У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання захисника підозрюваної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) поданого в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № № 0001364 від 27.10.2025 року (виділене із матеріалів КП № 0000490 від 21.09.2022 року) за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 358 КК України,-

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з можливістю ознайомитися та здійснити вилучення (виїмку) цих відомостей належним чином засвідчених копіях або у електронному вигляді.

У судове засідання адвокат не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд вищезазначеного клопотання без його участі.

Особи, у володінні якої перебувають речі та документи, були повідомлена про розгляд відповідного клопотання шляхом надсилання судового повідомлення на електронну пошту. Між тим, в судове засідання уповноваженого представника не направили, заяв, пояснень, заперечень по суті клопотання не надали.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі не прибуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Дане клопотання з урахування вимог п. 1 ч.2 ст.132 КПК України подано до Голосіївського районного суду м. Києва в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, враховуючи, що таким органом у даному провадженні є Головне управління Національної поліції у м. Києві.

Так, обґрунтовуючи вимоги, захисник у клопотанні зазначив, що слідчим Управлінням ГУ НП у м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000490 від 21.09.2022 року (в межах якого ОСОБА_3 27.10.2025 року повідомлено про підозру за ст. ст. 197-1 ч. 2, 358 ч. 4 КК України, та виділені відповідні матеріали в окреме кримінальне провадження № 0001364 від 27.10.2025 року).

У відповідності до фабули вказаного кримінального правопорушення, а також за контекстом повідомленої ОСОБА_3 підозри від 27.10.2025 року за ч. 2 ст. 197-1 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 14 жовтня 2009 року, та в невстановленому досудовим розслідуванням місці, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття частини земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 площею 723,6941 гектарів у Голосіївському районі м. Києва, що на праві комунальної власності належить територіальній громаді міста Києва в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 та на праві постійного користування - НПП « ІНФОРМАЦІЯ_5 », і є об`єктом природно- заповідного фонду загальнодержавного значення та відноситься до особливо цінних земель, за яким, за версією досудового розслідування, ОСОБА_3 вирішила незаконно збагатитися і покращити своє матеріальне становище за рахунок безоплатного використання зазначеної чужої земельної ділянки, та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття чужої земельної ділянки, яка є земельною ділянкою особливо цінних земель та відноситься до територій природно-заповідного фонду з особливим режимом використання, ОСОБА_3 , у часовий період з 07 квітня 2009 року до 14 жовтня 2009 року (більш точних дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, усвідомлюючи, що вона самовільно з порушенням встановленого порядку захоплює чужу для неї земельну ділянку, передбачаючи, що власнику чи законному володільцю цієї земельної ділянки її діями будуть спричинені суспільно-небезпечні наслідки у вигляді екологічних збитків (шкоди, завданої довкіллю), і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, незважаючи на відсутність оформленого у встановленому законом порядку відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) вказаної земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо такої земельної ділянки чи судового рішення, яке набрало законної сили, діючи протиправно, в порушення вимог статті 14 Конституції України, всупереч врегульованим законом суспільним відносинам у сфері власності та земельних відносин, що регламентують набуття і реалізацію права на земельну ділянку, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених статтями 81,116, 122 ЗК України, нехтуючи вимогами статей 123, 124, 125, 126 ЗК України, порушуючи вимоги статей 20 - 22 Закону про ПЗФ, статей 39, 40, 60, 61 Закону про ОНП, статті 1 Закону про державний контроль, самовільно зайняла земельну ділянку площею 17,0 кв. м (0,0017 га), яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :79:304:0007 площею 723,6941 гектарів у Голосіївському районі м. Києва, що на праві комунальної власності належить територіальній громаді міста Києва в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 та на праві постійного користування - НПП « ІНФОРМАЦІЯ_5 », і є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення та відноситься до особливо цінних земель, шляхом самовільного встановлення на ній споруди прямокутної форми із стінами з дерева загальною площею 14,6 кв м., у такий спосіб самовільно захопивши вказану земельну ділянку та продовжуючи користуватися нею по теперішній час, внаслідок чого настали суспільно-небезпечні наслідки, а саме - порушені права власника землі та унеможливлено використання частини вказаної земельної ділянки власником - територіальною громадою міста Києва в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 та землекористувачем - НПП « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Так, на переконання сторони захисту, підлягають перевірці в порядку ст. 223 ч. 5 КПК України потенційні відомості, що становлять предмет доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та можуть вказувати на невинуватість особи, а саме - щодо того, що Указом Президента України від 27.08.2007 №794/2007, рішеннями ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.12.2009 № 942/3011, та від 26.01.2012 № 69/7406, земельна ділянка, заволодіння якою наразі інкримінується ОСОБА_3 не включена до земель Парку, які надаються у постійне користування, а отже і ділянка, самовільне заволодіння якою інкримінується ОСОБА_3 , може не бути предметом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, що виключатиме в її діях наявність складу означеного правопорушення.

Вирішуючи питання, що визначені у ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 2, 6 ст. 22 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 33 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 1 та пункту 5 ч. 2 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, до них належить, зокрема, тимчасовий доступ до речей і документів.

Частинами 1, 2 статті 159 КПК України встановлено, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали суду.

Згідно з ч. 5 ст. 163 КПК України суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: (1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; (2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; (3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів (ч. 6 ст. 163 КПК України).

Отже, для належного вирішення заявленого клопотання, суду слід перевірити відповідність доводів сторони захисту, якими обґрунтовується клопотання про тимчасовий доступ вимогам частин 5 та 6 ст. 163 КПК України.

Тож, документи і відомості, які містяться у ІНФОРМАЦІЯ_1 та у ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження можуть мати суттєве значення для встановлення важливих обставин у цьому кримінальному провадженні, що надасть можливість з`ясувати правдивість показань свідка у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини зазначив, що як правило стаття 6 § 1 Конвенції вимагає, щоб органи кримінального переслідування повідомляли захисту всі наявні у них докази, як на обвинувачення, так і на виправдання («Роу і Девіс проти Сполученого Королівства» (Rowe and Davis v. the United Kingdom), § 60).

Питання доступу до доказів може виникнути відповідно до статті 6 Конвенції, оскільки докази, про які йде мова, є доречними для справи заявника, зокрема, якщо це має важливе значення для обвинувачень, висунутих проти заявника. Це стосується випадків, коли докази використовувалися та на них покладалися для визначення винуватості заявника, або в них містилися такі відомості, які могли б дозволити заявникові реабілітуватися або зменшити покарання. Відповідні докази в цьому контексті - це не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів конкретної справи, але й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти перших («Роу і Девіс проти Сполученого Королівства» (Rowe and Davis v. the United Kingdom), § 66; «Леас проти Естонії» (Leas v. Estonia), § 81; «Матановіч проти Хорватії» (Matanovic v. Croatia), § 161).

Проте, від обвинуваченого можливо очікувати наведення конкретних підстав для його клопотання про доступ до доказів, а національні суди мають право перевірити обґрунтованість цих причин («С.Г.П. проти Нідерландів» (C.G.P. v. the Netherlands), рішення Комісії; «Янатуінен проти Фінляндії» (Janatuinen v. Finland), § 45, «Леас проти Естонії» (Leas v. Estonia), § 81; «Матановіч проти Хорватії» (Matanovic v. Croatia), § 157). У будь-якому випадку, в системах, у яких органи прокуратури за законом зобов`язані брати до уваги факти як за, так і проти підозрюваного, процедура, за допомогою якої органи прокуратури самі намагаються оцінити, що може бути доречним до справи, а що ні, без будь-яких наступних процесуальних гарантій прав на захист, не може відповідати вимогам статті 6 § 1 («Натунен проти Фінляндії» (Natunen v. Finland), §§ 47-49; «Матановіч проти Хорватії» (Matanovic v. Croatia), §§ 158, 181-182).

Слідчий суддя, оцінюючи подане клопотання відповідно до вимог частини другої статті 160 КПК України, може дійти висновку, що стороною захисту належним чином викладено обставини інкримінованого кримінального правопорушення та визначено його правову кваліфікацію.

При цьому обґрунтовано зазначено, що спірним і таким, що потребує перевірки, є саме правовий статус земельної ділянки як предмета злочину. Захисником конкретизовано перелік документів, тимчасовий доступ до яких необхідно отримати, а саме кадастрову справу А-19079 та матеріали проєкту створення Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », із чітким визначенням їх обсягу та характеру, що виключає невизначеність предмета доступу.

Слідчий судя може визнати доведеними підстави вважати, що зазначені документи перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_3 з огляду на їх законодавчо визначені повноваження та фактичну участь у формуванні й погодженні відповідної документації.

З урахуванням обраної стороною захисту правової позиції слідчий суддя може дійти висновку, що адвокатом доведено істотне значення цих матеріалів для встановлення обставин кримінального провадження, оскільки відомості, що в них містяться, можуть підтвердити або спростувати належність спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду та, відповідно, наявність чи відсутність предмета злочину. Також із клопотання вбачається, що захисником обґрунтовано можливість використання відомостей, отриманих із запитуваних документів, як доказів у кримінальному провадженні, зокрема для перевірки доказів сторони обвинувачення та вирішення питання про призначення земельно-технічної експертизи, а також наведено доводи щодо неможливості встановлення зазначених обставин іншим способом, з огляду на те, що такі документи містять охоронювану законом інформацію та перебувають у володінні органів державної влади, доступ до яких можливий виключно на підставі ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя вважає, що захисником наведено обґрунтовані підстави для тимчасового доступу до інформації, яка має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, зокрема дані які вказуватимуть, що земельна ділянка, яка презюмується в контексті підозри, є предметом злочину, а отже і відсутність в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 197-1 КК України, для встановлення та перевірки обставин допустимості та належності доказів, які надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, перевірки визначення предмету вчинення кримінального правопорушення, наявна очевидна необхідність у тимчасовому доступі до документів (зразків, інформації), володільцем яких є ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( АДРЕСА_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ).

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання захисника є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 132, 159-166 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

клопотання задовольнити.

Надати стороні захисту у кримінальному провадженні, а саме - адвокату ОСОБА_4 або підозрюваній ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий доступ до документів, а саме - кадастрової справи А-19079 (з усіма додатками до неї), із можливістю вилучення завірених належним чином копій (електронних копій) документів, наявних у ній, яка перебуває у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ( АДРЕСА_1 ).

Надати стороні захисту у кримінальному провадженні, а саме - адвокату ОСОБА_4 або підозрюваній ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий доступ до документів, а саме - матеріалів проєкту створення Національного природнього парку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », розробленого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням « ІНФОРМАЦІЯ_7 », із можливістю вилучення завірених належним чином копій (електронних копій) документів, наявних у ній, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ).

Визначити строк дії ухвали два місяці, який обраховується з дня постановлення ухвали слідчим суддею.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 КПК України у разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями КПК України з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1