УХВАЛА

28 січня 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання прокурора про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001440 від 28.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ, Рівненської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського міського суду перебуває вищевказане кримінальне провадження, в якому призначено дату підготовчого судового засідання, про що повідомлено учасникам процесу.

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на затримання ОСОБА_4 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України участь обвинуваченого в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження є обов`язковою.

Стаття 188 КПК України передбачає право прокурора звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 191 КПК України затримана на підставі ухвали суду особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу. Службова особа, яка на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання затримала особу, зобов`язана негайно вручити їй копію зазначеної ухвали. Уповноважена службова особа (особа, якій законом надане право здійснювати затримання), яка затримала особу на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання або у якої під вартою тримається особа, щодо якої діє ухвала про дозвіл на затримання, негайно повідомляє про це слідчого, прокурора, зазначеного в ухвалі.

Дане кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, ОСОБА_4 вручений обвинувальний акт і він має процесуальний статус обвинуваченого.

Суд зауважує, що у клопотанні прокурора порушено питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення з посиланням на відповідні докази, зібрані органом досудового розслідування. Однак, з огляду на стадію кримінального провадження питання обґрунтованості обвинувачення не може бути предметом вирішення, оскільки докази, які, на думку сторони обвинувачення, його підтверджують, будуть досліджуватися в порядку §3 глави 28 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання стосовно доведеності обвинувачення.

У зв`язку із цим суд надаватиме оцінку винятково наявності підстав для тримання під вартою обвинуваченого, а також вирішуватиме питання чи є достатні підстави вважати, що обвинувачений переховується від суду.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх ймовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, яке зважаючи на санкцію відноситься до нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («В. проти. Швейцарії»).

З цього слідує, тяжкість кримінального правопорушення сама по собі не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.

У цьому контексті суд зауважує, що обвинувачений після направлення обвинувального акту до суду переховувався від суду та був оголошений в розшук, що лише підтверджує існування встановленого ризику.

На обґрунтування ризику перешкодити кримінальному провадженню іншим чином суд приймає доводи прокурора про перешкоджання шляхом неприбуття до суду, що позбавляє суд розглянути справу в розумні строки.

Суд констатує, що стороною обвинувачення не доведено реальність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки прокурором не наведено конкретних переконливих фактів, які б свідчили про реальне, а не гіпотетичне існування цього ризику.

У пункті 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Так, отримавши обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні та будучи достовірно обізнаним про скерування його до суду, обвинувачений в судові засідання не з`являється, свідомо нехтує своїм процесуальним обов`язком прибувати за викликом суду та повідомляти причини неможливості прибуття, що є елементом затягування розгляду справи та зловживанням правами обвинуваченого.

Ухвали про привід обвинуваченого ОСОБА_4 не виконані. Ухвалою суду від 29.10.2025 оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 .

Таким чином, стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав для тримання обвинуваченого під вартою, а також те, що обвинувачений переховується від суду, що свідчить про достатність правових підстав для задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 188-191, 314, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ, Рівненської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу до Рівненського міського суду Рівненської області для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Після затримання обвинуваченого ОСОБА_4 негайно повідомити про це прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 та доставити ОСОБА_4 до Рівненського міського суду Рівненської області (м. Рівне, вул. Шкільна, 1) для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання та негайно вручити йому копію даної ухвали.

Ухвала про дозвіл на затримання обвинуваченого втрачає закону силу з моменту приводу обвинуваченого до суду; закінчення строку дії ухвали 28.07.2026; добровільного з`явлення обвинуваченого до суду; відкликання ухвали прокурором.

Кримінальне провадження №0001440 від 28.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, зупинити до його розшуку.

Виконання ухвали про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою доручити Рівненському РУП ГУНП в Рівненській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1