УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 205/10176/23

провадження № 51- 4244ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 19 травня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Новокодацького районного суду м. Дніпра від 19 травня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 07 липня

2023 року, у період часу з 6:00 до 11:00 (більш точний час не встановлено) зі своїм знайомим ОСОБА_6 , перебував за місцем їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , реалізуючи який, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та їх небезпечність для життя потерпілого і бажаючи їх настання, свідомо, умисно завдав три удари ударною частиною зазначеного молотка в голову потерпілого, а саме, в область тім`яної ділянки.

В результаті вказаних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 було завдано тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 4975 від

04 серпня 2023 року належать до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв?язку з настанням смерті ОСОБА_6 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025 апеляційні скарги ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вищезазначений вирок - без змін.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з вищезазначеними судовими рішеннями, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи наведене, зазначає, що вина її підзахисного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не доведена, умислу на завдання тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, у засудженого не було, натомість, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, поклав в основу обвинувального вироку припущення щодо перебування ОСОБА_5 07 липня 2023 року у період часу з 06:00 до 11:00 за місцем його проживання, до того ж, не встановив час, коли на одяг та взуття засудженого потрапила кров потерпілого. Зазначає, що апеляційний суд на вказані порушення належної уваги не звернув та безпідставно залишив без змін вирок місцевого суду, при цьому у порушення вимог ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повторно не дослідив докази, а також своїх висновків не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_5 , як видно з копій судових рішень, свою вину

у пред`явленому обвинуваченні не визнав та повідомив, що 05 липня 2023 року, в ході конфлікту, він вдарив потерпілого молотком по голові, проте і цього дня, і наступного, останній почувався задовільно. 07 липня 2023 року о 06:00 він пішов на роботу, а ОСОБА_6 залишився вдома, а коли він повернувся об 11:00, виявив труп потерпілого та багато крові навколо.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_12 , а також дані, що містяться у: протоколі огляду місця події від 07 липня 2023 року, протоколі огляду трупа від

07 липня 2023 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 07 липня

2023 року, висновків експерта № СЕ-19/104-23/25664-Д від 28 липня 2023 року,

№ 4975 від 04 серпня 2023 року, № 1517/2055-БД від 17 серпня 2023 року,

№ 1516/2050-БД від 08 серпня 2023 року, № 1516/2052-БД від 14 серпня 2023 року, № 4975/3479-Е від 23 серпня 2023 року, № 4975/4058-Е від 18 вересня 2023 року,

№ 973-МК від 21 вересня 2023 року, № 4975/2952-Е від 07 січня 2025 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 14 вересня 2023 року, яким надана належна оцінка у їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд, під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Місцевий суд, проаналізувавши вищенаведені докази, врахував, зокрема, те, що згідно показань потерпілої ОСОБА_8 , її брат ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_5 , обидва зловживали алкогольними напоями. Оскільки ОСОБА_6 не працював, зловживав алкоголем, вона регулярно приїздила до нього, зокрема, приїхавши 17 червня 2023 року, побачила, що брат був побитий, мав підбите око, руки в крові, також в будинку була кров, проте на питання, що сталося, потерпілий відповіді не дав.

Свідок ОСОБА_9 також підтвердила систематичне вживання алкоголю

ОСОБА_5 , зокрема, останній приходив до неї 05 чи 06 липня 2023 року, при цьому, нічого не пам`ятав, а прийшовши 07 липня, перебував у стані алкогольного сп`яніння, був знервований та повідомив, що знайшов вдома мертвого

ОСОБА_6 .

Також суд зазначив про критичне ставлення до показань ОСОБА_5 про те, що він завдав ОСОБА_6 удар молотком по потиличній частині голови саме

05 липня 2023 року, після чого останній почувався нормально, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер за невідомих йому обставин.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, проаналізувавши експертні висновки та показання судового експерта у судовому засіданні, зазначив, що вони повністю спростовують такі твердження ОСОБА_5 , з огляду на те, що клінічний перебіг отриманої ОСОБА_13 травми супроводжується втратою свідомості зі втратою спроможності виконувати самостійні дії, отже, можливість тривалий час (більше ніж 24 години) перебувати у свідомості, самостійно рухатися та пересуватись після отримання вказаної травми, виключається.

Крім того висновок експерта № 4975/2952-Е від 07 січня 2025 рокумістить категоричне твердження, про те, що шматок шкіри з ранами з тім`яної ділянки голови трупу ОСОБА_6 містить залишки заліза і кремнію та спричинені незадовго до смерті останнього, а згідно результату судово-гістологічного дослідження, давність утворення тілесних ушкоджень комплексу черепно-мозкової травми у потерпілого знаходиться у межах від 30 хвилин до трьох годин до моменту настання його смерті, що у повній мірі спростовує позицію ОСОБА_5 завдання ним ОСОБА_6 удару молотком в голову 05 липня 2023 року.

Водночас версію ОСОБА_5 щодо непричетності до завдання

ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть, суд розцінив як форму самозахисту та намагання уникнути відповідальності. При цьому суд зауважив, що від початку судового розгляду, ОСОБА_5 стверджував, що він завдав потерпілому один удар молотком в голову 05 липня 2023 року, проте

06 липня і вранці 07 липня 2023 року бачив його вдома живим і у задовільному стані. Водночас ОСОБА_5 вказував, що протягом дня 06 липня 2023 року перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, тому майже нічого не пам`ятає з перебігу подій того дня, проте зазначав, що прийшов додому 07 липня 2023 року близько 11:00, де виявив труп ОСОБА_6 .

Однак, після отримання результатів додаткової судово-медичної експертизи

№ 4975/2952-Е- від 07 січня 2025 року, якою уточнено час спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які перебувають у причинному зв`язку з настанням його смерті та зміни прокурором обвинувачення в порядку ст. 338 КПК, в частині дати вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 змінив свої показання й стверджував, що він прийшов до додому ввечері 06 липня 2023 року і ночував в будинку разом з ОСОБА_6 , а 07 липня 2023 року пішов приблизно о 06:00, коли ОСОБА_6 був ще живий.

Місцевий суд розцінив такі показання ОСОБА_5 як надумані через їх непослідовність та нелогічність, ще й зокрема, з огляду на те, що останній стверджував, що 07 липня 2023 року зранку він пішов виконувати роботи по оброблянню земельної ділянки, яка належить його знайомому на ім`я ОСОБА_14 , прізвище та адресу якого вказати не зміг, як і не зміг пояснити, у який спосіб та на яких умовах він домовився з ОСОБА_14 про виконання робіт на його ділянці в зазначений день та яким чином планував у майбутньому встановити місце перебування ОСОБА_14 задля отримання обіцяної йому винагороди за виконану роботу.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_5 не зміг пояснити логіку своїх дій, які він описав у своїх показаннях, які суперечать іншим об`єктивним доказам, достовірність яких не викликає у суду сумнівів, місцевий суд дійшов висновку, що позиція ОСОБА_5 є надуманою, а показання в частині того, що він 07 липня 2023 року залишив місце спільного проживання з потерпілим близько 06:00, коли потерпілий був ще живий і повернувся додому об 11:00, коли останній вже був мертвий - недостовірними.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника ОСОБА_4 , ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та позиції ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, викладені, зокрема, у справі «Салов проти України» (рішення від 06 вересня

2005 року, § 89), суд апеляційної інстанції належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги, вмотивовано погодившись з рішенням суду першої інстанції.

Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками місцевого суду, в ухвалі вказав, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, яким надана відповідна оцінка, а за результатом розгляду судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення.

При цьому апеляційний суд визнав безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 не перебував за місцем свого проживання 07 липня 2023 року і тому не міг заподіяти потерпілому тілесні ушкодження, вказавши, що зазначені доводи є аналогічними доводам сторони захисту в суді першої інстанції, які суд розглянув та відповідним чином мотивувавши своє рішення надав їм належну оцінку, з якою погоджується і колегія суддів.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з вироком місцевого суду, та, при цьому, дійшов висновку, що фактичні обставини кримінального провадження встановлені вірно та підтверджені сукупністю доказів, які оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК, та вірно покладені в основу вироку.

Колегія суддів касаційної інстанції також погоджується з висновками судів та вважає, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Доводи сторони захисту у касаційній скарзі щодо невстановлення експертом часу потрапляння на одяг та взуття ОСОБА_5 крові потерпілого не є такими, що спростовують вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку експерта № 1516-2050-БД від 08 серпня 2023 року, на штанах та футболці, вилучених у ОСОБА_5 , виявлені групи плям крові, розмірами від 0,1х0,1 до 3х3 см. Досліджуючи вказаний доказ, місцевий суд зауважив, що характер форми, розміру та локалізації слідів крові на вказаному одязі не узгоджуються з твердженнями ОСОБА_5 , про те, що він міг забруднити взуття та одяг у кров потерпілого, коли близько підходив до нього, щоб пересвідчитись у тому, що останній мертвий, проте, сліди крові на одязі у вигляді чисельних маленьких плям, розміром 0,1х0,1 см характерні для утворення внаслідок потрапляння бризок на одяг.

Таким чином, з урахуванням показань ОСОБА_5 , який підтвердив заподіяння ОСОБА_15 удару молотком по голові, даних протоколу слідчого експерименту, в якому відображені обставини вчинення вказаних дій, їх механізм та локалізація, висновків судово-медичних експертиз, у яких детально описано отримані тілесні ушкодження, а також сукупності інших доказів, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Разом з цим, колегія суддів вважає неспроможними узагальнені доводи касаційної скарги захисника стосовно порушення апеляційним судом положень ст. 404 КПК, з огляду на те, що цей суд не дослідив повторно обставини справи, оскільки захисник у касаційній скарзі не зазначила, які саме обставини досліджувалися судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, а з оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається, що стороною захисту було заявлено відповідне клопотання.

Отже, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 19 травня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3