Дата документу 12.11.2025 Справа № 331/3181/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3181/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1014/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Бердянська Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 листопада 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Олександрівського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2025 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 листопада 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначив, що більш м`які запобіжні заходи в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вимог вказує про необґрунтованість ризиків, а його перебування у м. Кропивницькому у зв`язку із евакуацією не зможе забезпечити йому належну правову допомогу та захист його прав у суді.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу без доповнень та просили її задовольнити.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, в матеріалах провадження міститься заява прокурора про розгляд апеляційної скарги у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, у даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України передбачає у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, судовою колегією не здобуто відомостей про стійки соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_6 , які були б для останнього засобом превенції від можливої подальшої негативної і девіантної поведінки та ухилення від явки до суду.

На переконання колегії суддів і ризик незаконного впливу на свідків не зменшився, адже судовий розгляд у даному кримінальному провадженні триває, свідки ще судом не допитувались, а отже, обвинувачений потенційно може вдатись до спроб безпосередньо або через третіх осіб незаконно впливати на них шляхом вмовлянь або погроз з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що і ризик перешкоджання іншим чином є досить актуальним, оскільки ОСОБА_9 будучі на волі, використовуючи відповідні зв`язки із представниками країни агресора, може повідомити цих осіб про обставини, які стали йому відомі у зв`язку із ознайомленням з матеріалами кримінального провадження.

На продовження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення вказують обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, зокрема, його роль та поведінка, можливі зв`язки з представниками держави-агресора рф, котрі здійснюють збройну агресію проти України, що може свідчити про високу вірогідність вчинення обвинуваченим інших дій, які направлені на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Крім того, із фактичних обставин обвинувального акту слідує, що для виконання завдань ОСОБА_6 разом з іншим обвинуваченим для зв`язку із представниками держави-агресора рф, використовували мобільний додаток за допомогою всесвітньої мережі «Інтернет». Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на будь-якому іншому запобіжному заході, окрім тримання під вартою, може продовжити користуватися електронними пристроями для вчинення кримінальних правопорушень, маючи вільний доступ до соціальних мереж та месенджерів.

Таким чином, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, є досить актуальними та вказують про недостатність застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлював продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

З-поміж іншого, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, які визначають, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, застосовується тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи ОСОБА_6 про те, що його перебування у ДУ «Кропивницькому слідчому ізоляторі» порушує його права на захист у суді, є безпідставними, адже як випливає із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений відповідно до положень ст. 336 КК України, не був позбавлений права приймати участь у суді першої інстанції, в режимі відеоконференції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 листопада 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4