Справа №337/5663/25
Номер провадження 1-кс/337/494/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 , психолога ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного за ч.1 ст. 115 КК України:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, навчається на ІІ курсі ДНЗ «Запорізький будівельний центр професійно-технічної освіти», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2025 року слідчий ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 , в якому просить продовжити в межах строку досудового розслідування, строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ч.1 ст. 115 КК України ОСОБА_4 , посилаючись на наявність у справі ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно клопотання, 25 жовтня 2025 року в період часу з 18:00 години до 18:20 години ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зустрілись біля будинку 26-Б по вулиці Сорочинській у м. Запоріжжя.

Під час спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 раптово виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, внаслідок якої у ОСОБА_4 виник умисел на вбивство ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_4 дістав з власної кишені ніж.

Далі, ОСОБА_4 тримаючи вказаний ніж у правій руці, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , усвідомлюючи небезпечність та протиправний характер своїх дій, бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , наніс останньому один удар ножом в область розташування життєво-важливих органів, а саме в область лівої легені.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_9 було спричинено колото-різану рану, Вказані тілесні ушкодження зумовили гостру крововтрату, внаслідок якої ОСОБА_9 помер на місці.

За даним фактом розпочато досудове розслідування, відомості про яке 25 жовтня 2025 року внесені до ЄРДР під №0000933 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Повідомлення про підозру за ч.1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, пред`явлено ОСОБА_4 26 жовтня 2025 року.

25 жовтня 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 28 жовтня 2025 року відмовлено в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання, та до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2025 року скасовано ухвалу слідчого судді від 28 жовтня 2025 року, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 26 грудня 2025 року включно.

Підозра щодо вчинення кримінального правопорушення саме ОСОБА_4 , обґрунтовується поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновком експерта від 27.11.2025 року №6012, протоколом затримання ОСОБА_4 від 25.10.2025 року, іншими доказами.

Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу оформлено відповідно до вимог ст.ст. 184, 199 КПК України, подане до суду за 8 днів до закінчення дії попередньої ухвали. Копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, ОСОБА_4 отримав більше ніж за 3 години до судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі.

Неповнолітній підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що не хотів порушувати умови попередньо застосованого до нього запобіжного заходу, і спілкувався зі свідком не на тему обставин кримінального правопорушення. Просив застосувати до нього домашній арешт, умови якого він порушувати не буде.

Захисник в судовому засіданні заперечував обґрунтованість підозри і наявність у справі ризиків, та просив відмовити в задоволенні клопотання, застосувавши до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Наголошував, що слідчі дії, які необхідно провести у кримінальному провадженні, не потребують участі підозрюваного, а тому відсутні підстави для подальшого утримання під вартою.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 пояснила, що чула, як її син перебуваючи під домашнім арештом, спілкувався зі свідком у справі, але вони дійсно спілкувались не на теми кримінального правопорушення. На цей раз. у разі застосування домашнього арешту, у сина не буде доступу до телефона і гаджетів. Просила не продовжувати тримання під вартою, щоб ОСОБА_4 міг здати контрольні за місцем навчання.

Психолог ОСОБА_7 просила прийняти рішення, яке буде відповідати інтересам дитини.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисника, законного представника неповнолітнього підозрюваного, психолога, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Матеріали клопотання, а саме копії: протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_9 №6012, висновка експерта від 27.11.2025 року №6012, протоколу затримання ОСОБА_4 від 25.10.2025 року, свідчать про наявність обґрунтованої для цієї стадії кримінального провадження підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

При цьому суд виходить з практики ЄСПЛ, відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення для цілей застосування запобіжного заходу передбачає наявність фактів або відомостей, достатніх для того, щоб об`єктивний спостерігач міг зробити висновок, що відповідна особа могла вчинити злочин (рішення у справах «Ільгар Маммадов проти Азербайджану», «Ердагоз проти Туреччини», «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Пояснень вищевказаних свідків, та зібраних письмових доказів на цій стадії процесу достатньо для обґрунтованої підозри у вчиненні злочину,передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Наявність у справі ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України встановлено ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2025 року.

Так ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, є обґрунтованим.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Летельє проти Франції» наголосив на тому, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з позбавленням життя людини, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Враховуючи, що ОСОБА_4 зник з місця вчинення злочину, залишив потерпілого з пораненням, швидку медичну допомогу не викликав, з метою уникнення покарання та відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність послідуючого покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що являється ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК.

Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, підтвердився тим, що знаряддя злочину (предмет, схожий на ніж) не вилучено; воно може містити кров потерпілого, ДНК/відбитки та інші мікросліди, однак перебуваючи на волі, підозрюваний має можливість його приховати, перемістити чи змінити його стан, що унеможливить проведення необхідних експертиз.

Наявність вказаного ризику підтверджено також і тим, що підозрюваний ОСОБА_4 безпосередньо після вчинення злочину залишив місце скоєння кримінального правопорушення, після чого, зустрівши свою знайому ОСОБА_14 намагався приховати знаряддя злочину. Тобто, вказаний факт свідчить про те, що підозрюваний усвідомлював карність своїх дій та намагався сховати знаряддя злочину (предмет, схожий на ніж), з метою приховати докази його протиправних дій.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 матиме змогу незаконно впливати на свідків, що було встановлено під час апеляційного розгляду при перегляді ухвали про застосування запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК безпосередньо після вчинення злочину. На момент затримання орган досудового розслідування мав можливість провести лише першочергові слідчі (розшукові) дії, а тому, перебуваючи на волі, у підозрюваного є реальна можливість вчинити спробу незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_4 підозрою, йому інкримінується умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, і свідки в ході судового розгляду не допитані, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_4 на свідків, який, як було встановлено, є суттєвим.

Зазначений ризик посилено тим, що свідки у кримінальному провадженні є знайомими підозрюваного, та він обізнаний про місця їх мешкання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України у вказаному кримінальному провадженні не зменшилися і є актуальними, та у своїй сукупності, виправдовує тримання ОСОБА_4 під вартою на загальний строк 60 днів, а інші, більш м`які запобіжні заходи, в тому числі цілодобовий домашній арешт, не зможуть йому запобігти, з урахуванням тяжких наслідків, спричинених кримінальним правопорушенням, та підтвердження порушення ОСОБА_4 умов застосованого до нього слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, шляхом спілкування із свідком ОСОБА_14 .

При цьому, утримання ОСОБА_4 під вартою протягом цього часу, необхідно не для проведення певних слідчих дій, а для запобігання наявним ризикам.

Суд погоджується з посиланням прокурора на неможливість завершення досудового розслідування до закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу, що обумовлено необхідністю провести амбулаторну судову психіатричну експертизу підозрюваного ОСОБА_4 з метою встановлення психічного стану підозрюваного; провести судові біологічні експертизи за експертною спеціальністю молекулярно-генетичні дослідження за результатами проведених цитологічних експертиз; отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження: висновок судової медико-криміналістичної експертизи; висновки судово-психологічних експертиз комунікативної діяльності особи, зафіксованої у відеозаписі; висновок судової комп`ютерно-технічної експертизи, які перебувають на виконанні та до теперішнього часу не проведені; вилучити інформацію у операторів стільникового зв`язку.

За ч.3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування.

Отже строк застосування запобіжного заходу необхідно продовжити на 39 днів.

Оскільки злочин спричинив загибель людини, відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні з урахуванням встановленої неможливості забезпечити належну поведінку підозрюваного іншими запобіжними заходами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 39 днів.

Строк дії ухвали визначити до 26 січня 2026 року (включно).

Продовжити застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 26 січня 2026 року включно.

Повідомити про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурору Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя, начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор №10» МЮУ.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, захиснику, прокурору.

Ухвала слідчої судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1