Справа № 459/958/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/738/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційних скарг прокурора Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шептицький (Червоноград) Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Шептицького міського суду Львівської області від 03 липня 2025 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

Звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання за цим вироком на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 скасовано та негайно звільнено його з-під варти у залі суду, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 жовтня 2019 року по день ухвалення вироку включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з цивільним позовом, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 , 27 грудня 2001 близько 02:30 години, перебуваючи поблизу диско-бару «Чарлі», що знаходився на проспекті Шевченка, 15-А у м. Червонограді Львівської області, бажаючи настання наслідків, пов`язаних із умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин умисно здійснив по ньому п`ять пострілів із вогнепальної зброї, калібру 7, 62 мм, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючих ран в ділянці огруддя справа і зліва, черевної стінки з ушкодженнями правої та лівої легені, нижньої частини 4-го ребра справа та зліва, проникаючого поранення серця, лівої долі печінки, а також рани в ділянці зовнішнього верхнього квадранту лівої сідниці, раневий канал якого проникає до хребта в ліву поперекову ділянку, та рани в ділянці задньої поверхні лівого колінного суглобу з розтрощенням кістки, які по тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя в момент спричинення, та могли утворитись внаслідок вогнепальних ушкоджень з близької відстані і в даному випадку призвели до смерті.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, чим вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфіковано як умисне вбивство з хуліганських мотивів, тобто як вчинення злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , звернулися з апеляційними скаргами.

У судовому засіданні 12 листопада 2025 року обвинувачений ОСОБА_9 уточнив вимоги апеляційний скарг, подані в його інтересах, та заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КПК України, з огляду на те, що кримінальне провадження за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України щодо нього триває понад п`ятнадцять років. При цьому вказує, що винним себе не визнає, однак не заперечує проти закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

Його захисник ОСОБА_7 подане клопотання обвинуваченого підтримав та просив таке задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, однак обвинувачений ОСОБА_9 просив проводити апеляційний розгляд у його відсутності.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судові засідання 15 жовтня 2025 року, 12 листопада 2025 року не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

З огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, колегія суддів дійшла висновку, що це клопотання слід задовольнити.

Частиною 1 ст. 44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно з ч. 6 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з хуліганських мотивів.

У свою чергу, суд першої інстанції визнав ОСОБА_9 винним в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності, колегія суддів, враховуючи можливі наслідки такого звільнення у вигляді скасування вироку суду першої інстанції, вважає, що у цій ситуації слід вирішити питання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України щодо злочину, який інкримінований останньому органом досудового розслідування, а саме п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки кримінальне провадження здійснювалось саме з такою кваліфікацією.

Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 49 КК України питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.

Давність не застосовується у разі вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 109-114-2, катування, передбаченого частиною третьою статті 127, кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених статтями 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу (ч. 5 ст. 49 КК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив інкриміноване йому п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України кримінальне правопорушення, яке належить до особливо тяжкого злочину, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі, 27 грудня 2001 року.

У своїй постанові від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/20 Велика Палата Верховного Суду зробила висновки щодо застосування норми права, згідно з якими у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Тобто навіть у разі вчинення особливо тяжкого злочину і спливу після цього п`ятнадцяти років винна особа на підставі дискреційних повноважень суду може бути звільнена від кримінальної відповідальності і не зазнати заходів кримінальної репресії.

За наведеного, з урахуванням вимог п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за інкримінований ОСОБА_9 злочин становить п`ятнадцять років.

При цьому факт перебування ОСОБА_9 дев`ятнадцяти років у розшуку не впливає на можливість застосування ст. 49 КК України, оскільки закінчились загальні строки, установлені ч. 2 ст. 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину), що узгоджується з зазначеною вище позицією Великої Палати Верховного суду, висловленої у справі №735/1121/20.

З урахуванням наведених обставин, враховуючи, що на момент апеляційного перегляду вироку минуло понад двадцять три роки з моменту вчинення злочину, сторона захисту має право на звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

Застосування строків давності у справах про злочини, за які може бути призначене покарання у виді довічного позбавлення волі, є дискреційним правом суду. Тобто суд, вирішуючи відповідне клопотання, повинен оцінити можливість застосування строків давності до осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, за які передбачено довічне позбавлення волі.

Оцінюючи обставини цієї справи, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, неодружений та не має на утриманні неповнолітніх дітей, за період з моменту вчинення злочину і до сьогодні до кримінальної відповідальності за вчинення іншого кримінального правопорушення не притягався, з 30 жовтня 2019 року і до ухвалення оскарженого вироку (03 липня 2025 року) утримувався під вартою, тобто поніс хоч і не повну, але відповідальність за скоєне, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_9 колегією суддів апеляційного суду роз`яснено, що застосування до нього положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення його від кримінальної відповідальності, на що останній підтвердив своє розуміння зазначених норм закону, підтримав заявлене ним клопотання та просив суд скасувати вирок щодо нього та закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому апеляційний суд бере до уваги позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 29 липня 2021 року у справі №552/5595/18, згідно з якою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України потрібна згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Врахувавши позицію обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення його клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку зі звільненням ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, - закриттю.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 утримувався під вартою з 30 жовтня 2019 року і до ухвалення оскарженого вироку та 03 липня 2025 року був негайно звільнений з-під варти у залі суду, колегія суддів доходить висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 слід вважати скасованим.

Частинами 1, 3 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.

Згідно з матеріалами справи, у межах цього кримінального провадження, проведено балістичні експертизи №592 від 04 травня 2002 року та №526 від 15 серпня 2009 року, витрати на проведення яких становлять 240 грн 36 коп.

У своїй постанові від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду надала правовий висновок, згідно з яким якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

За таких обставин, з огляду на правові підстави звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, колегія суддів апеляційного суду вважає, що витрати на залучення експерта у сумі 240 грн 36 коп. слід віднести на рахунок держави.

Стосовно заявленого потерпілою ОСОБА_11 цивільного позову, у межах якого вона просила стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000 000 гривень, колегія суддів зазначає таке.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За таких обставин, цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 серпня 2021 року у справі №161/694/20.

Крім цього, з огляду на скасування вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції у порядку ст. 100 КПК України вирішує долю речових доказів, зокрема: одяг потерпілого ОСОБА_10 : куртку, светр темно-синього кольору, светр сірого кольору, джинси чорного кольору, футболку темно-сірого кольору, труси; п`ять гільз і дві кулі знищити.

Беручи до уваги викладене, апеляційні скарги сторони захисту підлягають до задоволення частково.

З огляду на вимоги апеляційної скарги прокурора у частині скасування оскарженого вироку, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає до задоволення частково. Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора судом не переглядаються, оскільки суд дійшов висновку про підставність клопотання обвинуваченого та його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги прокурора Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Шептицького міського суду Львівської області від 03 липня 2025 року скасувати.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 вважати скасованим.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 - залишити без розгляду.

Процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 240 (двісті сорок) гривень 36 копійок віднести на рахунок держави.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: одяг потерпілого ОСОБА_10 : куртку, светр темно-синього кольору, светр сірого кольору, джинси чорного кольору, футболку темно-сірого кольору, труси; п`ять гільз і дві кулі - знищити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13