У Х В А Л А

Справа № 149/3508/25

Провадження №1-кс/149/641/25

29.10.2025 р. м. Хмільник

Слідчий суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , дослідивши матеріали клопотання ОСОБА_2 про визнання висновку експертизи недопустимим доказом,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2025 слідчому судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_2 подано клопотання ОСОБА_2 про визнання висновку експертизи недопустимим доказом. Клопотання мотивовано тим, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 12 проведено судово-медичну експертизу. Заявник вважає, що вказаний висновок складений з порушенням закону, а тому просить визнати його недопустимим доказом.

Дослідивши клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження охоплює досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ч. ч. 1, 3 ст. 89 КПК України).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у слідчого судді відсутні, визначені КПК, повноваження вирішувати питання допустимості доказів в порядку судового контролю на стадії досудового розслідування кримінального провадження. Нормами КПК України взагалі не передбачено самостійної процедури визнання доказів недопустимими шляхом подання відповідного клопотання до слідчого судді. Таке питання вирішується судом у межах процедури судового розгляду та ухвалення відповідного судового рішення шляхом оцінки відповідних доказів з дотриманням критеріїв належності, допустимості, достатності.

Системне тлумачення приписів ст. 304 КПК України у взаємозв`язку зі ст. 26 КПК України вказує, що слідчий суддя після надходження у його провадження скарги повинен встановити, чи скарга відповідає вимогам процесуального закону. Для цього необхідно встановити, чи: 1) скарга була подана особою, що має право подавати скаргу, 2) скарга підлягає розгляду слідчим суддею цього суду; 3) подана в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК, а також 4) оскаржується рішення, дія чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, яка підлягає оскарженню (тобто, належить до зазначених у ч. 1ст. 303 КПК).

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо наслідків подання клопотання, що не передбачено нормами КПК України, зокрема про визнання недопустими доказів слідчому судді на стадії досудового розслідування. Разом з тим, згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність (ст. 7 КПК України).

Змагальність кримінального процесу передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Частиною 4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, виходячи із сутнісного критерію, закладеного законодавцем при визначенні загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини у кримінальному провадженні, з урахуванням приписів ст. 2 КПК України, а також вимог ч. 7 ст. 304 КПК України, слідча суддя вважає, що наявні правові підстави саме для відмови у відкритті провадження за поданим клопотанням.

Керуючись ст. ст.2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 про визнання висновку експертизи недопустимим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1