ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6601/23
Номер провадження: 11-кп/819/518/25
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

адвоката: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000499 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 вересня 2025 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 вересня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 05 листопада 2025 року включно.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 08.09.2025 року скасувати, розглянути апеляційну скаргу у межах доводів апеляційної скарги виключно, що стосується застосування ст. 57, 58 Конституції України, визначити розмір застави з підстав недоведеності ризиків, передбаченим ст. 177 КПК які наведені прокурором.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що задовольнивши клопотання прокурора, суд першої інстанції проігнорував заперечення сторони захисту, не надав оцінки доводам обвинуваченого, не дослідив твердження про те, що доводи прокурора не відповідають Конституції України та постановив незаконну ухвалу про продовження строку тримання під вартою.

Зазначає, що на час прийняття закону № 2113-ІХ від 03.03.2022 року, яким Кримінальний Кодекс доповнено ст. 111 КК, м. Херсон перебувало в окупації держави агресора.

В період з 01.03.2022 по 11.11.2022 року жодні друковані офіційні видання у м. Херсоні не друкувалися і не надходили, тому закони України прийняті в цей період не були доведені до населення м. Херсона і відповідно до ч. 2 ст. 57 Конституції України не були чинними до часу деокупації, тобто до 11.11.2022 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції ніхто не може відповідати за діяння які на час їх вчинення не визначались законом як правопорушення.

Вказує, що за таких обставин у його діях виключається склад кримінального правопорушення, тому він підлягає звільненню, а кримінальне провадження закриттю.

Також зазначає, що в порушення вимог ст. 178 КПК суд не надав оцінку тому, що він має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 з інвалідністю 1 групи, яка потребує постійного контролю та опіки, має постійне місце проживання, раніше не судимий , повідомлення про підозру у іншому кримінальному провадженні відсутнє. Також не враховано , через перебуванням його під вартою, його дружина не може працювати для забезпечення нормального рівня життя дитини.

Зазначені доводи не були перевірені судом першої інстанції, що призвело до порушення прави особи на свободу і особисту недоторканість.

В порушення вимог ст. 199 КПК України клопотання не містить обґрунтування обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики виправдовують тримання його під вартою. Суд не розглянув питання застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників.

Обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_6 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор належним чином був повідомлений про дату, час апеляційного розгляду. В судове засідання прокурор не з`явився, заяву про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора, який не подавав заяву про участь в судовому засіданні відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1, ч .4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті та визначено перелік процесуальних документів, які можуть бути витребувані із суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000499 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.07.2025 року ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.09.2025 року включно.

Під час судового розгляду 08.09.2025 року судом відповідно до приписів ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо без визначення розміру застави прокурор обґрунтував продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю запобігти існуючим ризикам більш м`яким запобіжним заходом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.09. 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 листопада 2025 року включно.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК та запобігання здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, а й суспільну небезпечність інкримінованого злочину та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, соціальні зв`язки обвинуваченого, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування ризиків ,передбачених п. 1, 2,3 ч. 1 ст. 177 КПК на цій стадії судового розгляду.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі , його суспільну небезпечність в умовах воєнного стану, враховуючи обставини, передбачені ст. 177, 178, 183 КПК України , сукупність відомостей про особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, сімейний станта стан його здоров`я , приписи ч.6 ст. 176 КПК , ч. 4 ст. 183 КК суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу , і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою на цій стадії судового провадження застосований бути не може.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують

В апеляційній скарзі обвинувачений наводить доводи про те, що при обґрунтуванні продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК суд проігнорував заперечення обвинуваченого про відсутність караності діяння на підставі ст.57, 58 Конституції та неврахування судом у повній мірі обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Здійснюючи апеляційний розгляд відповідно до положень ч. 1ст. 404 КПК України в межах апеляційних вимог, колегія суддів зазначає , що запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків , передбачених ч. 1ст. 177 КПК та запобігання здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Обґрунтованість підозри перевіряється слідчим суддею на стадії досудового розслідування при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Оскаржувана ухвала постановлена на стадії судового розгляду.

Обвинувачений в апеляційній скарзі підставою для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою зазначає відсутність в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення посилаючись на положення ст. 57, 58 Конституції України.

Аналізуючи такі доводи апелянта, колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ст. 368 КПК України питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений звільненню від відповідальності вирішується судом першої інстанції саме при ухваленні вироку за результатами проведеного судового розгляду .

Апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу в межах ст. 422-1 КПК України позбавлений процесуальної можливості робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, наявності події та складу злочину в діях обвинуваченої особи.

Тому посилання апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та відсутність в його діях складу інкримінованого злочину з урахуванням положень ст. 57, 58 Конституції України як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали суду не можна визнати обґрунтованими.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зважаючи на те, що судовий розгляд не закінчений є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, як то передбачено ст. 95 КПК, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками може незаконно впливати на них з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Не спростовують доводи апеляційної скарги і висновки суду про продовження існування ризику , передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, а й обставини, передбачені ст. 178 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки , зокрема і наявність у обвинуваченого дитини, яка має захворювання, наявність постійного місця проживання.

Обвинувачений в апеляційній скарзі наводить відомості про соціальні зв`язки, наявність в нього малолітньої дитини та потребу в його лікуванні та опіки , які існували на час застосування запобіжного заходу та прийняття рішення про його продовження та були відомі слідчому судді та суду і фактично були враховані при визначенні існування ризиків, передбачених п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Сукупність цих відомостей, які існували на час застосування запобіжного заходу та не змінилися, не вказує на те, що на даній стадії кримінального провадження ризики, які встановлені при застосуванні запобіжного заходу, передбачені п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК нівельовані чи зменшилися.

Посилань на те, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-2 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений в апеляційній скарзі не зазначив, які саме обставини, відомості про особу обвинуваченого давали суду підстави застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не як альтернативного запобіжного заходу, а як більш м`якого запобіжного заходу, як то випливає із апеляційних вимог , враховуючи положення ч. 6 ст.176 та ч. 3, 4 ст.183 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали під час апеляційного розгляду не встановлено. Суд в ухвалі навів висновки щодо питань, які підлягають вирішенню при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та навів висновки щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції з підстав та за доводів зазначених в апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 вересня 20025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4