Справа № 748/5192/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/446/25
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 4 грудня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004582, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лохвиця, Лохвицького району, Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Лохвицьким районним судом Полтавської області:

06 листопада 2012 року за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців, на підставі ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2017 року звільнений умовно-достроково з не відбутим строком покарання 2 роки 5 місяців 27 днів;

09 вересня 2021 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 26 130 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій вона просить, дослідивши висновки експерта у кримінальному провадженні та допитавши обвинуваченого, змінити вирок суду, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити останньому мінімальне покарання, передбачене вказаною нормою закону.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції надав лише оцінку позиції сторони захисту в частині показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 , а інші докази лише перерахував у вироку, не надавши їм жодної оцінки. Вказує, що за результатами проведених у кримінальному провадженні судово-медичної та додаткових судово-медичних експертиз, а також роз`яснень, наданих експертом, встановлено, що у ОСОБА_10 мались тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і в своєму перебігу могли призвести до смерті потерпілого. Однак, за результатами експертиз не встановлено, що такий перебіг мав місце і що саме ці тілесні ушкодження стали безумовною причиною смерті ОСОБА_10 і причина його смерті не встановлена та могла настати внаслідок будь-яких інших чинників, тобто встановлено та підтверджено наявність у ОСОБА_10 тільки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Захисник вважає, що дослідженими доказами у кримінальному провадженні підтверджено факт смерті ОСОБА_10 та факт наявності у нього тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, однак, не доведено причинний зв`язок між його діями та наслідком у вигляді смерті загиблого, а також між тілесними ушкодженнями, виявленими у ОСОБА_10 та його смертю. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_8 заперечував, що мав на меті заподіяти смерть ОСОБА_10 , він не наносив удари у життєво важливі органи, і вони не були такої сили, що могли спричинити смерть потерпілого або становити загрозу для життя. Апелянт переконаний, що кількість, характер та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених за результатами судово-медичних експертиз трупа, підтверджують показання обвинуваченого щодо відсутності умислу на вбивство, що не було враховано судом першої інстанції. Також стверджує, що висновки місцевого суду про те, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок закритої травми грудної клітки з переломом ребер по кільком анатомічним лініям з крововиливами навколо та розривами пристінкової плеври, закритої травми шиї з переломом під`язикової кістки та щитоподібного хряща, крововиливами навколо є припущенням і не доводиться жодними доказами. При призначенні покарання захисник також просить врахувати, що свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_8 визнавав з моменту затримання, надавав детальні показання під час досудового розслідування та в суді, щиро розкаявся.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор просить відмовити у її задоволенні.

Як встановлено судом першої інстанції, у вересні 2023 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, однак не раніше 22.09.2023 року, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 знаходився на території 45-го кварталу військового лісгоспу неподалік АДРЕСА_2 разом з військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 де в них виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин.

У цей же час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 вирішив заподіяти смерть останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , знаходячись на території 45-го кварталу військового лісгоспу неподалік АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, завдав не менше восьми ударів руками та ногами по голові, шиї та тулубу потерпілому військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 .

Внаслідок злочинних дій військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 потерпілому військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом ребер по кільком анатомічним лініям з крововиливами навколо та розривами пристінкової плерви, закритої травми шиї з переломом під`язикової кістки та щитоподібного хряща, крововиливами навколо, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Від отриманих тілесних ушкоджень військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 помер на місці події.

Смерть військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 настала внаслідок закритої травми грудної клітки з переломом ребер по кільком анатомічним лініям з крововиливами навколо та розривами пристінкової плерви, закритої травми шиї з переломом під`язикової кістки та щитоподібного хряща, крововиливами навколо.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вбивство. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що під час проходження служби познайомився з ОСОБА_10 з яким через вживання останнім наркотичних та психотропних речовин склалися складні стосунки. 22 вересня 2023 року, ввечері, після повернення ОСОБА_10 з госпіталю, у них виник конфлікт і він наніс кілька ударів ребром долоні по ребрам ОСОБА_10 , згодом потерпілий впав і можливо тоді він неумисно міг попасти по шиї ОСОБА_10 . Після цього той крикнув, встав і побіг, при цьому чіплявся та падав на колоди та гілки дерев. Через 20-30 хвилин він пішов по слідах за ОСОБА_10 та знайшов його тіло. Не виявивши у нього пульсу вирішив, що той помер та присипав тіло піском;

- потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що за період проходження військової служби ОСОБА_10 про службу нічого не розповідав. У липні 2024 року подзвонив слідчий та повідомив, що тіло сина знайшов лісник. До мобілізації ОСОБА_10 шкідливих звичок не мав, наркотичні засоби не вживав;

- свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що до мобілізації ОСОБА_10 проживав разом з батьками, був спокійний, не конфліктний. Загиблий курив цигарки, вживав алкогольні напої, іноді курив «траву». Одного разу ОСОБА_10 запитував у свідка відношення до «солей», на що він відповів негативно, більше розмов про наркотики не було;

- свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 знав по службі, між останніми поступово склались неприязні стосунки. В кінці вересня 2023 року ОСОБА_10 повернувся з госпіталю увечері, зайшов до палатки та через деякий час туди зайшов ОСОБА_8 , сказавши нікому не заходити до неї та відійти. Від знаходився неподалік палатки та чув звуки, як когось б`ють, по голосу зрозумів, що ОСОБА_8 б`є ОСОБА_10 . Приблизно через хвилин 10-15 ОСОБА_8 вийшов з палатки та сказав допомогти ОСОБА_10 , останній виявив бажання вийти на двір. На вулиці ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та почав наносити удари. До 10 ударів ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 по обличчю та в область грудної клітини. Після чого ОСОБА_10 впав, а ОСОБА_8 сів на грудну клітину ОСОБА_10 притиснувши його коліном правої ноги і продовжував наносити удари обома руками. Ударів було більше п`яти. Після чого ОСОБА_8 встав з ОСОБА_10 та сказав відтягнути його та показував куди саме. Відтягнувши ОСОБА_10 за палатку ОСОБА_8 , сказав залишити його там та почав знову його бити, знову сів зверху та наносив удари руками по обличчю, можливо і по грудній клітині. Після чого, ОСОБА_8 сказав знову тягнути ОСОБА_10 до дороги та там залишити і знову його бив. Потім ОСОБА_8 сказав відтягнути ОСОБА_10 ще на відстань, після чого сказав залишити і знову наносив удари. Після чого ОСОБА_8 сказав викопати яму та покласти туди ОСОБА_10 та засипати тіло;

- експерта ОСОБА_14 , яка надала пояснення щодо проведених нею експертних досліджень, вказавши, зокрема, що причину смерті встановити неможливо, через гнилісні зміни трупа. Можливо тільки встановити, що виявлений комплекс ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпекою для життя, що могли в своєму подальшому перебігу призвести до смерті, а який саме перебіг призвів до смерті, неможливо встановити. Травма шиї могла свідчити про асфіксію, але точно встановити це неможливо.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 4 червня 2024 року яким зафіксовано, що на ділянці місцевості біля смт. Гончарівське Чернігівського району та області з наявними геоданими: 51.282714 30.888093, було виявлено та вилучено труп невстановленої особи зі слідами гнилі, ймовірно ОСОБА_10 , гаманець з трьома банківськими картками, предмет зовні схожий на кришку мобільного телефону, куртку з піксельним забарвленням, дві ручки, запальничку, фрагмент тканини;

- протоколі огляду трупа від 5 червня 2024 року, відповідно до якого зафіксовано огляд трупа, ймовірно ОСОБА_10 та було вилучено зуби та одяг;

- висновку судово-медичного експерта № 546 від 8 липня 2024 року, яким встановлено, що у трупа громадянина ймовірно ОСОБА_10 , виявлено комплекс тілесних ушкоджень, який утворився від дії тупого предмету за механізмом удару та тиснення, індивідуальні властивості якого не відображаються, є прижиттєвим, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпекою для життя, що могли в своєму подальшому перебігу призвести до смерті. Виявлені комплекси тілесних ушкоджень утворилися не менше ніж від восьми травматичних дій, а саме: не менше ніж від семи травматичних дій в ділянку тулубу; як мінімум однієї травматичної дії в ділянку шиї. Причину смерті, причинний зв`язок між виявленими тілесними ушкодженнями та причиною смерті не встановлено внаслідок виражених гнилісних змін трупа. Утворення комплексів у вигляді закритої травми грудної клітки та травми шиї внаслідок падіння з висоти (як попереднім наданням тілу прискорення так і без такого) з подальшим ударом об площину, виступаючі предмети, неможливим;

- висновку експерта № 67-МК від 24 червня 2024 року відповідно до якого встановлено, що, зокрема, ушкодження під`язикової кістки та щитовидного хряща, на думку експерта, могли утворитись комплексно внаслідок дії травмуючої сили на передню поверхню шиї з притисненням під`язикової кістки і щитовидного хряща до хребта, перерозгинанням великих ріжків під`язикової кістки, пластин щитовидного хряща, з наступним утворенням вищевказаних розгинальних ушкоджень;

- висновку експерта № 742 (додатковий до № 546 від 05.06-08.07.2024 р.) згідно до якого встановлено, що під час судово-медичної експертизи трупа громадянина ймовірно ОСОБА_10 виявлено комплекс тілесних ушкодження, який утворився від дії тупого предмету за механізмом удару та тиснення, індивідуальні властивості якого не відображаються, є прижиттєвим, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпекою для життя, що могли в своєму подальшому перебігу призвести до смерті. Механізм утворення виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого не суперечить показанням свідка. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету за механізмом удару, яким в тому числі могли бути ноги, руки, зібрані в кулак, не менше ніж від семи травматичних дій. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шиї з переломами під`язикової кістки та щитоподібного хряща, крововиливами навколо могли утворитися внаслідок тиснення на передню поверхню шиї потерпілого;

- висновку експерта № 1086 від 11.10-22.11.2024 р. (додатковий до № 742 від 12.07-16.07.2024 р.) згідно якого встановлено, що під час судово-медичної експертизи трупа громадянина ймовірно ОСОБА_10 , виявлено комплекс тілесних ушкоджень, який утворився від дії тупого предмету за механізмом удару та тиснення, індивідуальні властивості якого не відображаються, є прижиттєвим, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпекою для життя, що могли в своєму подальшому перебігу призвести до смерті;

- висновку експерта № СЕ-19/125-24/9936-БД від 15 серпня 2024 року, яким встановлено, що невстановлена особа чоловічої генетичної статі, генетичні ознаки якого встановлено з зуба трупа може бути біологічним сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність походження цих ДНК-профілів від біологічних батьків та їх дитини становить не менше ніж 99,99999999%;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 21 червня 2024 року проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого останній розповів та показав на місцевості обставини викладені в ході допиту. Свідок на манекені вказав як саме ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , куди та як вони його тягнули, вказав місце, де саме закопали.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 так і те, що зазначений злочини вчинено саме обвинуваченим.

Доводи сторони захисту, які зводяться до незгоди з кваліфікацією дій обвинуваченого були предметом детального аналізу суду першої інстанції і обґрунтовано визнані безпідставними. З цими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Сторона захисту не оспорює той факт, що обвинувачений наносив удари ОСОБА_10 , але вказує, що ОСОБА_8 не мав умислу на вбивство, а тому його дії мають бути кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження.

Частиною 1 ст. 115 КК передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу ч. 1 ст. 121 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження.

При кваліфікації дій особи визначальним є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, безумовно вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого, що дало суду обґрунтовані підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджені як показами свідків, так і протоколами слідчих експериментів, які є самостійними доказами, висновками судово-медичної експертизи та іншими доказами, зазначеними у вироку.

Свідок ОСОБА_16 та сам обвинувачений свідчили про наявність неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які в день смерті потерпілого переросли в конфлікт, в ході якого обвинувачений почав бити останнього.

При цьому свідок ОСОБА_16 в своїх показаннях вказував, що в його присутності обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово, з короткими перервами наносив численні удари ОСОБА_10 в область голови і тулуба, наказував тягнути останнього та зупиняючись наносив удари загиблому. Вказані дії припинив лише після втрати свідомості ОСОБА_10 .

Ряд проведених в межах кримінального провадження судово-медичних експертиз свідчать, що у трупа ОСОБА_10 було виявлено комплекс тілесних ушкоджень отриманих прижиттєво, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та могли в своєму подальшому перебігу призвести до смерті і утворилися не менше ніж від семи травмуючих дій в ділянку тулубу та як мінімум однієї травмуючої дії в ділянку шиї.

Колегія суддів враховує, що показання свідка ОСОБА_16 узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз в частині локалізації нанесених потерпілому ударів, що свідчить про достовірність показань вказаного свідка та не викликають жодних обґрунтованих сумнівів.

Також, колегія суддів враховуючи, показання свідка ОСОБА_16 , погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній під час слідчого експерименту показав весь шлях переміщень обвинуваченого та загиблого, віднайшов місце, де було закопане тіло, чого він не зміг би зробити, якби події відбувалися так, як про них розповів обвинувачений.

Тривалість часу, протягом якого обвинувачений наносив удари ОСОБА_10 за відсутності віктимної поведінки з його боку, їх кількість, локалізація, те, що він після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, розуміючи що останній не подавав ознак життя навіть не намагався вчинити якихось дій, спрямованих на надання допомоги останньому, а навпаки, наказав відтягнути його та закопати, а тому, в сукупності наведене вказує на те, що обвинувачений бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого від вчиненого ним діяння.

Ці обставини спростовують посилання сторони захисту на те, що після скоєного злочину обвинувачений розкаявся у вчиненому, що вбивство ОСОБА_10 не охоплювалося умислом обвинуваченого, оскільки його фактичні дії та обставини вчинення злочину у свій сукупності доводять, що заподіяння смерті потерпілого охоплювалися умислом обвинуваченого.

З огляду на вищенаведене, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України відповідає встановленим судом обставинам справи та є вірною.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, дані про особу обвинуваченого. Взяв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є справедливим, виваженим, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанцій, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянтами не наведено.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянтів, висновків суду першої інстанції викладених у вироку не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, а істотних порушень законодавства, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4