Провадження № 1-кс/643/7120/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Салтівського районного суду в місті Харкові погоджене прокурором клопотання слідчого, подане у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2025 за №0001950, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 345 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Салтівського районного суду міста Харкова надійшло клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження №0001950 від 30.06.2025, подане в порядку ч. 6 ст. 193 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження вжитими оперативно-розшуковими заходами встановити місце перебування підозрюваного ОСОБА_4 не виявилось можливим, у зв`язку з чим орган досудового розслідування не мав можливості провести з ним усі необхідні слідчі (розшукові) дії. З цих підстав слідчим, з дотриманням вимог ст.ст. 135, 136, 278 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 345 КК України, яку було спрямовано за місцем його реєстрації та отримано його матір`ю - ОСОБА_5 . Надалі підозрюваного було оголошено в розшук, а досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено. Згідно з інформацією, отриманою з Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України №19/97716-25 від 11.12.2025, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.09.2025 о 04.16 год. перетнув державний кордон України у пункті пропуску «Рава-Руська», у зв`язку з чим 17.12.2025 слідчим ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук.

Слідчий у клопотанні, посилаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення), клопотав перед слідчим суддею про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 193 КК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

На запитання головуючого прокурор зазначив, що ОСОБА_4 на момент повідомлення йому про підозру перебував за кордоном. Повідомлення про підозру було вручено його близькому родичу, а саме матері, у зв`язку з чим, на думку прокурора, підозрюваний міг бути обізнаний про його існування. Дізнавшись про повідомлення про підозру, ОСОБА_4 повинен був зв`язатися з органом досудового розслідування, однак цього не зробив, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить про його переховування від органу досудового розслідування. Крім того, прокурор зазначив, що за даними АРМОР ОСОБА_4 раніше не судимий, однак неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та веде антисоціальний спосіб життя, що, на думку прокурора, свідчить про наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановлено наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Отже, з огляду на приписи вищевказаних норм закону, слідчий суддя вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного повинен з`ясувати та перевірити: 1) наявність обґрунтованої підозри; 2) наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; 3) можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України; 4) наявність та достатність доказів, того, що підозрюваного оголошено у міжнародний розшук.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Так, щодо повідомлення ОСОБА_4 про підозру слідчий суддя зазначає, що станом на момент складення повідомлення про підозру ОСОБА_4 перебував за кордоном, отже повідомлення про підозру було вручено неналежним чином. У даному випадку належною правовою процедурою вручення повідомлення про підозру є вжиття заходів у спосіб, передбачений ч. 7 ст. 135 КПК України, а саме вручення його згідно з міжнародним договором про правову допомогу або за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Щодо наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя вважає їх необґрунтованими, оскільки особі повідомлено про підозру за відсутності підозрюваного на території України, жодних дій органом досудового розслідування щодо його повідомлення не вжито, доказів його обізнаності про кримінальне переслідування стороною обвинувачення не надано.

Не ґрунтуються на законі доводи прокурора про обов`язок підозрюваного після вручення повідомлення про підозру зв`язатися з органом досудового розслідування, так само як і не ґрунтується на законі твердження прокурора про обов`язок дорослого члена родини підозрюваного, якому було вручено під розписку примірник повідомлення про підозру, повідомити особу про факт отримання ним такого примірника повідомлення про підозру.

Слідчий суддя зауважує, що єдиною підставою для явки підозрюваного до сторони обвинувачення є процесуальна діяльність останньої у сфері вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

З огляду на викладене не знаходять свого підтвердження ані факт переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, ані наявність відповідного ризику.

Щодо ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя звертає увагу на неконкретизованість такого ризику (відсутні дані потерпілих та свідків, на яких підозрюваний гіпотетично може впливати). При цьому, слідчий суддя бере до уваги твердження прокурора про відсутність доказів здійснення підозрюваним такого впливу раніше, а також заяв від зазначених осіб про те, що вони побоюються такого впливу. Отже, ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні відсутній.

Щодо ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий. При цьому, слідчий суддя не бере до уваги доводи прокурора про наявність фактів минулої віктимної поведінки, відображеної в системі АРМОР, оскільки долучені до клопотання документи не містять жодних відомостей про притягнення підозрюваного до будь якої юридичної відповідальності. Отже, ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення також не доведений.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Так, як зазначалося вище, факт переховування підозрюваного від органу досудового розслідування стороною обвинувачення не доведений. Із доданих до клопотання документів не вбачається, що підозрюваному повідомлено про нову підозру або що він перешкоджав кримінальному провадженню, оскільки, як убачається з долучених до клопотання матеріалів, він не знав та не знає про існування кримінального провадження.

Отже, за правовою кваліфікацією, складеною щодо ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього взагалі не може бути застосований.

Слідчий суддя також звертає увагу на недоведеність факту оголошення підозрюваного ОСОБА_4 у міжнародний розшук. На переконання слідчого судді, рішення слідчого (постанова) про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук не ґрунтується на законі. Таке повноваження чинним Кримінально процесуальним кодексом України слідчому не надано.

Міжнародний розшук це регламентований нормами національного та міжнародного законодавства комплекс оперативно-розшукових, інформаційно-довідкових, адміністративно-перевірочних заходів, слідчих (розшукових) дій й негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, що здійснюються на території держав-членів Інтерполу з метою встановлення місця знаходження оголошених у розшук осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді та суду й ухиляються від відбування кримінального покарання.

Органом, що здійснює повноваження щодо оголошення особи в міжнародний розшук, є Генеральний секретаріат Інтерполу. Компетентні правоохоронні органи запитуючої держави є лише ініціаторами, які діють через відповідне РА НЦБ Інтерполу.

Особа оголошується у міжнародний розшук у такому порядку: ухвалення слідчим або прокурором постанови про оголошення особи у розшук; підготовка та направлення слідчим запиту в Укрбюро Інтерполу, а саме, в Департамент міжнародного поліцейського співробітництва; здійснення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва перевірки запиту на відповідність вимогам, передбаченим чинним законодавством України, міжнародними договорами та внутрішніми документами Інтерполу; направлення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва в Генеральний Секретаріат запиту щодо публікації повідомлення в базі даних; здійснення Генеральним Секретаріатом перевірки запиту на відповідність вимогам, передбаченим Правилами Інтерполу щодо обробки інформації; внесення Генеральним Секретаріатом повідомлення, наведеного в запиті, до баз даних Інтерполу, й інформування про це всіх НБЦ Інтерполу; здійснення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва контролю за оновленням інформації в повідомленні.

Моментом оголошення особи в міжнародний розшук є саме прийняття Генеральним секретаріатом Інтерполу циркулярного повідомлення, що відображається в інформаційній базі Інтерполу. Початком міжнародного розшуку є направлення відповідного повідомлення до РА Укрбюро Інтерполу усіх країн-учасниць.

При цьому особа вважається оголошеною в міжнародний розшук лише за наявності відповідних підтверджуючих документів (довідка, витяг із бази даних Інтерполу; надсилання запиту про розшук та прийняття його до виконання іншою державою, яка не є членом Інтерполу; надсилання запиту про розшук до іншої держави на підставі двосторонньої угоди тощо).

Відсутність на момент розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо особи, яка перебуває в міжнародному розшуку, відповідних підтверджуючих документів (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо) є обґрунтованою підставою для його незадоволення.

Обов`язковою умовою для направлення правоохоронним органом запиту до РА НЦБ Інтерполу щодо міжнародного розшуку особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, є ухвалення слідчим, прокурором постанови про оголошення цієї особи у розшук. Прийняття слідчим, прокурором відповідного процесуального рішення в рамках кримінального провадження є лише першим етапом для оголошення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у міжнародний розшук. На підставі цього рішення у подальшому необхідно підготувати та подати на розгляд компетентного органу РА Укрбюро Інтерполу, а далі Секретаріату, запит та інші передбачені порядком документи. При цьому, рішення про оголошення міжнародного розшуку особи приймає Генеральний секретаріат Інтерполу і лише за таких умов особа може вважатись такою, що оголошена у міжнародний розшук.

Проте матеріали, додані до клопотання, не містять ані доказів направлення органом досудового слідства відповідного запити до Укрбюро Інтерполу, а саме до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва, для здійснення перевірки запиту на відповідність вимогам, передбаченим чинним законодавством України, міжнародними договорами та внутрішніми документами Інтерполу, ані відмови у прийнятті такого запиту у зв`язку з поданням неповного пакету документів, зокрема відсутністю ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу.

Відповідно до норм КПК України, слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише після його оголошення у міжнародний розшук. Обов`язок доведення факту перебування підозрюваного, обвинуваченого у міжнародному розшуку покладається на слідчого, прокурора та підтверджується відповідними відомостями (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо).

Таким чином, дане клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю всіх необхідних елементів для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у правовідносинах, що виникли у зв`язку з розслідуванням цього кримінального провадження.

З тих же підстав слідчий суддя вважає порушенням з боку сторони обвинувачення основних права людини на свободу та особисту недоторканість. У зв`язку з цим вбачає необхідність адміністративного впливу на слідчого та прокурора з боку їх вищого керівництва.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 196, 309 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданого в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Інформувати для вжиття заходів у межах компетенції про викладені у мотивувальній частині ухвали факти, щодо порушенням з боку сторони обвинувачення основних права людини на свободу та особисту недоторканість Харківську обласну прокуратуру та Слідче Управління ГУНП в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1