Провадження №1-кс/369/3440/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000782 від 15.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000782 від 15.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділенням відділу поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, за процесуального керівництва Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області, здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення зареєстрованого 11.01.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000782 від 15.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено що 15.11.2025 до ЧЧ ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення про те, що за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 753 від 17.11.2025 смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок отруєння чадним газом та відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 754 від 17.11.2025 смерть ОСОБА_5 наступила внаслідок отруєння чадним газом.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 повідомила наступне, що у власному користуванні має квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить її матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дану квартиру її матір інвестувала в моменті будівництва приблизно в 2020 році та 23.11.2021 отримала відповідне право власності. Ремонтними роботами займалася ОСОБА_6 (купівлею будівельних матеріалів, пошук робітників, тощо), вказані ремонтні роботи розпочалися ще до введення будинку в експлуатацію та були завершені приблизно в кінці 2023 року. Котел у вищевказаній квартирі встановлювався забудовником та був передбачений відповідними умовами попереднього договору купівлі-продажу. На момент введення будинку в експлуатацію котел вже був встановлений, однак з метою запуску газу остання їздила до газової служби в м. Боярка, де оплатила якісь квитанції, після чого у вказану квартиру запустили газ. Також зазначила, що шафи кухні вона купувала в магазині «Епіцентр», працівники якого встановили вищевказану кухню, а також підключили витяжку, яку ОСОБА_6 придбала разом з шафами. Крім того, всі загальні ремонтні роботи, зокрема кладка плитки та ламінату проводили майстри ЖЕКу. По завершенню ремонтних робіт ОСОБА_6 через ріелтора знайшла квартирантів, які почали жити у вказаній квартирі з кінця 2023 року та прожили там близько 6-ти місяців. Після вказаних квартирантів заїхали інші люди, які також прожили ще близько 6-ти місяців, та потім ще одні, які прожили близько 1-го року у вказаній квартирі. Будь-яких скарг від квартирантів стосовно чадного газу чи інших не зрозумілих запахів в квартирі за вищевказаний проміжок часу не надходило. 10.11.2025 останні квартиранти з`їхали з вищевказаної квартири та ОСОБА_6 знову через ріелтора почала шукати квартирантів. 12.11.2025 до вказаної квартири разом з ріелтором приїхала як потім стало відомо ОСОБА_5 , якій сподобалася вказана квартира та ОСОБА_6 з нею відразу уклали договір оренди. ОСОБА_8 також повідомила, що буде проживати разом з чоловіком. Після чого, ОСОБА_6 з ОСОБА_8 обговорили всі нюанси, обмінялися номерами телефонів та остання поїхала. Також їй відомо, що ОСОБА_8 того ж дня заїхала до квартири. Також остання зазначила, що того ж дня та наступного ОСОБА_8 неодноразово їй телефонувала по різним нюансам по квартирі, зокрема були проблеми з каналізацією та її чоловік 13.11.2025 ходив до них для того щоб відремонтувати каналізацію (повернувся додому близько 19:00 години). Крім того, ОСОБА_6 з ОСОБА_8 домовилися, що в п`ятницю 14.11.2025 остання з чоловіком прийдуть до квартири щоб налаштувати їм телевізор, однак о 16:20 годині та о 16:29 годині ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_8 , однак остання не підняла слухавку. 15.11.2025 приблизно о 16:00 годині ОСОБА_6 зателефонувала ріелтор та повідомила, що їй телефонує подруга дівчини ОСОБА_8 , яка в неї орендувала квартиру та повідомила що ОСОБА_8 не виходить на зв`язок, а також те, що в будинку якісь проблеми з газом (зі слів ріелтора, дівчина дізналася про це від мешканців будинку). Прийшовши до вказаного будинку та зайшовши до квартиру, яку ОСОБА_6 відкрила своїм ключем, остання виявила на дивані тіло ОСОБА_8 та невідомого їй чоловіка без ознак життя. Також ОСОБА_6 зазначила, що від ОСОБА_8 не надходило ніяких скарг стосовно запаху в квартирі газу, чадного газу, тощо.

Крім того, допитана в якості свідка ОСОБА_9 , повідомила що остання дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з чоловіком, вказана квартира належить їй. В дану квартиру ОСОБА_9 інвестувала на моменті будівництва приблизно в 2016 році та 18.06.2021 році отримала право власності на дану квартиру. Ремонтні роботи та встановлення газового котла проводилися забудовником. Також ОСОБА_9 зазначила, що в квартирі немає витяжки. Запуск газу проводили централізовано, приїжджали відповідні працівники газової служби та детально перевіряли кожну квартиру, звертали увагу на правильність встановлення та підключення газового котла та системи вентиляції, а також інформували всіх, що в кого немає сигналізатора чадного газу, то такий котел не відповідає нормам та не буде квартиру введено в експлуатацію. З осені 2020 року ОСОБА_9 зі своєю сім`єю проживає у вищевказаній квартирі. Протягом всього часу проживання сигналізатор чадного газу ні разу не спрацьовував. 13.11.2025 приблизно о 21:00 годині в квартирі ОСОБА_9 спрацював сигналізатор та почав пищати, остання в свою чергу вимкнула котел та відкрила вікно. 14.11.2025 о 10:14 годині ОСОБА_9 здійснила виклик на спецлінію «104» та повідомила про проблему, оператор у відповідь повідомив, що через відключення світла сигналізатор міг вийти з ладу та коли буде світло перезавантажити сигналізатор. Коли в квартирі увімкнули світло, ОСОБА_9 перезавантажила сигналізатор, однак він знову почав пищати та о 14:11 годині вона повторно здійснила виклик на спецлінію «104» та через деякий час приїхали працівники газової служби, які зайшовши до приміщення вказаної квартири здійснили вимір чадного газу, а саме приклали якийсь прилад до витяжки та він почав сильно пищати, після чого почали робити заміри в квартирі та остання з їх розмови зрозуміла, що рівень чадного газу понад норму ( ОСОБА_9 почулися цифри 1000-1100). Після чого, працівники газової служби пішли по квартирам та також здійснювати заміри, також остання почула, що по замірам квартири на поверсі вище вони назвали цифру 700. В подальшому вказані працівники перекрили газ на стояку вказаного будинку. В подальшому, 15.11.2025 ОСОБА_9 від працівників поліції стало відомо, що в квартирі АДРЕСА_3 вищевказаного будинку померло двоє осіб, ймовірно від отруєння чадним газом. Також ОСОБА_9 зазначила, що вона кожного року викликає відповідну службу, яка здійснює перевірку газового котла.

В ході огляду від 19.11.2025 будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , встановлено, що вентиляція квартири АДРЕСА_3 суміжна з квартирами за №№: 1; 2; АДРЕСА_5 ; 9; 15; 16; 22; 29 та 30 вищевказаного будинку.

Враховуючи викладене, в органу досудового розслідування є підстави вважати, що утворення чадного газу, яке спричинило смерть двох осіб, могло виникнути внаслідок порушень норм при встановленні у вищевказаних квартирах кухонних витяжок з механічним спонуканням, котлів, тощо, що свідчить про те, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину та відповідає критеріям ст. 170 КПК України.

Таким чином, з метою всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а також з метою проведення судової будівельно-технічної експертизи та судової експертизи безпеки життєдіяльності і охорони праці виникла необхідність у накладенні арешту на квартири АДРЕСА_6 ; 2; 8; 9; 15; 16; 22; 23; 29 та 30, які знаходяться в будинку АДРЕСА_4 , із забороною права користування в частині внесення змін до елементів системи вентиляції та газовідводу квартири.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_7 , на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .

На підставі вище наведеного, прокурор просила слідчого суддю, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_7 та на праві власності належить ОСОБА_10 із забороною права користування в частині внесення змін до елементів системи вентиляції та газовідводу в квартирі.

Прокурор в судове засідання не з`явилася, в поданому клопотанні просив слідчого суддю здійснювати розгляд клопотання у її відсутності, вимоги клопотання підтримала.

Відповідно до ч. 2. ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Вирішуючи питання про арешт майна та враховуючи правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння що підпадає під ознаки діяння передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням неправомірної вигоди яка отримана юридичною особою розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження наслідки арешту майна для підозрюваного обвинуваченого засудженого третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV, в редакції від 02.12.2012 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч . 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до вимог КПК України, судовою процедурою гарантується дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно враховувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону прокурор, у клопотанні про арешт майна, не дотримався.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що не рухоме майно: квартира АДРЕСА_7 та на праві власності належить ОСОБА_10 містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України з наданих матеріалів не вбачається.

Таким чином, прокурором не доведено, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000782 від 15.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК Українина квартиру АДРЕСА_7 та на праві власності належить ОСОБА_10 із забороною права користування в частині внесення змін до елементів системи вентиляції та газовідводу в квартирі є необхідним, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000782 від 15.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1