Справа № 683/2967/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

особи, стосовно якої подано клопотання ОСОБА_5

його законного представника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника органу опіки та піклування ОСОБА_8

представників ювенальної превенції ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Старокостянтинова Хмельницької області клопотання про застосування до неповнолітнього, який не досягнув віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за №0000405, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Старокостянтинова Хмельницької області, українець, громадянин України, із неповною загальною середньою освітою, учень 9-А класу Старокостянтинівського ліцею Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області імені ОСОБА_11 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ознаками вчинення суспільнонебезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 291 КК України,

встановив:

13 липня 2025 року близько 21 год 30 хв неповнолітній ОСОБА_5 , керуючи електричним самокатом марки «KUKirin M5 Pro», який згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху та ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» є легким персональним електричним транспортним засобом, рухаючись по тротуару вулиці К.Острозького м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області, що не призначений для руху даного виду транспорту, в напрямку до вулиці Захисників України, поблизу будівлі №48, усвідомлюючи, що по даному тротуару рухаються пішоходи, маючи об`єктивну змогу рухатися по проїзній частині та не створювати своїми діями небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, а саме перебування на шляху його руху особи похилого віку, не обрав безпечного інтервалу та не дотримавшись безпечної дистанції під час об`їзду пішохода, внаслідок чого з необережності допустив наїзд керованим ним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась попереду по вищевказаному тротуару в попутному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня (множинні геморагічні забої обох лобних часток головного мозку), субдуральний крововилив над лівою гемісферою головного мозку, перелом потиличної кістки, підшкірна гематома над потиличною кісткою справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища.

За вищевказаних обставин неповнолітній ОСОБА_5 порушив чинні на транспорті правила, що убезпечують рух, а саме вимоги п.п. 1.7, 2.3 (б), 11.13, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, де зазначено:

п. 1.7 «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;

п. 2.3 (б) згідно якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 11.13 «Забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2 та 26.3 цих Правил»;

п. 13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

п. 13.3 «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».

Невідповідність дій неповнолітнього ОСОБА_5 вимогам п.п. 11.13, 13.1 Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 291 КК України, а саме порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило тяжкі наслідки.

Прокурор підтримав клопотання та просив застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру, передбачений ч. 3 ст. 105 КК України, у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_5 під нагляд батька ОСОБА_6 для встановлення контролю і посилення виховного впливу з його боку на поведінку неповнолітнього до його повноліття.

В судовому засіданні неповнолітній визнав себе винним у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 291 КК України, підтвердив фактичні обставини справи. Пояснив, що у вечірній час всередині липня 2024 року, керуючи електросамокатом по тротуару на міській вулиці Острозького (біля вічного вогню) та не бажаючи того, здійснив наїзд на жінку. Швидкість руху була середня, бачив жінку з собакою на тротуарній доріжці, якій сигналив, однак вона не чула. Він тормозив ручними гальмами, однак запізно зреагував та допустив зіткнення. Щиро розкаюється у вчиненому.

Законний представник неповнолітнього підтримав клопотання прокурора та запевнив, що здатний виконати обов`язки по належному нагляду за неповнолітнім сином.

Захисник неповнолітнього, представник органу опіки та піклування, представник превенції також підтримали клопотання прокурора.

Потерпіла подала до суду заяву, якою просила справу розглянути без її участі, при вирішенні клопотання про застосування заходів виховного характеру поклалась на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників, вивчивши матеріали, додані до клопотання, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та про його задоволення, виходячи з наступного.

ОСОБА_5 народився 12 травня 2011 року, тобто на час вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 219 КК України, йому виповнилось 14 років.

Відповідно до ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 291 КК України, настає з шістнадцяти років, що свідчить про те, що неповнолітній ОСОБА_5 не досягнув віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 конкретного виду із заходів виховного характеру, суд виходить з наступного.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо малолітніх (неповнолітніх), перш за все, має бути забезпечення інтересів самого малолітнього (неповнолітнього).

Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 , суд враховує особу неповнолітнього, який виховується батьком та матір`ю, котрі приймають активну участь у вихованні та навчанні сина, мають на нього виховний вплив, дитина в сім`ї забезпечена усім необхідним для розвитку та відпочинку, він навчається у 9 класі Старокостянтинівського ліцею Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області імені ОСОБА_11 , навчається посередньо, бере участь в спортивному та громадському житті школи, товариський, самостійний, імпульсивний, має вплив на друзів, серед яких користується авторитетом, до дорослих та вчителів ставиться іронічно, тому потребує посиленого контролю з боку педагогів та батьків для спрямування його активності у позитивне русло, формування відповідального ставлення до навчання та поведінки, не перебуває на обліку в секторі ювенальної поліції та в службі у справах дітей, а також на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_5 не досягнув шістнадцяти років і таким чином не досягнув віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи слід застосувати примусовий захід виховного характеру якщо слід, то який саме.

Виходячи з вищевикладеного, до ОСОБА_5 може бути застосований примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд батька ОСОБА_6 .

Оцінивши зібрані в даному кримінальному провадженні докази, суд вважає, що вина неповнолітнього ОСОБА_5 у скоєнні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 291 КК України, доведена.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру в виді передачі під нагляд батька ОСОБА_6 до його повноліття.

Цивільний позов не пред`являвся.

Процесуальні витрати (витрати на залучення експертів) в сумі 5348,40 грн у відповідності до вимог ст. 124 КПК України підлягають стягненню з законного представника неповнолітнього на користь держави.

Ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 липня 2025 року накладено арешт на електричний самокат марки «KUKirin M5 Pro», який в подальшому ухвалою слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року було скасовано та електричний самокат марки «KUKirin M5 Pro» було повернуто власнику ОСОБА_13 .

Питання щодо долі речових доказів підлягає вирішенню згідно зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 97, 105 КК України, ст. ст. 292, 498-501,392-395 КПК України, суд

постановив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для встановлення контролю та посилення виховного впливу на поведінку неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття.

Судові витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 5348,40 грн стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Речовий доказ: електричний самокат марки «KUKirin M5 Pro» залишити власнику ОСОБА_13 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя