідну для постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

За приписами кримінального процесуального закону висновок експерта не має наперед встановленої сили, не має переваг перед іншими доказами, виключної обов`язковості для суду й оцінюється разом з іншими доказами за правилами, передбаченими ст. 94 КПК України.

В той же час, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 94 КПК України, також не оцінив належним чином сукупності всіх інших доказів в справі.

Колегія судді звертає увагу на те, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Показання свідків даного провадження, у поєднанні з фактичними даними, що містяться у письмових доказах, мають значення для з`ясування обставин, які в силу ст.91 КПК належать до предмета доказування у кримінальному провадженні, і в юридичному розумінні вони могли вплинути на суть остаточного судового рішення у даній справі за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Обставини вчинення злочину підлягали ретельній перевірці, що судом першої інстанції зроблено не було і засвідчує про формальний підхід до оцінки доказів у площині пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сукупність зазначених порушень є істотними та процесуально неприпустимими, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, які містяться і у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Як передбачено п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, на підставі п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, врахувати висновки і мотиви апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване та справедливе судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

З метою забезпечення можливості розгляду справи судом та попередження ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, із урахуванням тягаря можливого відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення, тяжкості злочину, ступеня його суспільної небезпечності та конкретних обставин скоєного, колегія суддів вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на трок 60 днів, тобто до 9 лютого 2026 року включно.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3