№ 1-кп/202/1696/2025
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000169 від 11.02.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кармір району Камо Вірменія, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

сторони кримінального провадження

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування до обвинуваченого, якого під час досудового розслідування було оголошено у розшук, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились та продовжують існувати, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає що є підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, посилаючись на те, що ризики зазначені у клопотанні прокурора не обґрунтовані. Щодо перебування ОСОБА_3 у розшуку то вважає, що підстав для його розшуку не було.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд заслухав думку сторін кримінального провадження та дійшов такого висновку.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121КК України, який відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує, у разі визнання його винуватим, то існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, існування зазначеного ризику підсилює перебування обвинуваченого у розшуку під час досудового розслідування.

Суд вважає, що прокурором не доведено існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Суд зазначає що досудове розслідування у кримінальному проваджені наразі завершене, вимоги статті 290 КПК України виконані. Всі зібрані під час досудового розслідування речі і документи на даний час знаходяться у розпорядженні прокурора. За таких обставин відсутні підстави вважати, що обвинувачений якимось чином зможе знищити, приховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні які вже були допитані під час досудового розслідування, вказує на його мінімізаію; ризики перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 є відносно незначним.

Суд вважає, що встановлено тільки існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та неможливість запобігання цим ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризику переховування від суду, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність зазначеного ризику, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисником не наведено.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, переховувався від органу досудового розслідування, суд вважає недоцільним визначати йому розмір застави.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання прокурора - задовольнити

ОСОБА_3 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24.01.2026 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Головуючий: ОСОБА_7