ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001617 від 13.04.2025 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 установлено рахувати з дня його затримання після набрання вироком законної сили.

Після вступу вироку в законну силу ухвалено скасувати арешт на автомобіль марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 , який був накладений згідно ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.04.2024 року.

Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 4165 грн. 04 коп.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 13.04.2024 року приблизно о 19 годині 20 хвилин в порушення вимог п.п.2.3б,д, 2.9а, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем марки «Nissan Qashqai» державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння із вмістом

______________________________________________________________________

ЄУНСС: 722/1473/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/347/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

етилового спирту в крові 3,55 проміле, рухався проїзною частиною дороги на території ТРГК «Сонячна долина» поза адміністративними межами с.Бояни Чернівецького району Чернівецької області, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги вправо із подальшим контактуванням із опорою повітряної лінії електропередач. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя людини.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286-1 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання та застосувати норми ч.1 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до двох місяців, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вважає оскаржуваний вирок таким, що винесений з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що його поведінка після ДТП була відповідальною: він надавав правдиві показання, не ухилявся від відповідальності за скоєне, від початку визнавав свою вину та щиро розкаявся.

Також просить врахувати, що він відшкодував потерпілому матеріальну і моральну шкоду, та позицію потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, не має до нього будь-яких претензій.

Також просить врахувати, що він має стійкі соціальні зв`язки, неповнолітнього сина та батьків похилого віку.

Крім цього, має тяжкі захворювання, у зв`язку з якими йому необхідне відповідне лікування.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, тому у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Захисник підтримала подану апеляційну скаргу та просила задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпілий до початку апеляційного розгляду подав заяву, в якій просив апеляційний розгляд проводити без його участі, врахувати позицію, надану в суді першої інстанції і задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки розгляд справи судом першої інстанції здійснювався в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, то фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_7 , колегією суддів встановлено наступне.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, індивідуальний ступінь суспільної небезпечності скоєного, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також судом враховано позицію потерпілого, який претензій до ОСОБА_7 не має, вибачив його та просив суворо не карати.

Врахувавши ці обставини, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286-1 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транпортними засобами строком на 5 років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду та вважає, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Всупереч доводам захисту, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання.

Отже, суд, при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише навести обставини, які його пом`якшують, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 , самовпевнено та безвідповідально керуючи транспортним засобом у стані сильного алкогольного сп`яніння (3,55 проміле), грубо порушив декілька пунктів Правил дорожнього руху України, чим наражав оточуючих на небезпеку, ніс потенційну небезпеку для необмеженого кола учасників дорожнього руху, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Зокрема, як убачається зі встановлених судами фактичних обставин, ОСОБА_7 допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги із подальшим зіткненням із опорою повітряної лінії електропередач.

Рішенням ЄСПЛ від 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголошено, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_7 , як водій т/з, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, установлені ПДР, які мають дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин.

Більше того, порушення ПДР особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння було відокремлено законодавцем в окремий склад кримінального правопорушення, саме у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю в порівнянні з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України.

На переконання колегії суддів, в даному випадку наявність обставин, що пом`якшують покарання не знижують істотно ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення і перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу, не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

До того ж, суд, врахувавши всі обставини та особу обвинуваченого, в межах своїх дискреційних повноважень, призначив покарання у найнижчих межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286-1 КК України.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений вказує на позицію потерпілого ОСОБА_9 та його заяву-згоду на укладання угоди про визнання винуватості, з якої вбачається, що потерпілий просить суворо не карати ОСОБА_7 та не має до нього будь-яких претензій.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у справі щодо покарання, яке обвинувачений повинен понести за скоєне, під час вирішення цього питання судом не є вирішальною.

Щодо доводів про стан здоров`я обвинуваченого, який вказує, що наявний у нього діагноз є підставою для звільнення від покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та передчасними, оскільки питання стосовно неможливості відбування покарання внаслідок хвороби вирішується під час виконання вироку відповідно до п. 6 ч.1 ст. 537 КПК на підставах, передбачених ч. 2 ст. 84 КК.

Отже, захворювання можуть бути підставою для звільнення від подальшого відбування покарання у встановленому законом порядку.

Всі інші обставини, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі та якими він обґрунтовує необхідність призначення більш м`якого покарання, були предметом оцінки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та були повною мірою враховані при призначенні покарання.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, в результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Істотних порушень, які б стали безумовною підставою для зміни чи скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

01.12.2025

(дата засвідчення копії)