Справа № 626/1898/25
Провадження № 1-кп/626/86/2026
У Х В А Л А

про обрання міри запобіжного заходу

03 січня 2026 року м. Берестин

Берестинський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого -судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Берестин (Краснограда), матеріали кримінального провадження №0000030 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає, що провадженні Берестинського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України (справа 626/1895/25).

Відповідно до обвинувального акту, 19.01.2018 у період часу з 00:01 години по 01:00 годину, ОСОБА_5 вступивши у злочинну змову з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , матеріали справи стосовно яких виділені в окреме провадження, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно та протиправно, повторно з метою особистого збагачення, підійшла до охоронюваної та частково огородженої території підприємства ТОВ «Агрошляхбуд», розташованого за адресою: Харківська область, Кегичівський район, смт.Кегичівка, вул.Пушкіна, 45 та директором якого являється ОСОБА_8 .. Після чого ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що її дії не помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, разом із спільниками зайшла на територію підприємства, де останні підійшли до приміщення гаражу на території підприємства, який ззовні освітлювався. Після цього, ОСОБА_5 продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, за попередньою змовою з іншими особами, розбили скло у віконній рамі до вищевказаного гаражу, та проникли до нього, звідки з вантажного авто КАМАЗ, який знаходився всередині приміщення, зняли та викрали акумуляторну батарею марки Energy BOX , вартістю 1095 гривень, після чого зі зварювального апарату, який також знаходився в приміщенні гаражу, відрізали та викрали 25-ти жильний мідний кабель загальною вагою 9,2 кг, вартістю 1380 гривень. Після цього ОСОБА_5 , спільно з іншими двома особами - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , матеріали справи стосовно яких виділені в окреме провадження, зникли з місця скоєння злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд. Враховуючи викладене, ОСОБА_5 своїми діями завдала матеріальних збитків потерпілому директору ТОВ «Агрошляхбуд» на загальну суму 2 475 гривень.

Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаній з проникненням у приміщення, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.

У вчинені кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_5 , винність якої підтверджується зібраними по справі доказами, які перелічені в клопотанні.

Обвинувачена ОСОБА_5 в даний час переховується від суду, на виклик суду неодноразово не з`являлася, про причини неявки не повідомляла, тричі примусовий привід в судове засідання працівниками поліції виконаний не був, так як обвинувачена ОСОБА_5 за місцем мешкання була відсутня, сама ОСОБА_5 раніше судима в тому числі 28.03.2017 Куп`янським р/с Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена з іспитовим строком 2 роки, інкримінований їй злочин у даному кримінальному провадженні вчинила в період іспитового строку, офіційне місцезнаходження її не відоме.

Ураховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, за який передбачене покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк до шести років, тому відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.184 КПК України під час судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Сторона обвинувачення вважає за необхідне обрати стосовно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вагомість приведених ризиків на даний час існує, а зважаючи на введення воєнного стану в Україні їх фактор настання значно збільшується, та жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме: можливості перебуваючи на волі переховуватися від суду; продовження вчинення інших злочинів.

Враховуючи тяжкість покарання за тяжкий злочин, що загрожує у разі визнання обвинуваченої винним у інкримінованому злочині, відсутність законних джерел заробітку та не заняття суспільно корисною діяльністю, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом обрання стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що зможе також гарантувати її належну процесуальну поведінку.

Перевіривши надані суду матеріали кримінального провадження, дослідивши докази та додатки по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, заслухавши думку прокурора, який підтримав вказане клопотання, пославшись на доводи та факти викладені в ньому, думку самої обвинуваченої, яка просила обрати їй міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту, думку захисника, яка також підтримала позицію свого клієнта, слідчий суддя приходить до наступного.

В судовому засіданні обвинувачена пояснила, що нікуди переховуватися вона не збирається, декілька місяців тому вона переїхала мешкати до іншого села, в межах того ж самого Кегичівського району, оскільки там влаштувалася на роботу, в зв`язку з чим жодної повістки від суду за старою адресою, вона не отримувала. При цьому яким чином вона була у розшуку та не було виконана декілька приводів, вона збагнути не може, оскільки по кілька разів на тиждень вона бачила працівників Кегичівського ВП, які їй нічого з цього приводу та розшуку, не повідомляли.

Під час розгляду клопотання було встановлено вагомість наявних доказів, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого їй злочину за ч.3 ст.185 КК України, а саме наявними доказами, переліченими в клопотанні.

При обранні міри запобіжного суд вважає обґрунтованими посилання сторони обвинувачення, що існують ризики того, що підозрювана ОСОБА_5 може:

1.Переховуватися від органів досудового розслідування та суду(п.1 ч.1 ст.177 КПК України), з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вона підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

2.Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

4. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

5. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В ході дослідження даних про особу підозрюваної встановлено, що вона раніше не судима, на даний час не працює, однак підробляє по найму, має постійне місце реєстрації та проживання, будь-яких негативних характеристик на підозрювану, в матеріалах клопотання не мається, підозрюється лише в одному епізоді злочинної діяльності.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Мамедова проти Росії» вказав, що, хоча, суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

У рішенні ЄСПЛ «В. проти Швейцарії» зазначено, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання» її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти («В. проти Швейцарії» (W v Switzerland), 14379/88, 26.01.1993). В своєму рішенні у справі «Адамяк проти Польщі» (Adamiak v Poland), 20758/03, 19.12.2006) Суд нагадує, що в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Окрім того, згідно сталої судової практики, слідчий суддя, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п.9 ч.1 ст.178 КПК). Відповідні дані підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.

Також слідчий суддя(суд), суд повинен ураховувати, що тримання під вартою має застосовуватися тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 28.1098 у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК, слідчий судця, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Прокопенко проти України», від 5.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п.1 ст.5 цієї конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

Крім того, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходом та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст.177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Таким чином, суд з урахуванням положень ч.4 ст.194 КПК України, даних про особу підозрюваної, приходить до висновку про можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, що може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином суд вважає за можливо обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченою процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

При цьому в судовому засіданні було встановлено, що підозрювана ОСОБА_5 вже декілька місяців фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим слідчий суддя обирає останній домашній арешт, за місцем фактичного мешкання.

Крім того, щоб не обмежувати вільне пересування обвинуваченої цілодобово, оскільки для можливості підтримувати свою життєдіяльність та забезпечувати членів своєї сім`ї, а також з урахуванням дії воєнного стану на території України, слідчий суддя вважає на можливе обрати домашній арешт у певний період доби.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-197, 205, 485-488, 492 КПК України, -

Згідно викладеного, керуючись 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Берестинської окружної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000030 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;

- негайно повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- в період з 22:00 год. по 06:00 год. знаходитись на території домоволодіння в якому вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , протягом строку дії даної ухвали.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням підозрюваною ОСОБА_5 ухвали суду покласти на Берестинський РВП ГУНП в Харківській області.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, тобто діє до 03 березня 2026 року.

Обвинувачену ОСОБА_5 , звільнити з під варти в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.

Після проголошення даної ухвали, підозрювана ОСОБА_5 зобов`язана невідкладно (в межах робочого часу) з`явитися до відповідальної особи Берестинського РВП ГУНП в Харківській області для постановлення на облік.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом 5 діб з дня її оголошення.

Суддя