Справа № 203/6094/25
Провадження № 1-кс/0203/3740/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000019 від 24.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2025 прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000019 від 24.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 197-1 КК України, а саме на врожай озимої пшениці загальною вагою 17 250,00 кг, яка перебуває у володінні ТОВ «Аграрна справа».

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2025 проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0038, що розташована на території Новолатівської ОТГ Криворізького району Дніпропетровської області та перебуває на обліку в управлінні квартирно експлуатаційного відділу м. Дніпра, на якій ТОВ «Аграрна справа» без відповідної правової підстави (самовільне зайняття) здійснює господарську діяльність. В ході огляду встановлено факт самовільного збору врожаю (озимої пшениці) з полів №6 площею близько 92,8 га, №7 площею 19,7 га, №8 площею 59,0 га, який проводився 19.07.2025 за допомогою комбайну «John Deere», д.н.з. НОМЕР_1 , комбайну «Class», д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіля марки «Камаз», д.н.з. НОМЕР_3 , з напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_4 . Також в напівпричепі, д.н.з. НОМЕР_4 , в ході проведеного огляду встановлено наявність урожаю озимої пшениці загальною вагою 17 250,00 кг.

Постановою прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 від 21.07.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000019 від 24.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 197-1 КК України: комбайн зернозбиральний «Class Lexion 480», д.н.з. НОМЕР_5 ; комбайн зернозбиральний «John Deere 9880 STS», д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль «Камаз 5320», д.н.з. НОМЕР_3 ; напівпричеп, д.н.з. НОМЕР_4 , врожай озимої пшениці загальною вагою 17 250,00 кг, яка перебуває у володінні ТОВ «Аграрна справа». Постанова мотивована тим, що зазначені транспортні засоби та зерно пшениці було знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України прокурор, з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на визначене у клопотанні майно.

Прокурор, представник власника майна до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання з огляду на наступне.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати обставини, визначені ч. 2 ст. 173 КПК України.

Частина 1 ст. 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Так, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів,

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. Зокрема, в матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази того, що зерно озимої пшениці, на яке прокурор просить накласти арешт, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для його арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Крім того, накладення арешту на врожай озимої пшениці загальною вагою 17 250,00 кг, яка перебуває у володінні ТОВ «Аграрна справа», беззаперечно матиме негативні наслідки для власника майна, оскільки арешт зерна пшениці може призвести до його псування та заподіяння збитків у зв`язку з цим.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170, 171, 173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000019 від 24.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 197-1 КК України (врожай озимої пшениці озимої пшениці загальною вагою 17 250,00 кг, яка перебуває у володінні ТОВ «Аграрна справа»), - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Повна ухвала складена та проголошена 30.09.2025 о 15.10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1