УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2025 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представників власника майна адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000042 від 25.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 204 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У клопотанні прокурор, з метою збереження речового доказу, запобіганню спробам пошкодження, перетворення, відчуження просить накласти арешт на речі, вилучені у ході обшуку 13.10.2025 року транспортного засобу марки «BMW 530D», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси.

У судовому засіданні:

Прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні та стверджував, що вилучений транспортний засіб використовувався у злочинній діяльності,а також зазначив, що дії осіб, які причетні до вчинення злочину можливо будуть кваліфіковані за ст. 209 КК України.

Представники власника майна ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, а саме не доведеність стороною обвинувачення факту використання транспортного засобу у вчиненні кримінального правопорушення.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

В ході судового розгляду встановлено, що Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000042 від 25.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 204 КК України.

В ході досудового розслідування 13.10.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси проведено обшук транспортного засобу марки «BMW 530D», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 »; за результатами якого виявлено та вилучено майно, а саме:

- транспортний засіб марки «BMW 530D», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 »;

- ключ від транспортного засобу марки «BMW 530D», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 »;

- свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_3 .

14.10.2025 детективом у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає що, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно, прокурор визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Матеріали клопотання не містять будь-яких належних доказів того, що вищевказаний автомобіль використовувався для реалізації злочинної схеми. Клопотання не містить жодного належного обґрунтування щодо мети та підстав арешту транспортного засобу.

У клопотанні прокурор зазначає, що вилучене майно необхідне для подальшого проведення судових експертиз, однак матеріали клопотання не містять жодної відповідної постанови, в самому клопотанні не зазначено яка експертиза планується провести з вилученим транспортним засобом, та на факт чого.

Слідчий суддя звертає увагу, що в абзаці 16 мотивувальної частини клопотання прокурор зазначає, дослівно: «виявлені у ході обшуків електронні носії інформації, мобільний телефон, ноутбук, чорнові записи, документи та листи з відмітками печаток, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення».

Однак відповідно до протоколу обшуку, долученого до клопотання вбачається, що в результаті даної слідчої дії окрім автомобіля марки «BMW 530D», д.н.з. « НОМЕР_2 », ключа від нього та свідоцтва про реєстрацію, нічого більше не вилучалось. Тож вищевказані посилання прокурора залишились не зрозумілими.

Також, слідчий суддя зауважує на тому, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження здійснюється за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 204 КК України, покарання за яке не передбачає конфіскації.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що дії осіб, причетних до вчинення злочину можливо будуть кваліфіковані за ст. 209 КК України, яка передбачає конфіскацію майна, однак вказане не можу бути підставою для безумовного арешту вилученого майна на час розгляду даного клопотання.

Отже, слідчий суддя позбавлений можливості встановити з яких причин наразі вилучений автомобіль марки BMW 530D», д.н.з. « НОМЕР_2 », необхідний органу досудового розслідування для огляду та чому сторона обвинувачення вважає, що він може мати значення для встановлення обставин імовірного вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження № 0000042.

Слід зазначити, що одна лише постанова про визнання майна речовим доказом не може бути єдиною підставою для подальшого арешту такого майна.

Прокурор у клопотанні фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин кримінального провадження, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості встановлення важливих обставин в кримінальному провадженні, однак при цьому не мотивує необхідності накладення арешту на майно.

Клопотання прокурора слідчий суддя розцінює як формальне без належного обґрунтування мети та підстави вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, як арешту.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Слідчий суддя звертає увагу, що необґрунтоване накладення арешту майна може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити законні права власників та володільців майна.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Слід зазначити, що положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1