Справа № 183/6753/24
№ 1-кп/183/1242/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000650 від 27.05.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 14 від 05.10.2023 року солдата ОСОБА_3 , 25 жовтня 1988 року зараховано в списки особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія взводу управління 5 зенітної кулеметної роти.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Так, ОСОБА_3 27 травня 2024 року приблизно о 08:45 год., керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині вул. Сучкова м. Самар (Новомосковськ) Дніпропетровської області, де поблизу будинку №38, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків та не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, відволікся від керування відволікся від керування, не зупинився перед пішохідним переходом та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якак перетинала проїзну частину вулиці Сучкова м. Самар (Новомосковськ) по пішоходному переходу зліва на право за напрямком руху автомобіля «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Своїми діями водій автомобіля «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.4, 12.9 (б), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;

п. 12.9 : Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7;

п. 18.1 : Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

п. 18.4 : Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритого багато уламкового перелому обох кісток (велико- та малогомілкової) лівої гомілки в нижній третині, забійної рани лівої гомілки в нижній третині.

Дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В ході судового розгляду суду надана угода про визнання винуватості, укладена 01 жовтня 2025 року між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000650 від 27.05.2024, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з іншого боку, та за участю захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до зазначеної угоди обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Заслухавши думку учасників процесу, зокрема, прокурора, який не заперечувала щодо затвердження угоди про визнання винуватості, думку обвинуваченого, який просить затвердити зазначену угоду про визнання винуватості, думку захисника, який проти затвердження угоди не заперечує, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди, зазначаючи, що її умови не суперечать нормам законодавства, угода укладена добровільно, обвинувачений у повній мірі розуміє наслідки укладення угоди.

Потерпіла ОСОБА_6 подала заяву суду та підтвердила надання згоди прокурору на укладення угоди.

У відповідності до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Положеннями ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, віднесене кримінальним законом до категорії тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана інтересам окремих осіб, потерпіла надала письмову згоду прокурору на укладення угоди, тому угода не суперечить вимогам закону.

Свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений визнав беззастережно, щиро розкаявся.

Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .

В кримінальному провадженні цивільний позов до обвинуваченого не пред`являвся.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню був проведений ряд судових експертиз, вартість яких підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 100, ч. 4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання щодо речового доказу, на який було накладено арешт ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2024 (183/5385/24, 1-кс/183/1001/24).

Керуючись ст. ст. 373,374,475 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Угоду про визнання винуватості від 01 жовтня 2025 року укладену між прокурором Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області та ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт на майно, який накладено ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2024 (183/5385/24, 1-кс/183/1001/24) скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-автомобіль марки «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається за адресою: Самарівський РВП ГУНП в Дніпропетровській області, вул. О.Цокура 19, м. Самар повернути законному володільцю за належістю;

-диск CD-R MEDIA 52x DATA/VIDEO 700MB/80min, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000650 залишити в матеріалах кримінального провадження №0000650.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертиз:

-№СЕ-19/104-24/22727-ІТ від 07.06.2024 в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок;

-№СЕ-19/104-24/23833-ІТ від 21.06.2024 в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду, через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1