Справа №: 486/2154/25 Провадження № 1-кп/486/244/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні №0000258 від 01.08.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працездатного, який не працює та не навчається, не одруженого, який є інвалідом 3 групи, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який не є учасником бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, працездатної, яка не працює та не навчається, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітнього сина, не маючої інвалідності, яка не є учасником бойових дій, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Південноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000258 від 01.08.2025 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.11.2025 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.11.2025 року призначено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України, до судового розгляду.

16.12.2025 до суду від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Клопотання обґрунтоване тим, що з плином значного проміжку часу, протягом якого обвинувачений ОСОБА_3 утримується в умовах слідчого ізолятору, його можливість протидіяти кримінальному провадженню, на думку захисника, істотно знизилась. Вважає, що в розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення і покарання не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, а тому в сукупності із ними, суд зобов?язаний врахувати й інші чинники. Стосовно оцінки суворості можливого покарання у сукупності з оцінкою особи обвинуваченого, зазначає, що ОСОБА_3 не має документів, які дають йому змогу виїхати за межі країни, тим більше, в умовах воєнного стану. До цього ж: його майновий стан, ураховуючи, що він офіційно не працевлаштований, не дає йому змогу існувати в умовах переховування навіть у короткий проміжок часу; ОСОБА_3 не має громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; у ОСОБА_3 відсутні члени родини чи інші близькі особи, які проживають в іншій, аніж він сам місцевості, і які можуть надати йому тимчасовий чи постійний притулок; ОСОБА_3 не має на праві власності житла, що не дозволяє йому вільно змінювати місце проживання на власний розсуд. Натомість обвинувачений має достатньо стійкі і стабільні соціальні зв?язки, оскільки має зареєстроване у встановленому порядку місце проживання, що вказує на можливість застосування до нього більш м?якого запобіжного заходу, у тому числі й домашнього арешту, без будь-якого обтяження для членів його родини, які здатні здійснювати над ним спільний з поліцією нагляд з метою недопущення порушення процесуальних обов?язків. При цьому, ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-кардіолога і цілком усвідомлює, що є учасником кримінального провадження у статусі обвинуваченого і несе визначені КПК України обов`язки. Крім того, він є інвалідом третьої групи, проведеними в умовах СIЗО м. Миколаєва лікарям було встановлено що в нього на серці встановлено штучний клапан, лікувався стаціонарно, оперований в інституті ім. Амосова в м. Київ - протезування мікрального клапана, станом на сьогодення стан його здоров?я значно погіршився. В нього виявлено хронічну серцеву недостатність з ступеню та пухлину на серці, яка вимагає дообстеження та хірургічного втручання. В нього задишка, набрякають ноги утворюється рідина в легенях. За період перебування в умовах СІЗО до нього неодноразово викликали швидку допомогу та він тричі перебував на стаціонарному лікуванні. Таке у сукупності свідчить про мінімізацію ризику втечі і переховування від суду, з огляду й на введення в Україні воєнного стану, що значно ускладнює будь-яке переховування, зокрема, через наявність пропускних блок-постів та посиленої перевірки громадян. На момент обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризик впливу на свідків був установлено слідчим суддею як реальний. І дійсно, на початковому етапі досудового розслідування кількість свідків, їх особи, можливість/неможливість давання ними показань, так само, як і зміст та суть їхніх показань не були чітко установлені. Однак, наразі досудове розслідування вже на стадії завершення, в ході якого допитані усі свідки, зокрема, сторони обвинувачення. Крім того основні та ключові свідки є легендованими особами і ОСОБА_3 невідомі. Це вказує на істотне зниження ризику впливу на свідків, які вже надали свої показання на досудовому слідстві і водночас жоден із них не заявив про будь-яке втручання з боку обвинуваченого чи його близьких осіб. Водночас, у ОСОБА_3 фактично відсутні достатньо вагомі важелі впливу на свідків, адже останні не перебувають у службовій або матеріальній чи у будь- якій іншій залежності від нього. В умовах домашнього арешту, зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 також буде позбавлений можливості незаконного впливу на свідків, у тому числі й шляхом залякування, психологічного чи фізичного впливу на них. Тим більше, що на даній стадії кримінального процесу це втратило будь-який сенс, так як фактично він сам зацікавлений в об`єктивному розгляді цього кримінального провадження. Відповідно ризик впливу на свідків на даному етапі кримінального провадження є настільки зниженим, що ОСОБА_3 може перебувати в умовах домашнього арешту. Ризик можливості вчинити інше кримінальне правопорушення захисник вважає мінімальним, враховуючи стан його здоров?я та теперішні фізичні можливості. Ризик перешкодити кримінальному провадженню «іншим чином» з боку ОСОБА_3 також відсутній, адже в процесуальних документах відсутня вказівка на конкретні дії чи бездіяльність, які можуть бути допущені задля протидії кримінальному провадженню. Так само, як і відсутня бодай якась інформація, що ОСОБА_3 вчиняв подібні дії раніше. Відповідно, вважає цей ризик занадто абстрактним для цього кримінального провадження, навіть й у зв?язку з стандартом «обґрунтованої вірогідності». Додає, що ОСОБА_3 не має особистих чи інших зв`язків з представниками правоохоронних органів чи будь-якими іншими суб?єктами, уповноваженими на виконання функцій держави, тому й не має можливості перешкодити кримінальному провадженню будь-яким іншим чином шляхом підкупу, погроз чи тиску на осіб, що уповноважені притягнути його до кримінальної відповідальності. Можливість у ОСОБА_3 у будь-який спосіб фальсифікувати докази не є навіть ймовірною на даній стадії судового процесу, адже всі докази перебувають під арештом та знаходяться в кімнаті речових доказів. Вважає, що ОСОБА_3 не має реальної можливості знищити матеріали справи чи вплинути на прокурора тощо. Відповідно, вважає ризик перешкодити кримінальному провадженню іншим чином взагалі відсутнім на цій стадії кримінального процесу.

Отже, захисник вважає, що наведене вище у своїй сукупності свідчить на користь можливості зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, з огляду, на те, що ризик втечі та ризик впливу на свідків є настільки мінімальними, що домашній арешт буде цілком достатнім запобіжним заходом аби убезпечити кримінальне провадження від можливості їх реалізації; ризик перешкоджання кримінальному провадженню «іншим чином» на цьому етапі взагалі відсутній з мотивів, що наведені вище; сама по собі санкція, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним, за умови її оцінки у сукупності з особою та соціальними зв?язками підозрюваного, у тому числі його поведінкою в ході кримінального процесу не може вважатись достатньою підставою для тривалого застосування до нього найсуворішого із запобіжних заходів; соціальні зв?язки є стабільними.

Тому з урахуванням вище наведеного, захисник просить змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

17.11.2025 до суду від прокурора надійшли клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 та обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк дії закінчується 21.12.2025.

Клопотання обґрунтовані тим, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинувачених від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, які існували при застосуванні запобіжного заходу, та менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Вказує, що ОСОБА_3 , обвинувачується у тому, що він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , не маючи законних джерел прибутку, володіючи злочинними зв`язками із особами, які займаються незаконним виготовленням та обігом особливо небезпечних психотропних речовин та особами, які здійснюють незаконний збут таких речовин, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи аналогічну з ОСОБА_4 мету незаконного збагачення, обрав джерелом доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом на території міста Південноукраїнськ, Вознесенською району, Миколаївської області особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, таким чином вступивши з ОСОБА_4 у попередню злочинну групу.

Отже, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України, зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 , не маючи законних джерел прибутку, володіючи злочинними зв`язками із особами, які займаються незаконним виготовленням та обігом особливо небезпечних психотропних речовин та особами, які здійснюють незаконний збут таких речовин, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи аналогічну з ОСОБА_3 мету незаконного збагачення, обрала джерелом доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом на території міста Південноукраїнськ, Вознесенського району, Миколаївської області особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, таким чином втупивши з ОСОБА_3 у попередню злочинну групу.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалами слідчого судді Арбузинського районного суду ОСОБА_7 від 26.09.2025 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.11.2025 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених продовжено до 21.12.2025 включно.

На думку сторони обвинувачення на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 та обвинуваченій ОСОБА_4 на більш м`який не встановлено, не відпали та продовжують існувати передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики щодо дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наявність яких під час досудового розслідування встановлено відповідно до ухвал слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 та обвинувачена ОСОБА_4 під тяжбою отримання покарання у виді позбавлення волі у разі визнання їх винуватими, можуть переховуватись від суду, чим унеможливлять виконання завдань кримінального провадження.

Усвідомлюючи тяжкість інкримінованого їм злочину, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує їм в разі визнання винними за вироком суду, обвинувачені з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть вжити заходів до переховування від суду для уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для осіб наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також наявний ризик, як запровадження воєнного стану та збройна агресія в Україні (п. 8 листа Верховного суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану»), згідно з яким як відповідний ризик суди мають враховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є також доведеним та продовжує існувати, оскільки злочини (за якими обвинувачуються) були вчинені з корисливих мотивів та не були спонтанними, в той час як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не працевлаштовані і не мають постійного доходу, що дає підстави вважати, що в подальшому обвинувачені можуть продовжити займатись злочинною діяльністю.

На підтвердження існування цього ризику стосовно ОСОБА_3 свідчать також відомості про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, зокрема, вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.11.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України, що є умисним злочином проти власності, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 не працює, має батьків, цивільну дружину, а тому відсутнє чітке переконання, що вони є для нього стримуючим фактором, з огляду з нову ж таки на строк загрожуючого покарання, яке передбачає у собі не тільки тривале позбавлення волі, а й конфіскацію майна обвинуваченого та які б могли його утримати від залишення місце проживання з метою переховування від суду.

Та обставина, що обвинувачений має постійне місце проживання та певні соціальні зв`язки, має батьків та однією сім`єю проживає з жінкою без укладення шлюбу, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину спільно з особою, з якою проживає однією сім`єю.

Обвинувачений не має стабільних джерел існування і потребує коштів, що максимально вірогідно може спонукати його продовжити протиправні дії щодо збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

Також, обвинувачена ОСОБА_4 не працює, має батьків, неповнолітню дитину, цивільного чоловіка, а тому відсутнє чітке переконання, що вони є для неї стримуючим фактором, з огляду з нову ж таки на строк загрожуючого покарання, яке передбачає у собі не тільки тривале позбавлення волі, а й конфіскацію майна обвинуваченої та які б могли її утримати від залишення місця проживання з метою переховування від суду.

Та обставина, що обвинувачена має постійне місце проживання та певні соціальні зв`язки, має батьків, неповнолітню дитину та однією сім`єю проживає з чоловіком без укладення шлюбу, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої, оскільки вона обвинувачується у вчиненні злочину спільно з особою, з якою проживає однією сім`єю.

Обвинувачена не має стабільних джерел існування і потребує коштів, що максимально вірогідно може спонукати її продовжити протиправні дії щодо збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

На думку сторони обвинувачення запобігти ризикам шляхом обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 та обвинуваченої ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не є можливим, у зв`язку з тим, що такі не є достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки, обрання обвинуваченому ОСОБА_3 та обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

З огляду на вище зазначене прокурор просить суд продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив їх задовольнити, вважає, що ризики не відпали.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_3 . Проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, вказав, що медична допомога обвинуваченому не надається належним чином, відповіді філія ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях щодо можливості тримання під вартою йому не надала. Вважає, що обвинувачений має утримуватися під цілодобовим домашнім арештом, оскільки він потребує лікування та хірургічного втручання. Щодо обвинуваченої захисник вказав, що утримувати її під вартою не гуманно, до того ж кримінальне правопорушення вона вчинила вперше, раніше не була судима.

Прокурор проти клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт заперечував. Вважає, що обвинувачений цілком може брати участь у судових засідання в режимі відеоконференцзв`язку, а згідно повідомлення філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях обвинувачений може утримуватися в СІЗО.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, підтримав клопотання свого захисника та просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки його стан значно погіршився та його хвороба прогресує.

Обвинувачена в судовому засіданні також просила цілодобовий домашній арешт.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України КК України; ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025 стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23.11.2025 з одночасним визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23.11.2025 з одночасним визначенням останній альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок.

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.11.2025 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених продовжено до 21.12.2025 включно.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України, зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. А також те, що обвинувачені офіційно не працюють, не мають стабільних джерел існування, можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про обґрунтованість і доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

При цьому суд враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , а також повідомлення філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях від 16.12.2025, відповідно до якого ОСОБА_3 знаходиться під постійним медичним наглядом фахівців Миколаївської міської медичної частини філії з 26.09.2025 року. На теперішній час загальний стан контрольований, допомоги за межами СІЗО не потребує. В разі потреби буде доставлений протягом 1 години в лікувальні заклади МОЗ згідно сумісного наказу про взаємодію. Як зазначено у повідомленні, з урахуванням загального стану та кількість ургентних госпіталізацій не рекомендовано транспортування з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до Південноукраїнського міського суду для участі в судових засіданнях.

Отже, обвинувачений не позбавлений можливості приймати участь в режимі відеоконференцзв`язку.

Додатково суд зауважує, що обвинувачений - наркозалежна особа, що особисто підтвердив у судовому засіданні, раніше неодноразово судимий, а тому перебування під домашнім арештом підсилює ризик продовження ним вживання наркотичних речовин та вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Також суд враховує, що обвинувачені не мають стабільних джерел існування і потребують коштів, що максимально вірогідно може спонукати їх продовжити протиправні дії щодо збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

Крім того, ті обставини, що обвинувачені мають постійне місце проживання та певні соціальні зв`язки, обвинувачеий батьків, обвинувачена неповнолітню дитину, та обвинувачені проживають однією сім`єю з чоловіком без укладення шлюбу, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої, оскільки обвинувачується у вчиненні злочину спільно, як подружжя.

Суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинувачених запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики. Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час залишаються реальними та продовжують існувати. На даний час відсутні підстави вважати, що ризики, встановлені слідчим суддею, а саме ризик переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , відпали, а отже відсутні підстави для зміни запобіжного заходу.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченим запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено.

Жодних правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу судом також не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо обвинувачених строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 217, 291, 314-316, 331,336, 369-372, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 (шістдесят) днів по 15 лютого 2026 року включно, з можливістю звільнення під заставу в сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, за умови внесення якої залишити чинними обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, які були покладені на нього ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 (шістдесят) днів по 15 лютого 2026 року включно, з можливістю звільнення під заставу в сумі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок, за умови внесення якої залишити чинними обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, які були покладені на неї ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1