Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Eлектронний суд" матеріали кримінального провадження № 0000550 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 03.06.2022

за ч.1 ст.110, ч.2 ст.110 КК України на 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.4362 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.4362 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 29 грудня 2023 року і 24 лютого 2024 року, перебуваючи в м. Києві, за допомогою мобільного телефону, під`єднаного до мережі Інтернет, використовуючи акаунт " ОСОБА_8 " в соціально-орієнтованій мережі "TikТok" з іменем користувача " ОСОБА_9 " розмістив (опублікував) відеозаписи, в яких міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерація проти України, розпочатої у 2014 році, шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а 16 січня 2024 року у такий же спосіб розмістив (опублікував) відеозапис, в якому міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 26.01.2026 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 100 000 гривень та зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

З апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він просить ухвалу суду скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд не в повному обсязі дослідив висновок судово-лінгвістичної експертизи, який не доводить його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжний заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про те, що певний доказ не доводить його винуватість у пред`явленому обвинуваченні. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, його майновий та сімейний стан, обставини вчинення інкримінованих йому злочинів, відсутність доказів, які б унеможливлювали утримання обвинуваченого під вартою. Також суд акцентував увагу на тому, що ОСОБА_7 , будучи засуджений і звільнений від відбування покарання з випробуванням, знову обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що встановлені судом ризики існують і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому навіть з урахуванням долучених захисником документів на підтвердження стану здоров`я матері обвинуваченого, яка потребує постійного стороннього догляду, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Також суд визначив ОСОБА_7 розмір застави як альтернативу триманню під вартою. Розмір застави узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання у особи, щодо якої застосовано заставу, сховатися (рішення у справі "Мангурас проти Іспанії").

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартоюзалишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3