Справа № 570/4520/24
Номер провадження 1-кс/570/677/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

його захисника адвоката ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Рівненського РУП ГУНП України в Рівненській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000564 від 09 серпня 2024 року за ч.1 ст.140 КК України,

про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування, сторона обвинувачення просить обрати відносно нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків.

Відповідно до клопотання, 01 серпня 2024 року з 13 год. 00 хв. по 18 год. 25 хв. ОСОБА_3 , будучи медичним працівником відповідно до положень Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я», Класифікатора професій ДК 003:2010 (код 2221.2 лікарі за спеціальностями), Довідника кваліфікаційних характеристик професій (Випуск 78 «Охорона здоров?я») від 29.03.2002 №117, маючи професійну кваліфікацію та володіючи достатнім кваліфікаційним рівнем, перебуваючи на посаді лікаря-ортопеда-травматолога об?єднаного загально-хірургічного відділення з палатами інтенсивної терапії Комунального підприємства «Клеванська обласна лікарня імені Михайла Вервеги» Рівненської обласної ради /вул. Центральна, 1, селище Клевань, Рівненського району Рівненської області/ під спінальною анестезією здійснив планове оперативне втручання пацієнтці ОСОБА_8 у виді артроскопії правого колінного суглоба та парціальної резекції заднього рогу медіального меніска, висічення синовіальної складки та розширення гирла кісти Бейкера.

У процесі зазначеного оперативного втручання, лікар ОСОБА_3 , всупереч вимог своєї посадової інструкції, ст.6, 74, п.«а» ч.1 ст.78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я», неналежно виконав свої професійні обов?язки, внаслідок недбалого, поверхневого, не так, як цього вимагають інтереси його професійної діяльності, ставлення до них, в результаті чого ОСОБА_8 спричинене інтраопераційне ушкодження правої підколінної артерії, яке являється ятрогеним, викликаним медичним втручанням, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв?язку з проведеним операційним втручанням.

09 серпня 2024 року за даним фактом внесені відомості до ЄРДР за ч.1 ст.140 КК України як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

25 листопада 2025 року ОСОБА_3 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримали клопотання повністю і з аналогічних мотивів та пояснили суду про обставини, вказані у ньому.

Підозрюваний та його захисник заперечують проти задоволення клопотання. При цьому власну позицію мотивують тим, що в клопотанні відсутні достатні докази, які б свідчили про наявність ризиків, а підозра не є обгрунтованою, незастосування запобіжного заходу не зможе запобігти настанню ризиків, наявність яких була зазначена у клопотанні.

Суд застосував такі норми права.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність, ніхто не може бути позбавлений свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ст.177 КПК України основною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язує слідчого суддю встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного клопотання суд з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення. Доказами, які дають для цього підстави, є протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 , висновки експертів за результатами комісійної судово-медичної експертизи.

Суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення. Вирішуючи питання обгрунтованості підозри суд визначив, що вона досягає рівня, необхідного для обрання запобіжного заходу та є обгрунтованою в тій мірі, яка обумовлює характер обмеження прав і свобод підозрюваного, стосовно якого обирається запобіжний захід певного виду.

За визначенням, яке містить рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

З моменту повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваний, усвідомлюючи реальність покарання, може як вжити заходів, щоб переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Суд вважає, що той чи інший ризик буде вважатися наявним за умови встановлення ймовірної можливості здійснення підозрюваним таких спроб. Процесуальний закон не вимагає наведення доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, проте слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, може дійти обгрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності цього. При цьому слідчий суддя з однаковою ретельністю дослідив обставини надані як стороною обвинувачення, так і захистом, пам`ятаючи, що перелік обставин, визначений у цій нормі, не є вичерпним і , безумовно, обставини підлягають оцінці в контексті досліджених під час судового засідання доказів.

При оцінці пропорційності застосування запобіжного заходу певного виду для запобігання встановленим ризикам та з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя враховує досліджені під час судового засідання матеріали та індивідуальні особливості кримінального провадження, беручи до уваги відомості про особу підозрюваного, та внаслідок цього має визначити такий запобіжний захід, який є достатнім для запобігання неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Особистому зобов`язанню, як і іншим запобіжним заходам, притаманна ознака примусовості. У його основу покладено психологічний метод державного впливу на поведінку підозрюваного. Унаслідок цього можуть виникнути негативні наслідки для особи, якщо вона не виконає покладених на неї обов`язків.

Прокурор під час судового розгляду не зміг довести, що незастосування запобіжного заходу не зможе запобігти настанню ризиків, наявність яких була зазначена у клопотанні і встановлена у судовому засіданні, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити,

Ст.309 КПК України визначений виключний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Скарги на ухвали щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Разомз тим, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає право на справедливий суд, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

Керуючись ст.176, 179, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

відмовити у клопотанні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Слідчий суддя ОСОБА_1