УХВАЛА

про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

26 листопада 2025 рокуСправа № 495/7415/25
Номер провадження 1-кс/495/2411/2025

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгороді-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001341 від 28.09.2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Карналіївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, інвалід ІІ групи, працює за наймом, в цивільному шлюбі, має на утриманні матір інваліда ІІІ групи, доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не депутата, раніше судимого за ч. 4 ст. 186 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням, погодженим прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про продовження строку застосування запобіжного заходу в рамках кримінального провадження №0001341 від 28.09.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України.

1. Виклад обставин, зазначених у клопотанні.

Слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001341 від 28.09.2025 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України за фактом нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому в умовах воєнного стану та незаконному заволодінні, шляхом нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, паспортом.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Білгород-Дністровською окружною прокуратурою Одеської області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучі раніше судимим за вчинення майнового злочину, достовірно знаючи про те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого наразі продовжено (тобто на момент вчинення злочину), вчинили умисний корисливий злочин за наступних обставин:

Так, 27.09.2025 приблизно о 23 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Ізмаїльська, навпроти будинку № 127 Б на автобусній зупинці та побачив неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який сидів на зупинці. В цей час у ОСОБА_4 виник корисливий умисел, направлений на розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, в період дії воєнного стану.

Далі, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_8 та обійнявши останнього відвів його до гаражу, який розташований навпроти будинку за АДРЕСА_2 , де почав наносити в різні частини тіла потерпілого удари руками та ногами. Після чого ОСОБА_4 з кишені куртки дістав розкладний ніж та приклав до печа потім до шиї ОСОБА_8 наказавши віддавати все що в нього є, на що потерпілий погодився та віддав свій мобільний телефон марки iPhone 11 64Gb, білого кольору вартістю 7800 грн. після чого ОСОБА_8 помітив що ОСОБА_4 відволікся та втік.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 потерпілому заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забою носу, садна лівого передпліччя, саден лівого коліна, забою лівої стінки тулубу та спричинено матеріальну шкоду у сумі 7800 грн.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.09.2025 приблизно о 23 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебував за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Ізмаїльська, навпроти будинку № 127 Б на автобусній зупинці, де побачив неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який сидів на зупинці. В цей час у ОСОБА_4 виник корисливий умисел, направлений на розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, в період дії воєнного стану.

Далі, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_8 та обійнявши останнього відвів його до гаражу, який розташований навпроти будинку за АДРЕСА_2 , де почав наносити в різні частини тіла потерпілого удари руками та ногами. Після чого ОСОБА_4 з кишені куртки дістав розкладний ніж та приклав до плеча потім до шиї ОСОБА_8 наказавши віддавати все що в нього є, на що потерпілий погодився та віддав свій мобільний телефон марки iPhone 11 64Gb, білого кольору вартістю 7800 грн. після чого ОСОБА_8 помітив що ОСОБА_4 відволікся та втік. В подальшому ОСОБА_4 оглянувши викрадений мобільний телефон та під його чохлом помітив паспорт громадянина України № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свою чергу, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправний характер своїх дії та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вказаний паспорт є важливим особистим документом, втрата якого істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою незаконного заволодіння вказаним документом, викрав зазначений вище паспорт, розпорядившись ним на власний розсуд.

Встановивши наявність достатніх доказів, 28.09.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, тобто в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому в умовах воєнного стану.

В подальшому, 03.10.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про нову підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 357 Кримінального кодексу України, тобто у незаконному заволодінні, шляхом нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, паспортом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

-Протоколом огляду місця події;

-Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ;

-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілим ОСОБА_8 ;

-Протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 ;

-Протоколом пред`явлення речей для впізнання з потерпілим ОСОБА_8 ;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ;

-Іншими матеріалами досудового розслідування.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, яке карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк та у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

В подальшому 29.09.2025 слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було задоволено клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 26.11.2025 включно, без визначення застави.

Крім того постановою керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 28 грудня 2025 року.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 спливає 26.11.2025, проте закінчити досудове розслідування в зазначений строк не надається можливим, у зв`язку з тим, що необхідно виконати ряд слідчих і процесуальних дій, а саме:

- отримати висновок судової психіатричної експертизи підозрюваного ОСОБА_4 , проведення якої доручено експертам Одеської філії ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України»;

- вирішити питання щодо продовження/зміни запобіжного заходу підозрюваному;

- з урахуванням зібраних доказів повідомити про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_4 у кінцевій редакції;

- скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

- виконати вимоги, передбачені ст. ст. 290 та 291 КПК України.

На виконання зазначеного обсягу роботи потрібен додатковий термін не менше одного місяця, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

Обставинами, що перешкоджали здійсненню вищевказаних процесуальних дій раніше, є: особлива складність кримінального провадження, необхідність проведення великої кількості слідчих дій, вичерпний перелік яких може бути змінений у зв`язку з отриманням нових доказів, завершення судової психіатричної експертизи, яка знаходиться на виконані експертів Одеської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», з метою отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду.

Відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого відносно неповнолітньої особи, що супроводжувалося заподіянням йому тілесних ушкоджень. Крім того, його дії супроводжувались особливою зухвалістю, знущаючись над неповнолітньою особою, яка молодша від нього, фізично слабша та не мала можливості самостійно захищатись вій його незаконних дій, будучи впевненим що не понесе покарання за вказані діяння.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, суспільно-небезпечний характер кримінальних правопорушень, суспільний резонанс вчиненого кримінального правопорушення, наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Так, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від тяжкості залежить покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести (у разі визнання його винним). Зокрема, у п.2 ч.1 ст.178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч.1 ст.177 КПК України) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні.

Крім того, продовжує існувати такий ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик можливого незаконного впливу на свідків, потерпілого у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показів, з метою уникнення кримінальної відповідальності, який існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом.

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, суспільно-небезпечні наслідки таких кримінальних правопорушень, кількість правопорушень, підозрюваний не працевлаштований, не навчається на думку сторони обвинувачення, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, пов`язаним із застосуванням насильства, вчинене відносно неповнолітнього за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років та у відповідності до ст. ст. 177-178 КПК України обрання більш м`якої міри запобіжного заходу до підозрюваного не є доцільним, оскільки враховуючи тяжкість вчиненого злочину, може призвести до вчинення підозрюваним інших більш тяжких кримінальних правопорушень та не зможе запобігти вчиненню підозрюваним інших кримінальних правопорушень, адже вони передбачають обов`язки, які не пов`язані із обмеженням свободи особи.

Викладені ризики не зменшились під час досудового розслідування, а тому, на думку органу досудового розслідування, відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, наприклад домашній арешт або особисте зобов`язання, враховуючи особистість підозрюваного, суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, наявність зв`язків зі свідками. Таким чином, застосування більш м`якого запобіжного заходу очевидно може зашкодити кримінальному провадженню, потягти за собою несприятливі, непоправні наслідки.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі підозрюваного та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Обирати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Враховуючи вищевикладене є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання. Більш м`які запобіжні заходи нададуть змогу підозрюваному переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також впливати на потерпілого та свідків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому суд має оцінити суворість можливого покарання ОСОБА_4 вагомість доказів, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

На підставі викладеного, приймаючи, що строк дії ухвали слідчого судді Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області, якою підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, закінчується 26.11.2025 включно, а менш суворі запобіжні заходи відносно підозрюваного не достатні для запобігання вищевказаним ризикам слідчий просив клопотання задовольнити.

2. Доводи сторін.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задовольнити, зазначила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено та для його завершення необхідно провести ряд слідчих дій.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні клопотання, вказали, що підозрюваному необхідна медична допомога, просили застосувати міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного контролю.

3. Мотивація слідчого судді.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд доходить висновку, що воно підлягає задоволенню, виходячи х наступних підстав.

Відповідно до ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених устатті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слідчий суддя, перевіривши надані до клопотання матеріали зазначає, що воно відповідає вимогам, визначеним ст.199 КПК України, зокрема - містить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу ризики не зменшились; містить виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні встановлено, що 28.09.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до ухвали слідчого судді по справі 495/7415/25 (провадження 1-кс/495/1959/2025) відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 26.11.2025 включно.

При вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя керується положеннями ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, та враховує, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч.1ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо сторона обвинувачення доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладеним на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень /сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення/ свідчать докази, зібрані у кримінальному провадженні, зокрема протоколи обшуку, допитів свідків, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено.

Також слідчий суддя бере до уваги, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32,Series A, № 182), (Erdagoz v.Turkey(Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої ОСОБА_4 обумовлюється необхідністю забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою продовження застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, будучи громадянином іншої країни та не маючи обмеження у виїзді закордон, може вільно виїхати за межі України, незаконному впливу на свідків, а також скоєння інших кримінальних правопорушень.

Ураховуючи тяжкість та незворотність наслідків вчинених кримінальних правопорушень, існує ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Як вбачається з положень ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_15 з метою проведення повного, неупередженого, всебічного досудового розслідування.а також оскільки слідчий суддя вважає, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім цього, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України та приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним та не визначає її розмір у кримінальному провадженні.

Щодо твердження сторони захисту про необхідність лікування.

На підставі статей Конституції України, ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» людина її життя і здоров`я, честь, гідність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на охорону здоров`я і медичну допомогу; держава створює умови для ефективного і доступного медичного обслуговування; обвинувачений має право на кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров`я.

Згідно статей 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обстеження, а також лікувально - профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім цього відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Відповідно до п. п. 2.5 - 2.7 розділу 2 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту за №212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.

Суд вважає, що зволікання з медичним обстеженням і наданням медичної допомоги, тобто обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 на її отримання буде негуманним, нелюдським і таким, що принижує гідність людини поводженням, що в контексті ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є неприпустимим. Таким чином, суд вважає за необхідне забезпечити підозрюваному можливість реалізувати своє право на отримання кваліфікованої медичної допомоги в умовах лікувального закладу.

На підставі ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи важливість своєчасного надання медичної допомоги обвинуваченому необхідно здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідальної службової особи повідомити суду про виконання цієї ухвали.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 196, 199, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 28 грудня 2025 року включно.

Розмір застави, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, не визначати.

Зобов`язати начальника Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного обстеження ОСОБА_4 відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104 та повідомити Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області про результати виконання ухвали суду у п`ятнадцятиденний термін з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та начальнику філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області для негайного виконання.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дата оголошення повного тексту: 01.12.2025 о 16:50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_16