ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1545/23

Провадження № 11-кп/820/367/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

цивільного позивача ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду матеріали кримінального провадження №0003312, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135 та ч.2 ст.286-1 КК України, за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Летичівського районного суду від 04 березня 2025 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого на посаді менеджера зі збуту ТОВ «Лагріма Трейд», раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.135 ч.1, ч.2 286-1 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.286-1 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

В силу ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено його у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_11 змінено із застави на тримання під вартою та взято його під варту із зали суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено обчислювати з 04 березня 2025 року.

Зараховано ОСОБА_11 в строк відбуття покарання період перебування його під вартою з 19.09.2023 року по 22.09.2023 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Строк додаткового покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 років ухвалено обраховувати з моменту відбуття основного покарання.

Заставу, внесену ОСОБА_12 в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107360 грн., після набрання вироком законної сили ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_12 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 та її представника адвоката ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 750000 гривень задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі - 550000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 - відмовлено.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень та судові витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, в розмірі 21 000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_9 - відмовлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_11 в дохід державного бюджету документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, які становлять 5258 гривень.

За вироком суду, ОСОБА_11 18.09.2023 року, близько 21 години 45 хвилин, в порушення вимог пп.2.3.(б), 2.9.(а), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись із перевищенням швидкості руху дозволеної у населених пунктах, не менше 62 км/год, по проїзній частині вул. Ярослава Мудрого, зі сторони вул. Горбатова, в напрямку до пров. Гальчевського, в смт. Летичів Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області, не переконався у безпеці свого руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини праворуч на тротуар, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка рухалась у попутному напрямку по тротуару.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середньої важкості з наявними геморагічними забоями базальних відділів лівої гемісфери головного мозку, перелому кісток основи і склепіння черепа, травматичного розриву лівої барабанної перетинки, лівобічної приглухуватості, саден шкіри і забоїв м`яких тканин обличчя і голови, закритого перелому остистого відростка сьомого шийного хребця (С7), закритої травми грудної клітини, лівобічного гідропневмотораксу, забою лівої легені, саден шкіри тулуба, кінцівок, які по своєму характеру, в своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а саме як таких, що в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються, чи можуть закінчитися смертю.

Своїми діями ОСОБА_14 порушив вимоги п.п.2.3.(б), 2.9.(а), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, зміст яких полягає у наступному:

- п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі.

- п.2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

- п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_15 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 .

Крім того, 18.09.2023 року близько 21 години 45 хвилин, ОСОБА_14 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Ярослава Мудрого, зі сторони вул. Горбатова, в напрямку до пров. Гальчевського, в смт. Летичів Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області, неподалік будинку №73, допустив наїзд на ОСОБА_13 , що рухалася у попутному напрямку по тротуару, який розташований біля правого краю проїзної частини вул. Ярослава Мудрого.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середньої важкості з наявними геморагічними забоями базальних відділів лівої гемісфери головного мозку, перелому кісток основи і склепіння черепа, травматичного розриву лівої барабанної перетинки, лівобічної приглухуватості, саден шкіри і забоїв м`яких тканин обличчя і голови, закритого перелому остистого відростка сьомого шийного хребця (С7), закритої травми грудної клітини, лівобічного гідропневмотораксу, забою лівої легені, саден шкіри тулуба, кінцівок, які по своєму характеру, в своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а саме, як таких, що в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються, чи можуть закінчитися смертю.

ОСОБА_14 відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за вказаних вище обставин, 18.09.2023 року близько 21 години 45 хвилин, поблизу будинку №73, що по вул. Ярослава Мудрого в смт. Летичів Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що в результаті своїх дій, а саме дорожньо-транспортної пригоди, він сам поставив ОСОБА_13 у небезпечний для життя стан і позбавив реальної можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, нехтуючи моральними нормами співжиття, у порушення вимог п.2.10. (а, г, д) Правил, ст.14 Закону України «Про дорожній рух», маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілій, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_13 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставлення потерпілої до лікувального закладку та не вжив будь-яких інших заходів необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілої, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди та залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_13 , яка перебувала у небезпечному для життя, безпорадному стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

Своїми діями ОСОБА_14 порушив вимоги п.2.10. (а, г, д) Правил та ст.14 Закону України «Про дорожній рух», зміст яких полягає в наступному:

- п.2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

- ст.14 Закону України «Про дорожній рух» - учасники дорожнього руху зобов`язані надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Обвинувачений та захисник, не погоджуючись з вироком суду, подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 04.03.2025 року скасувати, як незаконний, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 на суму 550 000 гривень і цивільного позивача ОСОБА_9 на суму 321 000 гривень.

Вказують, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286-1 КК України є недоведеним і не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Обвинувачений ОСОБА_11 не заперечує того факту, що ДТП сталася за його участю.

Стверджують про фальсифікацію доказів слідчим, оскільки слідчі дії проведені з порушеннями ст.237 Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначають, що місце наїзду не встановлено ні слідчим, ні прокурором, а суд, діючи упереджено, самоусунувся від виконання загальних засад кримінального провадження: верховенства права, законності, змагальності, рівності перед законом і судом, також не встановив місце наїзду.

Звертають увагу на істотні порушення кримінального процесуального закону ухвалення вироку на підставі доказів, які є недопустимими. Вважають, що за наявності підстав для закриття судом провадження, воно не було закрито.

Стверджують, що висновок експерта від 31.10.2023 року № СЕ-19/123-23/11491-ІТ є неповним, а дослідження проведено на підставі недостовірних вихідних даних про обставини ДТП, які надав слідчий для проведення експертизи. Висновок судово-медичного експерта № 491 від 27.10.2023 року є неповним і таким, що містить обґрунтовані сумніви в його правильності. Експерт у висновку №491 від 27.10.2023 року не вказав, чому ним не врахований при визначенні тяжкості тілесних ушкоджень та давності їх утворення той факт, що станом на 02.09.2023 року ОСОБА_13 вже мала захворювання і проходила лікування. Також експерт не вказав що саме вплинуло на погіршення стану здоров`я потерпілої ОСОБА_13 дорожньо-транспортна пригода чи неналежне надання медичної допомоги закладами охорони здоров`я. Крім того, судово-медичний експерт під час допиту не вказав механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої.

Вказують, що сторона обвинувачення не надала суду доказів того, що ОСОБА_11 допустив порушення Правил дорожнього руху України, які є в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Навпаки, обвинувачений вживав всіх можливих заходів для уникнення наїзду на пішохода. ОСОБА_11 діяв згідно приписів Правил дорожнього руху і не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода. Тобто, у діях ОСОБА_11 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Зазначають, що в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення за ч.2 ст.286-1 КК України сторона обвинувачення не вказала місце наїзду на пішохода, яке не було встановлене ні під час досудового розслідування, ні в суді. Довжина тротуару, який розташований справа проїзної частини вулиці від вул. Горбатова в напрямку провул. Гальчевського ставить майже 400 метрів, а ширина земельної ділянки домогосподарства №73 по вул. Я. Мудрого становить близько 30 метрів. Неконкретне формулювання обвинувачення за ч.2 ст. 286-1 КК України є порушенням права на захист обвинуваченого.

Стверджують про неповноту судового розгляду, оскільки потерпіла надавала суду копії документів про примусову госпіталізацію до психіатричної лікарні. Звернення про примусову госпіталізацію ОСОБА_13 підписане лікарем-психіатром КНП «Летичівська багатопрофільна лікарня» Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області ОСОБА_16 . Захист надав суду докази з КНП «Летичівська багатопрофільна лікарня» і КНП «Хмельницька обласна лікарня» про безоплатне лікування потерпілої.

24.01.2025 року захист подав клопотання про призначення судово-медичної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи. З метою усунення недоліків досудового розслідування, 17.12.2024 року захист подав до суду клопотання про призначення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, з метою об`єктивно встановити всі обставини дорожньо-транспортної пригоди. 21.02.2025 року захист подав клопотання про призначення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи з інших підстав та мотивів.

Суд, не маючи на меті об`єктивно та неупереджено провести судовий розгляд, необґрунтовано та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_11 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.135, ч.2 ст.286-1 КК України, не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому обвинувачення є недоведеним.

Огляд місця дорожньо-транспортної пригоди проведено з істотними порушеннями закону, а огляд транспортного засобу проведено без участі понятих, які категорично заперечили в судовому засіданні участь у проведенні огляду транспортного засобу на території відділу поліції. Статисти, що приймали участь в слідчих експериментах, різко відрізняються за зростом, статурою, кольором одягу і взуття.

Висновок судово-медичного експерта № 491 від 27.10.2023 року є неповним і таким, що містить обґрунтовані сумніви в його правильності. Так, під час проведення експертизи не було враховано травми та тілесні ушкодження, які потерпіла мала до ДТП.

Висновок експерта від 31.10.2023 № СЕ-19/123-23/11491-ІТ є неповним, а дослідження проведено на підставі недостовірних вихідних даних про обставини ДТП, які надав слідчий для проведення експертизи. Тому є обґрунтовані сумніви у його правильності.

Відповідно до висновку експерта від 24.10.2023 № СЕ-19/123-23/10517-ІТ на момент огляду робоча гальмова система та рульове керування автомобіля «Hyundai Sonata» н.з. НОМЕР_1 перебували в працездатному стані та виконували свої конструктивні функції, зберігаючи значення основних вихідних параметрів в межах, заданих нормативно-технічною документацією. Ознак, які б свідчили про непрацездатність чи відмову досліджуваних систем, як на момент огляду, так і до моменту дорожньо-транспортної пригоди, застосованими методами дослідження, не встановлено.

Під час досудового розслідування та в суді сторона обвинувачення не надала доказів, що сліди юзу залишені шинами автомобіля ОСОБА_11 , нашарування на бордюрному камені залишені шинами автомобіля ОСОБА_11 , пластмасовий уламок є частиною автомобіля ОСОБА_11 . Швидкість руху автомобіля встановлена на підставі слідів юзу, довжину яких заміряно невірно, і ці сліди можуть належати іншому транспортному засобу. Під час досудового розслідування не встановлено та в обвинувальному акті не вказано місце наїзду на пішохода. Обвинувачення не надало доказів, що виявлені на місці ДТП речовина бурого кольору та волосся мають будь-яке відношення до кримінального провадження і можуть належати потерпілій.

Отже, без належних та допустимих доказів суд першої інстанції застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, та постановив незаконне та необґрунтоване рішення.

Вважають, що ОСОБА_11 діяв згідно приписів Правил дорожнього руху і не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода. Тобто у діях ОСОБА_11 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Стверджують, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття (визнав факт участі в ДТП, давав правдиві показання стосовно подій ДТП), активне сприяння розкриттю правопорушення (проведено слідчий експеримент), часткове відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , відшкодування майнової (матеріальної) шкоди цивільному позивачу ОСОБА_9 за лікування потерпілої ОСОБА_7 у розмірі, який доведено відповідними доказами, попросив пробачення у потерпілої.

Суд за ч.1 ст.135 КК України призначив покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, не мотивуючи підстав незастосування до обвинуваченого такого покарання, як обмеження волі.

Визначаючи покарання за ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, суд у вироку не мотивував, чому за наявності обставин, що пом`якшують покарання, призначено покарання ближче максимальної межі санкції статті.

У вироку суд вказав, що ОСОБА_11 притягувався до адміністративної відповідальності: 10.12.2022, 19.01.2023, 19.09.2023, однак, станом на 04.03.2025 (час ухвалення вироку) ОСОБА_11 є особою, яка не притягалася до адміністративної відповідальності. У вироку суд вказав про судимість ОСОБА_11 10.01.2008 року Суземським районним судом Брянської області російської федерації за ч.1ст.228, ч.2 ст.188, ст.64, ч.3 ст. 69 КК росії до покарання у виді 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі. З моменту засудження на час ухвалення вироку Летичівським районним судом пройшло більше 17 років, тому, відповідно до ст.89 КК України, ОСОБА_11 є особою, яка не має судимості.

Звертають увагу, що обвинувачений ОСОБА_11 працює, по місцю роботи та проживання характеризується позитивно. На утриманні обвинуваченого перебуває неповнолітній син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьки похилого віку. Обвинувачений ОСОБА_11 за станом здоров`я потребує постійного нагляду лікарів.

Летичівським районним судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання (ст. 67 КК України).

Думка потерпілої ОСОБА_7 та її матері мають бути враховані, але не є визначальними для визначення судом покарання обвинуваченому майже у максимальному розмірі санкції ч.2 ст.286-1 КК України.

Тобто, покарання обвинуваченому ОСОБА_11 місцевий суд призначив в порушення приписів ст.ст. 50, 65, 66, 67, 89 КК України. Таке покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Розмір моральної шкоди не підтверджений будь-якими доказами про заподіяння ОСОБА_13 моральної шкоди на суму 750000 гривень та цивільному позивачу ОСОБА_9 моральної шкоди на суму 500000 гривень.

Вважають, що суд необґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_9 витрати на правничу допомогу в сумі 21000 гривень. До позовної заяви не долучено жодного належного, допустимого доказу на підтвердження цих вимог. Позивачкою не долучено детального розрахунку наданих адвокатом послуг, актів виконаних робіт тощо.

Вказують, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 21000 гривень не відповідає складності справи та виконаній адвокатом роботі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, доводи учасників апеляційного провадження, обговоривши і перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_11 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підставно ґрунтуються на показаннях потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , даних, зафіксованих у протоколі огляду місця ДТП, протоколі огляду транспортного засобу, даних, зафіксованих у висновку експерта №1703 від 03.10.2023 року, у висновку експерта №СЕ-19/123-23/10517-ІТ від 24.10.2023 року, у висновку експерта №СЕ-19/123-23/11491-ІТ від 31.10.2023 року, письмовими документами.

Колегія суддів погоджується із твердженням сторони захисту про те, що у ситуації, пов`язаній з ДТП за участі водія і пішохода, з`ясуванню підлягає, в тому числі, дотримання пішоходом правил дорожнього руху перед подією. Однак, судова колегія не може погодитися із тим, що у даному провадженні дії пішоходів (потерпілої і свідка) стали причиною раптової зміни водієм (обвинуваченим) напрямку руху автомобіля, що стало причиною виїзду транспортного засобу на тротуар та наїзду на потерпілу.

У поданій апеляційній скарзі сторона захисту визнає факт наїзду автомобілем під керуванням ОСОБА_11 на пішохода ОСОБА_7 , що відбулось на тротуарі, однак зазначає, що причиною таких дій обвинуваченого було намагання уникнути ним наїзду на цього ж пішохода, який перебігав проїзну частину дороги.

Фактично доводи сторони захисту зводяться до того, що причиною ДТП стали протиправні дії потерпілої, яка разом із свідком перебігала проїзну частину у недозволеному місці, і такі дії призвели до зміни руху автомобіля під керуванням обвинуваченого та виїзду на тротуар де і відбувся наїзд.

Така версія події була предметом перевірки органу досудового розслідування та місцевого суду, в ході якої визнана суперечливою, яка не узгоджується із доказами, наявними в матеріалах провадження, а тому обґрунтовано відхилена, з чим і погоджується колегія суддів.

Так, допитаний свідок ОСОБА_19 в ході судового розгляду в суді першої інстанції повідомив, що перед подією він із потерпілою спокійною ходою йшли по тротуару, що по вул. Ярослава Мудрого у смт. Летичеві. На проїзній частині дороги вони не перебували і проїзну частину не перебігали. В ході руху по тротуару він почув, що наближається автомобіль на досить великій швидкості, і як тільки він обернувся, щоб подивитися що відбувається позаду, в цей момент автомобіль наїхав на нього та потерпілу. При цьому свідок повідомив, що проїзна частина була сухою, добре освітленою дорожнім ліхтарем, а швидкість автомобіля була приблизно 100 км/год. Перед ДТП автомобіль не застосовував гальмування.

Наведені фактичні обставини свідок ОСОБА_19 відтворив в ході проведених із ним слідчих експериментів.

Показання свідка щодо обставин ДТП повністю узгоджуються із даними висновку експерта №СЕ-19/123-23/11491-ІТ від 31.10.2023 року за результатами проведення судової авто-технічної експертизи.

Наявність добре освітленої проїзної частини, сухості дорожнього покриття та знаходження потерпілої на тротуарі після ДТП підтвердила свідок ОСОБА_18 .

Судова колегія зазначає про те, що положення КПК України встановлюють запобіжники стосовно не доброчесних свідків, які полягають в тому, що особа повідомляється і несе персональну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Крім того, перехресний допит свідків, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх численних рішеннях, дає можливість сторонам кримінального провадження викривати їх на недостовірності у показаннях, а також подавати інформацію щодо не доброчесності учасника.

Як видно з матеріалів справи, згаданий свідок ОСОБА_19 був неодноразово допитаний, з його участю проводилось два слідчих експерименти. Його показання про обставини, які існували перед ДТП, зокрема про те, що він із потерпілою проїзну частину дороги не перебігали, а рухалися виключно по тротуару, були послідовними та за своїм змістом та суттю незмінними як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду. Сторона захисту не була обмежена у перехресному допиті даного свідка.

Припущення сторони захисту щодо наявності у свідка підстав для обмови обвинуваченого колегія суддів розцінює як спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Відповідно до даних висновку судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/123-23/10517-ІТ від 24.10.2023 року та відповідних роз`яснень в судовому засіданні експерта ОСОБА_28 , автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_11 марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у працездатному стані та ним можна було керувати. Пошкодження шини переднього лівого колеса автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , впливало на керування даним транспортним засобом в залежності від стану дорожнього покриття та погодних умов. Впливає на керування і коли покриття дороги вологе або мокре, а на сухому покритті дане пошкодження не впливає на гальмівний шлях даного автомобіля.

При огляді було виявлено пошкодження шини переднього лівого колеса автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , воно виникло внаслідок експлуатаційного зношення та розшарування самої протекторної частини аж до каркасу колеса. Переднє праве колесо автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , також було дуже сильно зношене. Переднє ліве колесо не відповідало технічним нормам та ПДР України. Відповідно до ПДР України рух автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , з пошкодженнями шини переднього лівого колеса було заборонено, тобто забороняється його експлуатація.

Ходова частина автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , перебувала в несправному стані. Виявлені в процесі дослідження несправності ходової частини, мали місце до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, могли бути виявлені водієм шляхом звичайно застосованих методів контролю за технічним станом транспортних засобів (оглядом транспортного засобу перед виїздом).

Як органами досудового слідства, так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи для визначення як механізму ДТП, так і обставин, які передували цій події.

Усі вихідні дані для проведення експертиз бралися з належних і допустимих доказів, а саме показань обвинуваченого; свідків; протоколу огляду місця події; схеми ДТП та інших письмових матеріалів кримінального провадження.

Наведені докази є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. Саме тому місцевим судом було враховано показання свідка ОСОБА_19 щодо обставин ДТП.

Показання ж обвинуваченого ОСОБА_11 щодо обставин ДТП не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не спростовують встановлені судом фактичні обставини злочину, а тому правомірно відкинуті місцевим судом.

Не заслуговують на увагу твердження захисту щодо невідповідності та неналежності таких доказів у справі, як протоколів огляду місця події, слідчих експериментів, огляду речових доказів, так як вони не ґрунтуються на матеріалах справи. Свідки в судовому засіданні суду першої інстанції розповіли про всі обставини, очевидцями яких вони були, та підтвердили правильність їх відображення у відповідних протоколах. Вказані документи відповідають формі їх складання та не містять жодних суперечностей.

Так свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 в ході судового провадження підтвердили свою присутність під час огляду автомобіля та наявність власних підписів у протоколі огляду.

Свою участь у проведенні слідчих дій підтвердили і свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , зазначивши, що були понятими при замірах ділянки дороги та об`єктів, які на ній знаходяться, а також були присутніми при проведенні слідчого експерименту із свідком ОСОБА_19 .

Колегія суддів сприймає критично доводи сторони захисту про недопустимість огляду місця події з причин відсутності у ньому необхідних і достатніх відомостей про ДТП.

Судова колегія зазначає, що стороною захисту у поданій апеляційній скарзі не заперечується факт наїзду на потерпілу саме на тротуарі.

Місцем вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, є конкретна ділянка дороги, на якій сталася ДТП, що призвела до наслідків у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій. При цьому умовна прив`язка цього місця на дорозі до певної адреси житлового будинку, який розташований поруч, зазначення чи не зазначення вибоїн на дорозі, дорожніх знаків, висоти та ширини бордюру, не змінює самого місця вчинення злочину, який визнається стороною захисту.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що огляд місця події проведений з дотриманням вимог ст. 104, 105, 106, 223, 234, 237 КПК, уповноваженою на це особою, у присутності двох понятих.

Дана слідча дія проводилась із фото фіксацією та долученням фотоілюстрацій місця події та слідів події (слідів юзу, нашарування гуми на бордюрі, зображенням проїзної частини).

У поданій апеляційній скарзі сторони захисту відсутнє обґрунтування, яким чином за встановлених судом обставин, у тому числі щодо встановлення місця наїзду автомобіля на потерпілу саме на тротуарі та наявності на цьому місці уламків частин автомобіля та осипу, спростовується правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого.

З огляду на викладене, підстав сумніватись у законності проведення зазначеної слідчої (розшукової) дії, а також вважати зазначений протокол огляду місця події недопустимим доказом, у колегії суддів немає.

Судова колегія не погоджується із доводами сторони захисту про недопустимість протоколів проведення слідчих експериментів із свідком ОСОБА_19 з підстав порушення вимог ст.240 КПК України.

Положеннями ст.240 КПК України передбачено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (ч.1 ст.86 КПК).

При цьому, КПК України не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими. Разом з тим положеннями ч.1 ст.87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Метою встановлення та дотримання передбаченого законом належного процесуального порядку є унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в процесі отримання доказів та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

При встановленні процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення прямо та істотно порушують права і свободи людини чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Відповідно до сталої судової практики, при визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25 вересня 2018 року у справі №210/4412/15-к, провадження №51-80км17).

Судова колегія не встановила порушень, які б давали підстави визнавати недопустимими протоколи проведення із свідком ОСОБА_19 слідчих експериментів. Доводи сторони захисту фактично зводяться до переоцінки фактичних даних, отриманих в ході проведення даної слідчої дії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час слідчого експерименту із свідком ОСОБА_19 від 24 жовтня 2023 року інтереси ОСОБА_11 представляв адвокат ОСОБА_10 , який був залучений до участі у вказаній слідчій дії (т.4 а.с.195-201). Слідча дія проводилася із безперервним відео фіксуванням.

Будь-яких зауважень до протоколу слідчого експерименту захисник не заявляв.

Відповідно до змісту слідчого експерименту від 24.10.2023 року, метою його проведення було встановлення траєкторії та темпу руху пішоходів, а також місця наїзду; визначення видимості елементів дороги з місця водія автомобіля «Hyundai Sonata» при ввімкненому ближньому світлі фар на місці вчинення ДТП; встановлення об`єктивної видимості на проїзній частині статистів з місця водія автомобіля «Hyundai Sonata» з увімкненим ближнім світлом фар.

Суд зазначає, що відомості, які зафіксовані у протоколі слідчого експерименту від 24 жовтня 2023 року, фактично не суперечать показанням, наданим свідком ОСОБА_19 під час досудового розслідування та судового розгляду. Загалом інформація про розвиток подій та розташування потерпілої й транспортного засобу під час ДТП як у протоколі слідчого експерименту, так і в показаннях свідка в судовому провадженні не містить істотних суперечностей.

З урахуванням наведеного, колегія суддів переконана про відсутність підстав для визнання протоколу слідчого експерименту та похідного від нього висновку судової інженерно-транспортної експертизи недопустимими доказами.

В ході судового провадження встановлено, що всі тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої, є наслідком ДТП. Такі обставини повністю узгоджуються із даними судово-медичної експертизи №491 від 27.10.2023 року, та роз`ясненнями в судовому засідання експерта.

Так, експерт ОСОБА_29 надав показання, відповідно до яких всі тілесні ушкодження, які були отримані потерпілою ОСОБА_7 , являються свіжими та отриманими внаслідок ДТП, яка мала місце 18.09.2023 року.

З такими ушкодженнями потерпіла не могла ходити або здійснювати будь-які дії. При огляді потерпілої ОСОБА_7 виявлені свіжі переломи кісток черепа і вони утворились внаслідок ДТП, яка мала місце 18.09.2023 року. Ним встановлено та описано всі ушкодження потерпілої, які остання отримала 18.09.2023 року внаслідок ДТП. Інші будь-які тілесні ушкодження, які можливо були у потерпілої ОСОБА_13 раніше, не могли накластись на тілесні ушкодження отримані нею внаслідок ДТП 18.09.2023 року. У висновку зазначено механізм виникнення тілесних ушкоджень, їх давність та те, що отримані ОСОБА_7 тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і отримані внаслідок ДТП, яка відбулася 18.09.2023 року.

Стороною захисту не надано доказів, які б підтверджували виникнення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень за інших обставин.

Твердження, що тілесні ушкодження у потерпілої виникнули під час виконання нею своїх службових обов`язків в ЗСУ, є виключно припущенням сторони захисту.

Аргументи, що при проведенні судово-медичної експертизи не було враховано травми та тілесні ушкодження, які потерпіла отримала до ДТП, колегія суддів не сприймає як такі, які позначилися чи могли б позначитися на висновку експерта, адже такі тілесні ушкодження і не могли братися експертом до уваги.

Не можна вважати порушенням кримінального процесуального закону посилання в оскаржуваному вироку на процесуальні документи, на підставі яких здійснювалось досудове розслідування.

Колегія суддів враховує, що такі процесуальні документи як витяг з ЄРДР, не є доказами в розумінні ст.84 КПК України, однак їх дослідження і аналіз є важливим елементом об`єктивності судового розгляду, так як дає можливість перевірити законність проведення досудового розслідування, з`ясувати підстави його порушення, визначити повноваження суб`єктів, які проводили досудове розслідування.

Тому, посилання місцевого суду в оскаржуваному вироку на вказаний процесуальний документ, не є істотним порушенням процесуального закону і не тягне за собою зміну чи скасування судового рішення.

Призначене ОСОБА_11 покарання, як основне так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу із застосуванням до обвинуваченого реального основного покарання та додаткового, в межах санкцій інкримінованих йому злочинів.

Призначене покарання є співмірним протиправному діянню обвинуваченого і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Проаналізувавши дані щодо особи ОСОБА_11 , як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, що призвело до наслідків у виді спричинення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, у колегії суддів не має підстав для пом`якшення призначеного місцевим судом покарання.

Твердження сторони захисту про наявність в діях обвинуваченого щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину, не ґрунтується на матеріалах провадження.

Відповідно до ст.66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є різними формами дійового каяття, за якого особа добровільно, своєю активною поведінкою сприяє розкриттю злочину, запобіганню або усуненню заподіяної ним шкоди.

Щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце вчинення злочину, називає співучасників, передає речові докази, предмети, здобуті злочинним шляхом, тощо).

Відповідно до сталої практики Верховного Суду, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину суто з позиції психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім

Як вбачається із матеріалів провадження, обвинувачений заперечував встановлені судом фактичні обставини ДТП, наводив свою версію події, яка не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. Фактично дії обвинуваченого були спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, обвинувачений одразу після вчиненого ДТП перемістив свій транспортний засіб, що фактично є залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди, допомоги потерпілій після наїзду не надав, відшкодував заподіяні збитки частково, вибачення не попросив, з потерпілою не примирився.

У поданій апеляційній скарзі відсутні відомості про те, які саме дії вчиняв ОСОБА_11 для розкриття злочину, або усунення завданої ним шкоди, в чому полягає його щире каяття.

Доводи сторони захисту про пом`якшення обвинуваченому покарання у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, є безпідставними, оскільки при встановленні під час відбування ОСОБА_11 покарання погіршення стану його здоров`я з визнанням, що його хвороби є тяжкими і перешкоджають відбуванню покарання, не виключається можливість застосування щодо нього звільнення від відбування покарання в порядку ст.537 КПК України.

Відповідно до ст.84 КК України особа, яка захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена судом від покарання або від його подальшого відбування в порядку, передбаченому ст.ст. 537, 539 КПК України.

Всупереч твердженням у апеляційній скарзі, відомості щодо попередньої судимості ОСОБА_11 та неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності не використовувалися місцевим судом для підтвердження його винуватості у цьому провадженні. Інформацію про притягнення ОСОБА_11 в минулому до кримінальної та адміністративної відповідальності було взято до уваги як елемент характеристики особи обвинуваченого, що не суперечить правилам статті 88 КПК України.

Щодо наявності на утриманні ОСОБА_11 неповнолітнього сина та батьків, то вказані обставини існували і на час вчинення ним кримінальних правопорушень і не були стримуючим фактором від керування джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння.

З достатньою повнотою суд першої інстанції розглянув заявлений цивільний позов, а його висновки щодо розміру морального та матеріального відшкодування належним чином мотивовані.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну та здоров`ю потерпілого.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Положенням ч.1 ст.129 КПК України визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Згідно з вимогами ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, розмір відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди потерпілій та цивільному позивачу визначено з урахуванням доказів про понесення цивільним позивачем матеріальних витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, а також, виходячи із конкретних обставин провадження, в тому числі засад розумності, виваженості та справедливості, відповідає ступеню завданих ним матеріальних збитків, фізичних та моральних страждань, і вважати його необґрунтованим, на думку колегії суддів, підстав немає.

Апеляційний суд вважає, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції дотримано вимог статей 22, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, статей 127-129 КПК України.

Внаслідок грубих протиправних дій обвинуваченого потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середньої важкості з наявними геморагічними забоями базальних відділів лівої гемісфери головного мозку, перелому кісток основи і склепіння черепа, травматичного розриву лівої барабанної перетинки, лівобічної приглухуватості, саден шкіри і забоїв м`яких тканин обличчя і голови, закритого перелому остистого відростка сьомого шийного хребця (С7), закритої травми грудної клітини, лівобічного гідропневмотораксу, забою лівої легені, саден шкіри тулуба, кінцівок, які по своєму характеру, в своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а саме, як таких, що в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються, чи можуть закінчитися смертю.

Потерпіла є особою молодого віку, перенесла ряд хірургічних втручань, втрату пам`яті, можливість вільно рухатися та потребує подальшого комплексного відновлення.

Судова колегія враховує, що здоров`я людини, яке відповідно до статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, у даному провадженні не може бути повноцінно відновленим, а тому розмір моральної шкоди, визначений місцевим судом як потерпілій, так і її матері цивільному позивачу, є розумний, виважений та справедливий.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду, при перевірці справи в апеляційному порядку, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407-409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року відносно ОСОБА_11 залишити без зміни, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченого та захисника без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3