Справа № 629/147/26
Провадження № 1-кс/629/75/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000039 від 10.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

встановив:

Слідчий СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_3 12.01.2026 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки Nissan Primastar з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було вилучено в ході огляду місцевості від 10.01.2026 року на відкритій ділянці місцевості, яка розташована на 76 км автодороги МОЗ Київ-Харків, шляхом заборони розпоряджуватися, відчужувати вказане майно.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 10.01.2026 о 09 год. 04 хв. до ЧЧ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 10.01.2026 військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи за адресою: с.Близнюки, Лозівського району, Близнюківської ТГ Харківської області незаконно заволодів його автомобілем Nissan Primastar д.н.3. НОМЕР_1 білого кольору. ЄО 563 від 10.01.2026 року.

Відомості за даним фактом 10.01.2026 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 за ч.1 ст.289 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було проведено огляд місця події від 10.01.2026 року за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого зі слів ОСОБА_7 було встановлено, що за вказаною адресою з ним проживав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 06.01.2026 року на територію вказаного вище домоволодіння було доставлено особистий автомобіль марки Nissan Primastar з державним номерним знаком НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_8 . Зі слів ОСОБА_7 останній раз він спілкувався з ОСОБА_6 близько 22:00 години 09.01.2026 року, після чого пішов спати. Зранку 10.01.2026 року близько 05:45 години ОСОБА_7 виявив відсутність автомобілю марки Nissan Primastar з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 та відсутність ОСОБА_6 .

Окрім того, в ході досудового розслідування проведено огляд місцевості від 10.01.2026 року на відкритій ділянці місцевості, яка розташована на 76 км автодороги МОЗ Київ-Харків, в ході якого працівниками поліції було виявлено ОСОБА_6 поруч з автомобілем марки Nissan Primastar з державним номерним знаком НОМЕР_1 . В ході огляду вказаний автомобіль було вилучено та в подальшому повернуто власникові, а саме ОСОБА_5 під зберігальну розписку.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив проводити розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про арешт майна за їх відсутності.

Дослідивши надані докази, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час вирішення питання накладення арешту на майно слід враховувати положення статі 131 КПК України, яка вказує про необхідність досягнення дієвості кримінального провадження під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя враховує, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000039 від 10.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 КК України.

З огляду на викладене, враховуючи, що тимчасово вилучене майно, яке вилучено в ході огляду місцевості, має істотне значення для досудового розслідування даного кримінального провадження, з урахуванням правової підстави для арешту майна - з метою забезпечення його збереження, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно.

Керуючись ст.170,172,173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки Nissan Primastar з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було вилучено в ході огляду місцевості від 10.01.2026 року на відкритій ділянці місцевості, яка розташована на 76 км автодороги МОЗ Київ-Харків, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Зберігання арештованого майна, здійснювати відповідно до «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення слідчим та/або прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 5-денний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_9