Справа № 646/7178/25
№ провадження 1-кс/646/1787/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування на підставі заяви від 15.07.2025,

в с т а н о в и в :

В провадження суд надійшла скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 15.07.2025 року. Однак, в порушення ст.214 КПК України уповноважені особи Харківської обласної прокуратури у встановленому законом порядку не внесли відомостей про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У зв`язку з чим просить зобов`язати посадових осіб внести зазначені відомості до Єдиного реєстру розслідувань та розпочати досудове розслідування. Крім того, просить винести окрему ухвалу відносно прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань

ОСОБА_6 судовому засіданні ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, зазначила, що обласною прокуратурою розглянута заява ОСОБА_3 від 15.07.2025 року, яка надійшла на електронну адресу, щодо можливих неправомірних дій окремих суддів Харківського районного суду Харківської області. 18.07.2025 року Харківською обласною прокуратурою було надано відповідь заявнику ОСОБА_3 по заяві від 15.07.2025 року про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, що містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Вказана заява не є повідомленням про злочин, оскільки не містить достатніх даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення. Просила відмовити в задоволенні скарги. Крім того, зазначила, що перевірка законності та обгрунтованості судового рішення належить виключно до компетенції суду вищої інстанції.

Заслухавши заявника, думку прокурора, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя за свої внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, дійшов до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 15.07.2025 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури із заявою про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддею Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_7 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_8 , відповідальність за яке передбачена ст.364, ст.366, ст.397 КК України.

18.07.2025 року Харківською обласною прокуратурою було надано відповідь адвокату ОСОБА_3 по заяві від 15.07.2025 року про те, що обласною прокуратурою розглянута його заява від 15.07.2025 року, яка надійшла на електронну адресу, щодо можливих неправомірних, на його думку, дій судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_7 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_8 . Роз`яснено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), зокрема має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України). У разі ж подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення без зазначення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, норми ч. 1 ст. 214 КПК України та п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України вступають у протиріччя, оскільки виконуючи вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України про внесення відомостей в ЄРДР слідчий, прокурор у такому разі позбавлені можливості виконати обов`язок, встановлений для них п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України про виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. Обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є кримінальним правопорушенням. Таким чином, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. При цьому підставами вважати заяву чи повідомлення такими, що підлягають внесенню до ЄРДР, є наявність у них об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, зокрема фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб вчинення злочину і т.і.). Разом із тим, за змістом ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Отже, з огляду на зазначені положення КПК України не підлягають внесенню до ЄРДР відомості зазначені у його заяві. Також, згідно зі статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Належність і недоторканість суддів гарантується статтями 126, 129 Конституції України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Перевірка законності та обгрунтованості судового рішення належить виключно до компетенції суду вищої інстанції.

Частиною 1 статті 214 КПК України визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР вносяться, зокрема, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 11 КК України надано визначення злочину як передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм дозволяє зробити висновок, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань повинні вноситись ті заяви та повідомлення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Тобто підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), суб`єктивна та об`єктивна сторони злочину.

Особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення. Заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність.

Вбачається необхідним зазначити, що хоча на етапі подання заяви стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину, разом з тим відомості, наведені в заяві мають об`єктивно свідчити про кримінальне правопорушення й давати можливість здійснити попередню кваліфікацію можливого злочину.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 в справі № 818/15/18, за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Також, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив на тому, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато, а якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Відповідно до ч. 5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Крім того, відповідно до статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції України і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У Висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року висловлено, що безпідставно ініційованим досудовим розслідуванням порушується гарантія недоторканності суддів і їх незалежності у виконанні професійних обов`язків, а це є спробою втручання у здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону. Тобто, у разі наявності у діях судді ознак порушень, передбачених ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», особа, чиї саме права було порушено, має право звернутися із відповідною скаргою до Вищої ради правосуддя.

У контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27.02.1980), а не формально розглянути справу.

Слідчий суддя враховує й усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Що стосується вимог скарги в частині винесення окремої ухвали відносно прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , слідчий суддя не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вичерпний перелік рішень, які може прийняти слідчий суддя за результатами розгляду скарги, визначається ч.2 ст. 307 КПК України, до якого не входить винесення окремої ухвали.

Зважаючи на викладене, скарга на бездіяльність посадових осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 15.07.2025 року, є необгрунтованою та безпідставною, а відтак задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 306, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування на підставі заяви від 15.07.2025, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1