Провадження № 11-сс/4808/398/25
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000564 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_9 , що діє в інтересах ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що вилучене майно - це побутові договори (на виготовлення меблів, на підключення води, газу, домофону, тощо), які не мають жодного відношення до суті обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України.

Стверджує, що в оскаржуваній ухвалі слідчого судді та клопотанні прокурора відсутні посилання на завдання та потреби досудового розслідування, які можуть бути досягнені в результаті арешту мобільних телефонів ОСОБА_10 , на існування визначених КПК України ризиків.

Вважає, що сторона обвинувачення не навела конкретних підстав для арешту телефонів, які б обґрунтовували таке втручання в права особи, а ухвала слідчого судді ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки слідчий суддя не дослідив у повному обсязі надані документи та не надав їм належної оцінки, що призвело до необґрунтованих висновків про необхідність арешту.

Вказує, що вилучені мобільні телефони були добровільно надані ОСОБА_10 , та ним надано коди доступу до телефонів, що дозволяло безперешкодно отримати необхідну інформацію без арешту.

Посилається на ст. 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений свого майна.

На думку сторони захисту, арешт майна без належних підстав є непропорційним втручанням у право власності, тим більше що телефони містять приватну інформацію та особисте листування ОСОБА_10 , не пов`язане з кримінальним провадженням.

Зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не набули будь-якого статусу у кримінальному провадженні, зокрема підозрюваного/обвинуваченого, або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та про підозру в даному кримінальному провадженні нікому не оголошено.

Звертає увагу, що вилучене майно утримується тривалий час, без належного дослідження чи проведення експертиз, що порушує принципи розумності строків, передбачені ст. 28 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року клопотання задоволено, накладено арешт на речі та документи, що вилучені під час обшуку 24 вересня 2025 року, а саме :

- за місцем проживання ОСОБА_10 , у квартирі АДРЕСА_1 : мобільний телефон Samsung Galaxy S23FE IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , та інше майно;

- у службовому кабінеті ОСОБА_10 , що по вул. Млинарська, 2, у м. Івано-Франківську: мобільний телефон ОСОБА_10 Redmi 9T imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 .

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що в даному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, та ризики знищення, приховування, пошкодження, псування майна, його відчуження, яке є речовим доказом, з метою уникнення кримінальної відповідальності, є цілком реальними.

Слідчий суддя вважав, що вилучені речі та документація відповідають ознакам ст. 98 КПК України, як предмети, які можуть зберігати на собі сліди правопорушення та містити інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що підлягають перевірці під час досудового розслідування за допомогою низки слідчих (розшукових) дій, з метою забезпечення доказової бази, перевірки встановлених обставин саме у даному кримінальному провадженні.

ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти судове рішення за відсутності ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду:

- адвокат ОСОБА_12 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при прийнятті оскарженого рішення дотримався вказаних вимог закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно дійшов висновку про наявність підстав для арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На даний час здійснюється кримінальне провадження №0000564 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.п. 6).

У ході досудового розслідування встановлено, що згідно заяви громадянина ОСОБА_13 , заступник начальника Управління поліції охорони в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , 14 лютого 2023 року, шляхом обману та зловживання довірою, заволодів коштами ОСОБА_13 у великих розмірах - 2 672 630 гривень, отриманими ОСОБА_13 від держави як компенсація за загибель його дочки ОСОБА_14 на заводі «Азовсталь» у місті Маріуполі, після чого використав їх для придбання майнових прав на нерухоме майно, яке буде створене у майбутньому - житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , котра станом на даний час введена в експлуатацію, яке фіктивно оформив на свою матір ОСОБА_11 , не відобразивши необхідні відомості у своїх щорічних деклараціях за 2023-2024 роки.

Так, 24 вересня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2025 року (а.п. 46-48) проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 ,

Також 24 вересня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду №1-кс/344/6597/25 від 19 вересня 2025 року (а.п. 37-40), проведено обшук в управлінні поліції охорони в Івано-Франківській області, а саме у службовому кабінеті ОСОБА_10 за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська 2, під час якого вилучено особистий мобільний телефон ОСОБА_10 Redmi 9T imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до протоколу обшуку від 24 вересня 2025 року (а.п. 41-45) який , розпочатого о 10 год. 37 хв., закінченого о 11 год. 05 хв., кабінету ОСОБА_10 за адресою: вул. Млинарська, 2, м. Івано-Франківськ, було виявлено та вилучено мобільний телефон Redmi 9T imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 .

Згідно з протоколом обшуку від 24 вересня 2025 року (а.п. 50-57) який, розпочатого о 07 год. 13 хв., закінченого о 09 год. 53 хв., квартири за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон Samsung Galaxy S23FE IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , папка із документами коричневого кольору (роздруковані розрахунки за ремонт квартири на 9 арк.), синя папка із документами (оригінал договору №01/26 від 26.06.2023, оригінал технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , оригінал заяви-приєднання №932/53 щодо домофону, оригінал тимчасового договору про надання послуг з утримання будинків щодо квартири АДРЕСА_3 , оригінал заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 20.08.2024, оригінал витягу із Державного реєстру речових прав №331275302 від 04.05.2023, оригінал технічного паспорта квартири по АДРЕСА_2 , оригінал договору про цільовий внесок у діяльність №ЖРК/11/52 від 14.02.2023, оригінал довідки про стан розрахунку згідно договору №ЖРК/11/52 від 14.02.2023, витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_10 , фіскальний чек №4 за 24.10.2024, заявка на послугу №0535050, оригінал договору №5845 про надання послуг з підключення до мережі Інтернет від 23.09.2009, оригінал нотаріальної заяви ОСОБА_10 №943 від 10.06.2016, та інше майно.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 24 вересня 2025 року (а.п. 58-61) старшого слідчого в ОВС П`ятого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Львові ОСОБА_15 речі вилучені 24 вересня 2025 року під час проведення обшуку: за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 та у службовому кабінеті ОСОБА_10 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000564.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на суть кримінального правопорушення, досудове розслідування якого здійснюється, а також встановлені обставини, вважає, що вищезазначені речі та документи є речовими доказами, що в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а також в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді про необхідність арешту майна з метою досягнення дієвості кримінального провадження, з тих підстав, що таке є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, суспільний інтерес розслідування та встановлення істотних обставин у вказаному кримінальному провадженні переважає приватний інтерес особи щодо належного їй майна.

Твердження сторони захисту про те, що арешт майна без належних підстав є непропорційним втручанням у право власності, тим більше що телефони містять приватну інформацію та особисте листування ОСОБА_10 , не пов`язане з кримінальним провадженням, колегія суддів вважає, що таке втручання відповідає і справедливому балансу між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження,

Апелянт пояснює, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не є підозрюваними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В той час, згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також, суспільний інтерес розслідування та встановлення істотних обставин у вказаному кримінальному провадженні переважає приватний інтерес особи щодо тимчасового позбавлення права володіти належним їй майном.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на даний час потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права ОСОБА_10 .

При цьому, даних про настання особливих негативних наслідків для апелянта від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт екскаватора під час апеляційного розгляду не здобуто.

Твердження апелянта про те, що вилучене майно утримується тривалий час, без належного дослідження чи проведення експертиз, що порушує принципи розумності строків, передбачені ст. 28 КПК України.

Так, суд апеляційної інстанції враховує, що досудове розслідування триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 170- 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000564 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5