Справа № 727/1550/25
Провадження № 1-кп/727/204/25
УХВАЛА

09 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

сторін судового кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконферензв`язку)

обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Чернівці скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на рішення прокурора у формі постанови у кримінальному провадженні за №0000277 від 04.04.2023 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000277 від 04.04.2023 року відносно обвинувачених: ОСОБА_6 за ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 за ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України.

У підготовчому судовому засіданні учасники кримінального провадження з боку сторони захисту, зокрема захисником ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , заявлено скаргу на рішення прокурора у формі постанови у кримінальному провадженні за №0000277 від 04.04.2023 року відносно: вказаних вище обвинувачених.

В обґрунтування обставин викладених у скапзі, захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , посилається на те, що

Просить,

Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 у підготовчому засіданні підтримана захисником ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просив відмовити.

Вислухавши думку учасників підготовчого провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з долученими до нього додатками, суд зважає на наступне.

Частиною другою ст. 19 Конституції України, встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя.

До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження. Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, у відповідності до ст. 36 КПК України, прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності та здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, погоджувати клопотання слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання, а також повідомляти особі про підозру (п. 9, п. 10 ч. 2). Відтак, наведені у заяві дії прокурорів корелюються з приписами КПК України щодо їх повноважень, а отже, виконання ними законодавчо визначених процесуальних обов`язків не може визнаватися упередженістю по відношенню до особи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язковість винесення керівником відповідного органу прокуратури постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, її відповідність вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, щодо підписання службовою особою, яка її прийняла, та долучення постанови до матеріалів кримінального провадження для підтвердження факту наявності повноважень.

Така позиція була викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у провадженні № 51-4584кмо18 (справа № 754/7061/15).

З оскаржуємої постанови про зміну групи прокурорів чітко вбачається, що вона винесена уповноваженою особою, підписана, в рамках даного кримінального провадження.

При цьому суд керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на рішення прокурора у формі постанови у кримінальному провадженні за №0000277 від 04.04.2023 року

Керуючись ст.ст.291, 314, 315, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на рішення прокурора у формі постанови у кримінальному провадженні за №0000277 від 04.04.2023 року відносно: ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали складено 09.10.2025 року.

Суддя ОСОБА_1