Житомирський апеляційний суд
Справа №279/425/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/485/25
Категорія ч.2 ст.389 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №0000081 за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2025 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.02.2023 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу розмірі 17000 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

Покарання за сукупністю вироків призначено за правилами ст.71, 72 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2023, з урахуванням ухвали суду від 25.09.2023, і визначено остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки 2 місяці.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , будучи засудженим вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2023 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу 17000 гривень, яке у зв`язку з його неповною сплатою ухвалою від 25.09.2023 року було замінено покаранням у виді 657 годин громадських робіт, яке повинен був відбувати у КВЖРЕП №1, де відбув 4 години громадських робіт, після чого, а саме в період з 13.02.2024 року по 05.03.2024 року, до відбування покарання не приступав.

08.03.2024 засуджений ОСОБА_8 з`явився до органу пробації та у письмовому поясненні вказав, що не з`являвся на відбуття покарання в зв`язку з поганим самопочуттям, до медичних закладів звертався в першій декаді лютого 2024 року, але медичний висновок про тимчасову його непрацездатність не отримував. Підтверджуючих документів щодо своєї відсутності на відпрацюванні громадських робіт не надав. За фактом ухилення від відбування покарання ОСОБА_8 винесено перше письмове попередження.

В подальшому засуджений продовжив ухилятись від відбування призначеного покарання, згідно повідомлення КВЖРЕП №1 в період з 06.03.2024 року по 13.03.2024 року ОСОБА_8 не з`явився на виконання громадських робіт, про причини неявки не повідомляв.

14.03.2024 року ОСОБА_8 з`явився до органу пробації та у письмовому поясненні вказав, що покарання у виді громадських робіт не виконував у зв`язку з тим, що займався вирішення своїх побутових та матеріальних проблем, внаслідок чого отримав друге письмове попередження.

15.03.2024 року на адресу органу пробації №1 з КВЖРЕП №1 надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_8 протягом лютого-березня 2024 року з запланованих за графіком 92 годин громадських робіт відбув лише 4 години громадських робіт.

24.04.2024 року ОСОБА_8 з`явився за викликом до органу пробації, надав пояснення про причини не виконання покарання та отримав третє письмове попередження.

25.04.2024 року на адресу органу пробації з КВЖРЕП №1 м. Коростеня, Житомирської області надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_8 станом 25.04.2024 року відбув лише чотири години громадських робіт з призначених йому 657 годин громадських робіт.

03.07.2024 року та 12.08.2024 року ОСОБА_8 з`явився до органу пробації та у письмовому поясненні вказав, що не бажає відбувати призначене йому покарання у виді громадських робіт.

ОСОБА_8 було винесено четверте та п`яте письмове попередження, відповідно.

07.10.2024 року ОСОБА_8 винесено шосте письмове попередження про відповідальність за ухилення від відбування покарання.

11.12.2024 року ОСОБА_8 з`явився до органу пробації, де надав аналогічні пояснення про небажання відбувати покарання у виді громадських робіт та йому винесено сьоме письмове попередження.

Таким чином, ОСОБА_8 умисно ігноруючи покладені на нього ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області обов`язки щодо відбуття покарання у виді громадських робіт, без поважних на те причин, ухилився від призначеного йому судом покарання та в період з 13.02.2024 року по 17.01.2025 року із призначених йому 657 годин громадських робіт відбув лише 4 години громадських робіт.

Діями, які виразились в умисному ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, правильності кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду. На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. На підставі ст.71 КК України, з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2023, заміненого ухвалою цього ж суду від 25.09.2024, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців пробаційного нагляду. На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решті вирок залишити без змін.

При цьому, наголошує, що відповідно до ч.2 ст.59-1 КК України суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Зазначена норма є імперативною, а тому при призначенні особі покарання у виді пробаційного нагляду на особу повинен бути покладений весь перелік обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які щодо вимог апеляції не заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

При цьому, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.389 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Як вважає апеляційний суд, викладені прокурором доводи про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому закону про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

При цьому, нормами ч.1 ст.591 КК України передбачено, що покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

В свою чергу, згідно ч.2 ст.591 КК України, суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Разом з цим, як вважає апеляційний суд, в даному випадку, суд першої інстанції допустився помилки, застосувавши покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді пробаційного нагляду, безпідставно не поклав на останнього усі відповідні обов`язки, передбаченні ч.2 ст.591 КК України, тобто, не застосував закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для скасування вироку у цій частині та ухвалення нового вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2025 відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.591 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ст.ст.71, 72 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2023, заміненого ухвалою цього ж суду від 25.09.2024 та остаточно призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців пробаційного нагляду.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.591 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді :