ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2378/25 Справа № 183/6899/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23 листопада 2009 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком на 1 рік;

- 03 листопада 2010 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 69, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 6 місяців позбавлення волі за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2009 року, до відбуття покарання 2 роки позбавлення волі. Звільненого умовно-достроково 03 травня 2012 року з Дніпропетровської ВК (№ 133);

- 17 грудня 2024 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 307 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржений вирок суду скасувати в частині обчислення початку строку відбування покарання та зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з іншого кримінального провадження.

Виключити з мотивувальної частини вироку твердження суду: запобіжний захід у кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався та зарахування у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 01.10.2024 по 08.05.2025.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Зарахувати покарання, відбуте частково за попереднім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 року.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні № 0001688 з 30.10.2018 року по 17.12.2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу цілодобовий домашній арешт з 18.12.2019 по 03.04.2020 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, у той же час вказує, що рішення суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України неправильного застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку вказав, що запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Натомість, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 30.10.2018 по 17.12.2019 та згідно ухвали суду від 17.12.2019 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який продовжено ухвалою суду від 07.02.2020 до 03.04.2020. Тому вважає, що строк запобіжного заходу вигляді цілодобового домашнього арешту треба рахувати з 18.12.2019 по 03.04.2020.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції необгрунтовано зараховано строк попереднього ув`язнення з іншого кримінального провадження №0000037, у якому обвинуваченого було засуджено за ч. 1 ст. 307 КК України вироком Новомосковського міськрайонного суду від 17.12.2024 року, який набрав законної сили та в рамках якого до обвинуваченого ОСОБА_10 було застосовано попереднє ув`язнення з 01.10.2024 по 17.12.2024 включно. Запобіжний захід ОСОБА_7 за вироком від 17.12.2024 залишено тримання під вартою до набрання вироку законної сили.

Таким чином, тримання під вартою у період з 01.10.2024 по 17.12.2024 до засудженого було застосовано в межах іншого кримінального провадження, за результатами розгляду якого постановлено обвинувальний вирок, який набрав законної сили та за яким обвинувачений відбуває покарання.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_7 без врахування положень ст. 532 КПК України, оскільки при ухваленні вироку постановлено рахувати вказаний строк з дня ухвалення вироку, а не з моменту набрання ним законної сили, тобто строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховується з моменту ухвалення вироку, який не набрав законної сили та оскаржується в апеляційному порядку.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 08.05.2025 року.

Зарахувано ОСОБА_7 у строк відбування покарання час знаходження під вартою з 30.10.2018 року по 17.12.2019 та з 01.10.2024 по 08.05.2025 включно.

На підставі ст. 72 ч. 7 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 17.12.2019 року по 03.04.2020 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 15 серпня 2018 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, діючи спільно з раніше знайомим йому ОСОБА_11 та раніше не знайомим йому ОСОБА_12 , знаходився за місцем мешкання ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , де між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт.

В цей момент ОСОБА_7 побачив на шиї у ОСОБА_12 золотий ланцюг, після чого у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, а саме ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 15 серпня 2018 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, продовжуючи знаходитися у приміщенні вищевказаної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , нецензурно висловлюючись у бік ОСОБА_12 , погрожуючи йому застосуванням фізичного насильства, підійшов до останнього та наніс йому один удар кулаком руки по обличчю ОСОБА_12 , від якого останній впав на підлогу квартири.

Після цього, ОСОБА_7 , наклонився до ОСОБА_12 який лежав на підлозі, та усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, з метою припинення опору потерпілого ОСОБА_12 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров?я ОСОБА_12 , наніс йому близько семи ударів кулаками рук в область голови, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у виді забоїв м?яких тканин потилочної області голови справа, забійної рани на лобі посередині, синців на обличчі, крововилив в області обох губ справа, забійної рани на внутрішній поверхні нижньої губи справа, потім ОСОБА_7 рукою зірвав золотий ланцюг плетіння «Арабський Бісмарк», який знаходився на шиї у ОСОБА_12 , вартістю 14630 гривень, тобто відкрито заволодів майном, яке належить ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_7 відкрито утримуючи викрадене майно з місця злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму 14 630 гривень.

Вищезазначені умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані у вироку за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого,

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав; обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Із тих самих міркувань колегія суддів не переглядає вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, оскільки прокурор у новому вироку просить призначити його у тому самому виді та розмірі, тобто фактично не оспорює.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог закону про кримінальну відповідальність при визначенні початку строку відбування покарання та зарахуванні попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються зокрема рішення про початок строку відбування покарання та про залік досудового тримання від вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_7 у цьому провадженні належить визначити з дня набрання вироком законної сили, оскільки до вказаного дня обвинувачений не відбуває будь-якого покарання, натомість має статус попередньо ув`язненої особи.

За змістом ст. 1 Закону України «Про попереднє ув?язнення» від 30 червня 1993 року №3352-XII, з наступними змінами, попереднє ув?язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК попереднє ув?язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що в межах цього кримінального провадження до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 30.10.2018 по 17.12.2019, який ухвалою суду першої інстанції від 17.12.2019 було змінено на цілодобовий домашній арешт, який згодом було продовжено ухвалою суду від 07.02.2020 до 03.04.2020 року, після чого у цьому провадженні запобіжні заходи до останнього не застосовувалися.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції у порушення вимог ч. 5 ст. 72 КК України було помилково зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання час знаходження під вартою як з 30.10.2018 по 17.12.2019, так і з 01.10.2024 по 08.05.2025 включно. Натомість, ОСОБА_7 необхідно зарахувати в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення лише з 30.10.2018 року по 17.12.2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, оскільки з 01.10.2024 останній тримався під вартою та відбував покарання у іншому кримінальному провадженні та зарахування вказаного періоду має відбуватися у іншому порядку.

Також нормою ч. 7 ст. 72 КК України встановлено, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч. 7 ст. 72 КК України вказано, що строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту необхідно розраховувати з 17.12.2019. Разом з тим, вірним є зарахування ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 18.12.2019 по 03.04.2020 включно, оскільки 17.12.2019 належить вважати останнім днем тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 було засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 року за ч. 1 ст. 307 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, і вказане покарання ОСОБА_7 частково відбуте.

Натомість, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням згаданого покарання, у порушення вимог закону про кримінальну відповідальність не зарахував у строк покарання за новим вироком частково відбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 року. Тим самим, судом у розумінні п. 2 ст. 413 КПК України, було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що підлягає усуненню у межах повноважень суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК країни ОСОБА_7 слід зарахувати у строк покарання частково відбуте ним покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 року з 01.10.2024 року по 22.09.2025 року включно.

Згідно вимог п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Зважаючи на відсутність підстав, передбачених ст. 412 КПК України, допущені порушення підлягають усуненню шляхом зміни оскарженого вироку, а посилання прокурора на необхідність його скасування та ухвалення нового вироку є необгрунтованими.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - змінити в частині визначення початку строку відбування покарання та зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 жовтня 2018 року по 17 грудня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк цілодобового домашнього арешту з 18 грудня 2019 року по 03 квітня 2020 року включно з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання частково відбуте ним покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року з 01 жовтня 2024 року по 22 вересня 2025 року включно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ _______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4