ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/249/25 Справа № 237/2797/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0000348 від 25.02.2014 року стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Курахове Мар`їнського району Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого лікарем-невропатологом в Курахівській міській лікарні, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_10 звільнено від покарання.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 450 грн.

Судом встановлено, що наказом головного лікаря Курахівської міської лікарні м. Курахове від 03.01.1987 року № 9 «к» ОСОБА_10 лікаря-терапевта терапевтичного відділення переведено на посаду лікаря-невропатолога на 0,5 ставки з 05.01.1987 року. Наказом головного лікаря Курахівської міської лікарні м. Курахове від 02.01.2002 № 2 «к» ОСОБА_10 переведено на посаду лікаря-невропатолога терапевтичного відділення на 0,5 ставки та 0,25 ставки лікаря-невропатолога денного стаціонару при поліклініці з 02.01.2002 року.

Так, ОСОБА_10 , будучи медичним працівником - лікарем невропатологом вищої кваліфікаційної категорії терапевтичного відділення Курахівської міської лікарні м. Курахове, неналежно виконуючи свої професійні обов`язки внаслідок недбалого ставлення до них, під час лікування неврологічного захворювання у хворої ОСОБА_11 , яка з 08.02.2014 року до 24.02.2014 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні терапії, під час щоденних обходів та оглядів ОСОБА_11 , яка з 20.02.2014 року пред`являла ОСОБА_10 скарги щодо погіршення стану здоров`я, а саме: кашель та хрипи, в порушення кваліфікаційних вимог, протоколів надання медичної допомоги, Наказів МОЗ України № 499 від 28.10.2003 року і № 128 від 19.03.2007 року «Пульмонологія» в період з 12.02.2014 року до 24.02.2014 року не надав достатньої оцінки результатам аналізів крові ОСОБА_11 : Л-10,0х109, ШОЕ-24 мм/г; загального аналізу сечі: білок 0,224, Л-до 20 в п/з та наявності дифузних змін міокарду лівого шлуночку (депресія Т у V2-V6 по ЕКГ від 08.02.2014), не провів клінічні обстеження серцево-судинної та легеневої систем, повторні дослідження крові, ЕКГ, не залучив для консультації окуліста, терапевта, ендокринолога при фоновому захворюванні, яке малося у ОСОБА_11 «цукровий діабет», не доповів завідуючому терапевтичної служби (враховуючи можливість у перспективі важкого перебігу захворювання, так звана IVгрупа хворих), не запросив на консиліум лікаря-пульмонолога та згідно з рекомендаціями «Протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Пульмонологія», не призначив три обов`язкові дослідження: а) рентгенографія органів грудної клітини у 2-х проекціях; б) мікробіологічне дослідження мокротиння; в) клінічний аналіз крові, виписавши 24.02.2014 року о 10:00 годині хвору ОСОБА_11 зі стаціонару терапевтичного відділення Курахівської міської лікарні м. Курахове, своєчасно не виявивши симптоми на пневмонію. Внаслідок неналежного виконання своїх професійних обов`язків, недбалого до них ставлення, в порушення кваліфікаційних вимог, протоколів надання медичної допомоги, Наказів МОЗ України № 499 від 28.10.2003 року і № 128 від 19.03.2007 року «Пульмонологія», лікарем-невропатологом вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_10 у ОСОБА_11 розвинулась двостороння очагова гнійно-фіброзна пневмонія з формуванням гострих абсцесів, гнійний трахеобронхіт, що спричинило тяжкі наслідки для хворої ОСОБА_11 у вигляді її смерті. Причиною смерті ОСОБА_11 стала двостороння очагова гнійно-фіброзна пневмонія з формуванням гострих абсцесів, гнійний трахеобронхіт, які ускладнились інтоксикацією, дистрофічними змінами внутрішніх органів, венозним повнокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23:15 годині у терапевтичному відділенні Курахівської міської лікарні м. Курахове, куди того ж дня вона була доставлена каретою швидкої медичної допомоги.

Доводи апеляційних скарг:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року відносно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 140 КК України скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_10 звільнити від покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_10 належить до категорії нетяжких злочинів, і на час розгляду провадження у суді сплили строки, передбачені ст. 49 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, а саме вимоги ст. ст. 370, 374 КК України, та не застосував закон, що підлягає застосуванню - положення ст. 65 КК України, оскільки звільнивши ОСОБА_10 від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України попередньо не призначив покарання ОСОБА_10 в межах санкції ч. 1 ст. 140 КК України.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 квітня 2021 відносно ОСОБА_10 і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 складу злочину.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що судом допущено невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального закону, а також, вирок не відповідає вимогам ст. 374 КК України.

Зауважує, що спосіб викладення обвинувачення не дає змоги ОСОБА_10 захищатися належним чином, оскільки стороні захисту не в повній мірі зрозуміла суть пред`явленого обвинувачення.

Звертає увагу, що у вироку не зазначено, які саме обов`язки покладалися на ОСОБА_10 як на лікаря, та які з них він не виконав. В матеріалах справи містяться його професійні обов`язки, але обвинувачення на них не посилається. В той самий час обвинувачення ставить у провину ОСОБА_10 , який не є фахівцем в області «Пульмонологія», виконання Протоколів надання медичної допомоги саме за спеціальністю «Пульмонологія».

Зазначає, що ОСОБА_10 за фахом - лікар-невропатолог, у своїй професійній діяльності користується Наказом МОЗ України № 487 від 17.08.2007 року «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Неврологія». Наказом МОЗ України від 28.10.2003 року № 499 затверджені інструкції щодо надання допомоги хворим на туберкульоз і неспецифічні захворювання легенів». Наказом МОЗ України № 128 від 19.03.2007 року «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Пульмонологія». Звертає увагу, що вказані Накази відносяться до компетенції лікарів інших спеціальностей - пульмонолога та терапевта, на чому наголошувала сторона захисту в суді першої інстанції.

Захисних стверджує, що свідчення потерпілої щодо наявності симптомів захворювання не підтверджені жодними іншими свідками, окрім родичів, які зацікавлені в звинуваченні ОСОБА_10 . Вважає, що під час судового слідства доводи потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_11 пред`являла скарги на кашель, задишку, не знайшли свого підтвердження. Такі відомості відсутні і в історії хвороби ОСОБА_11 .

Звертає увагу, що суд не надав належну оцінку історії хвороби ОСОБА_11 .

Вважає, що обвинувачення ОСОБА_10 в тому, що ним проігноровані скарги хворої ОСОБА_11 , неналежно виконувались професійні обов`язки, своєчасно не виявлені симптоми пневмонії, не мають під собою підґрунтя.

На думку захисту, відсутність скарг з боку хворої виключало можливість лікаря виявити у ОСОБА_11 захворювання або симптоми на пневмонію. Але суд не прийняв до уваги пояснення, експертні висновки, які свідчать на користь обвинуваченого, та не навів мотивів, чому він віддав перевагу одним доказам і не врахував інші.

Крім того, вважає стягнення грошових коштів у відшкодування моральної шкоди у такому розмірі є несправедливим. Невідповідним діям ОСОБА_12 , неспівмірним по відношенню до його вини. В даному випадку судом не враховано, що відповідно. Що ОСОБА_10 лікар невропатолог і лікування на неврологічні захворювання відповідали медичним протоколам.

Звертає увагу, що стороною захисту у судових дебатах вказувалось, що стягнення шкоди повинно відбуватись з юридичної особи, тобто з лікарні, як передбачає цивільне законодавство України, оскільки він перебуває у трудових відносинах. З цих підстав у задоволенні позову потрібно було відмовити.

Зазначає, що судом порушено п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, оскільки в резолютивній частині вироку відсутнє призначене покарання.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, в якій просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Позиції сторін в суді :

Прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просили залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін. Не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні, кожен окремо, просили апеляційну скаргу захисника обвинуваченого задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній, відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора в повному обсязі.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

З матеріалів даного провадження вбачається, що ухвалою Мар?їнського районного суду Донецької області від 15.03.2024 року відновлені втрачені матеріали кримінального провадження №0000348 від 25.02.2014 (справа № 237/2797/16-к) за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, грунтуються на сукупності досліджених судом та наведених у вироку доказах.

Згідно копії журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації, п/н 3294, 24.12.2013 року о 08:45 годині зареєстровано звернення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонерка, лікар ОСОБА_13 , терапевтичне відділення, діагноз: HallusvalgusІІІ пальця правої стопи (т.1 а.с.243-244).

Згідно переліку лікарів та медперсоналу, які 24.02.2014 року приблизно о 20:00 годині у терапевтичному відділенні інтенсивної терапії надавали допомогу хворій ОСОБА_11 , є ОСОБА_14 - черговий лікар приймального відділення, ОСОБА_15 - лікар-анестезіолог, ОСОБА_16 - палатна сестра медична терапевтичного відділення, ОСОБА_17 - палатна сестра медична терапевтичного відділення (т.1 а.с.250).

Згідно протоколу огляду трупа від 25.02.2014 року, слідчим СВ Мар`їнського РВ ОСОБА_18 в присутності понятих, за участю спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_19 , виявлено труп жіночої статі, який направляється для проведення судово-медичної експертизи (т.1 а.с.225-227).

Згідно висновку експерта № 47 від 27.03.2014 року, причиною смерті гр-ки ОСОБА_11 явилось захворювання - двостороння очаговогнійна-фібронозна пневмонія з формуванням гострих абсцесів, гнійний трахеобронхіт, ускладнена інтоксикацією, дистрофічними змінами внутрішніх органів, венозним повнокров`ям внутрішніх органів, набряком мозку, що підтверджується виявленням при судово-медичному дослідженні її трупу множинних осередків ущільнення зливного характеру протягом всієї правої та лівої легені, з утворенням гострих абсцесів та судово-гістологічним дослідженням шматочків внутрішніх органів від її трупа. Смерть гр. ОСОБА_11 настала в терапевтичному відділенні Курахівської МЛ 24.02.2014 року о 23:15 годині. Будь-яких пошкоджень при судово-медичному дослідженні трупу гр-ки ОСОБА_11 не виявлено. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа гр- ОСОБА_20 етиловий спирт не знайдений (т.1 а.с.228-231).

Згідно висновку експерта № 188 від 15.04.2014 року, основний діагноз: «Остеохондроз попереково-крижового відділення хребта, дискогенний поперековий радикуліт L5-S1з вираженим больовим та м`язово-тоничним синдромом в стадії тривалого загострення.» гр-ці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при надходженні її 08.02.2014 року до неврологічного відділення, був поставлений вірно. Обстеження гр-ки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при надходженні її 08.02.2014 року до неврологічного відділення, щодо встановленого діагнозу, проводилося вірно. Лікування гр-ки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при надходженні її до неврологічного відділення, у відповідності з встановленим діагнозом, проводилося вірно. ОСОБА_11 в період виписки з неврологічного відділення 24 лютого 2014 року у 10.00 годин була хвора на двосторонню гнійну пневмонію та потребувала стаціонарного лікування з таким діагнозом. Лікарем, який проводив лікування в неврологічному відділенні, можливо було виявити в гр-ки ОСОБА_11 двосторонню гнійну пневмонію в період щоденного обстеження на стаціонарному лікуванні. Причиною смерті ОСОБА_11 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23.15 годині з`явилася інтоксикація внаслідок двосторонньої гнійно-фібрінозної пневмонії з формуванням гострих абсцесів, гнійного трахеобронхіту, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа, судово-гістологічного дослідження шматочків внутрішніх органів від її трупа,а також аналізу крові від 24.02.2014 року - висока ШОЕ (55 мм/год), лейкоцитоз (7,9 Г/л), зсув лейкоцитарної формули вліво (юні - 1%, палочко-ядерні - 12%, сегментно-ядерні - 43%). Дане захворювання розвивається протягом декількох днів і на момент виписки 24.02.2014 року о 10.00 годині це захворювання у ОСОБА_11 вже було та повинно було мати клінічні прояви. Таким чином, при виписці з неврологічного відділення ОСОБА_11 основний діагноз був поставлений невірно. Між невірно встановленим діагнозом і причиною смерті ОСОБА_11 є причинно-наслідковий зв`язок. Лікарем швидкої медичної допомоги гр-ці ОСОБА_11 перед госпіталізацією її до терапевтичного відділення за місцем мешкання хворої, діагноз «пневмонії», внаслідок якої настала смерть, не був поставлений. Діагноз: «ІХС, дифузний кардіосклероз. Пароксизмальна тахікардія.», вказаний лікарем швидкої медичної допомоги, не вплинув на лікування гр-ки ОСОБА_11 у терапевтичному відділенні після госпіталізації 24.02.2014 року о 19.20 годині. ОСОБА_11 діагноз «двостороння пневмонія», від якого настала смерть, у терапевтичному відділенні лікарями, які проводили обстеження 24.02.2014 року з 19.20 години одразу після доставки її швидкою допомогою, поставлений невірно. Обстеження гр-ки ОСОБА_11 лікарями терапевтичного відділення при надходженні її 24.02.2014 року з 19.20 години проводилося вірно, однак не в повному обсязі. З метою диференціальної діагностики необхідно було зробити рентгенографію органів грудної клітки. Виявлена причина смерті у гр-ки ОСОБА_11 не має причино-наслідкового зв`язку з діями лікарів у терапевтичному відділенні, на час надходження хворого 24.02.2014 року з 19.20 години. Симптоми хворого на двосторонню гнійну пневмонію і хворого, який страждає на гостру серцеву недостатність схожі. Їх швидке розпізнання лікарями можливе, для чого необхідно зробити ЕКГ (електрокардіографію), рентгенографію органів грудної клітки (т.1 а.с. 163-170).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 24 від 09.02.2016 року, класична симптоматика двосторонньої гнійно-фібрінозної пневмонії та остеохондрозу попереко-крижового відділу хребта, дискогенного поперекового радикуліту L5-S1 принципово відрізняється через причини виникнення зазначених захворювань, патогенез захворювань, клінічні прояви та протікання патологічних змін захворювань, по локалізації, а також мають різні шляхи іннервації й кровопостачання. До деякої міри симптоми двосторонньої гнійно-фібрінозної пневмонії й ішемічної хвороби серця, особливо при приступі стенокардії схожі, але при уважному їхньому розгляді - є досить значимі відмінності відчуттів болю. Враховуючи, що при лікуванні остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта та дискогенного поперекового радикуліту - протягом двох тижнів активно використовувалися анальгетики, нестероїдні протизапальні засоби, а також глюкокортикостереоїди (усі ці групи препаратів мають: знеболюючі, жарознижуючі, протизапальні та інші властивості), цілком можливо, що всі ці фактори з урахуванням відсутності контролю над дихальною й серцевою діяльністю могли змазати початок активної клінічної картини типового гострого початку двосторонньої гнійно-фібринозної пневмонії. Згідно медичних літературних даних, враховуючи ступінь вираженості патогістологічних змін у легенях і бронхах, двостороння гнійно-фібринозна пневмонія з формуванням гострих абсцесів, гнійного трахеобронхіту, особливо агресивна форма (стафілококова інфекція) могла розвинутись за 48-72 години до моменту настання смерті. Іноді у літніх хворих (які хворіють на цукровий діабет або на хронічні захворювання печінки, нирок), на тлі зниженого імунітету, особливо при вторинних гематогенних стафілококових пневмоніях - захворювання спочатку протікає без вираженої клінічної симптоматики та тільки через деякий час стан хворого значно погіршується - з`являється лихоманка з оздобами, задишка, болі в грудній клітині, сухий і вологий кашель - різко наростає дихальна недостатність. У зв`язку з відсутністю в щоденниках історії хвороби№ 347 динамічного спостереження за станом легенево-серцевих систем з 12.02.2014 по 24.02.2014 року конкретно відповісти на запитання: «Чи могла двостороння гнійно-фібрінозна пневмонія, яка стала причиною смерті ОСОБА_11 , не мати клінічних проявів?» не представляється можливим. Двостороння гнійно-фібринозна пневмонія (залежно від збудника: стрептококи, пневмококи, стафілококи, сі негнійна паличка та ін.) має в розгорнутій фазі захворювання клінічну картину: як правило, захворювання починається гостро - температура тіла підвищується до 38-390С, іноді з ознобами й значним потовідділенням, загальною слабкістю та нездужанням (інтоксикаційний синдром). З`являється кашель зі слізисто-гнійним мокротинням, іноді з прожилками крові, болі різного характеру й інтенсивності в грудній клітині, задишка, частіше експіраторного або змішаного характеру, тахіпное (прискорення дихання) до 30-40 в 1 хвилину, тахікардія до 130 ударів в 1 хвилину, зниження артеріального тиску до 80/60-60/40 мм рт.ст., наростають явища ціанозу обличчя, шиї, верхньої половини тулуба (синдроми дихальної й серцево-судинної недостатності). При фізикульному обстеженні: притуплення перкуторного звуку в ділянках легенів, голосове тремтіння й бронхофонія значно посилені, подих жорсткий з наявністю дрібнопузирчастих вологих хрипів, іноді з явищами крепітації. У фізіологічних дослідженнях мокротиння - виявлення патологічних елементів: гній, кров, лейкоцити, детрит, скупчення патогенних мікроорганізмів (їх ідентифікація). Рентгенологічне дослідження легенів - на знімках, на тлі зниження прозорості легеневого поля, є осередкові або інфільтративні ділянки затемнення на тлі посилення легеневого малюнка. Згідно до наказів МОЗ України № 499 від 28.10.2003 року і № 128 від 19.03.2007 року «Пульмонологія» - при виникненні підозри на діагноз двостороння гнійно-фібринозна пневмонія, лікар невропатолог повинен був доповісти про це завідуючому терапевтичним відділенням, можливо й заступнику головного лікаря лікарні по терапевтичній службі (враховуючи можливість у перспективі важкого перебігу захворювання, так звана IV группа хворих), запросити на консиліум лікаря-пульмонолога та згідно з вищевказаними рекомендаціями «Протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Пульмонологія», зробити три обов`язкових дослідження: а) рентгенографія органів грудної клітини в 2-х проекціях; б) мікробіологічне дослідження мокротиння; в) клінічний аналіз крові. При необхідності провести додаткові дослідження: а) біохімічний аналіз крові; б) визначити парціальний тиск газу в крові та рівень гіпоксемії; в) серологічна діагностика; г) дослідження плеврального випоту (при явищах ексудативного плевриту). В історії хвороби № 347 відсутні, призначені при надходженні, консультації окуліста, терапевта, при фоновому захворюванні «цукровий діабет» - консультація ендокринолога. З 12.02.2014 по 24.02.2014 року у щоденниках історії хвороби відсутні дані про стан серцево-судинної й легеневої систем, не проводилися повторні дослідження крові, ЕКГ. Повна відсутність даних клінічного обстеження дихальної і серцево-судинної систем, у період виникнення двосторонньої гнійно-фібринозної пневмонії, лікарем-невропатолом вищевказані діагностичні рекомендації виконані не були, що в остаточному підсумку призвело до різкого прогресування й активізації патологічного процесу в легенях, швидкому розвитку інтоксикації, формуванням дихальної, а потім серцевої недостатності і смерті хворої ОСОБА_11 , 1952 р. н. (т. 2 а.с.38-66).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 130-Д від 20.07.2016 року, аналіз наданої медичної документації (4 медичні карти стаціонарного хворого: № 347, №210, №517, №3249, медична карта амбулаторного хворого № 11 737, МРТ від 08.02.2014) дає можливість комісії експертів вказати, що в медичній карті стаціонарного хворого № 347 були відсутні скарги з боку пацієнтки ОСОБА_11 на дихальну систему та симптоми двосторонньої пневмонії. По діагнозу встановленому лікарями в даній історії хвороби «остеохондроз LS відділу хребта, диско генний поперековий радикуліт L5-S1 з вираженим больовим і м`язово-тонічним синдромом, затягнувшогося загострення» згідно Наказу МОЗ України № 487 від 17.08.2007 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Неврологія» - лікарем-невропатологом ОСОБА_21 , була обстежена в повному обсязі. При відсутності явних клінічних ознак пневмонії, а також відсутністю скарг на органи дихання у хворої ОСОБА_11 в медичній карті № 347, з урахуванням невиконання призначених при надходженні до стаціонарного лікування консультацій окуліста, терапевта, при фоновому захворюванні на цукровий діабет - ендокринолога, не проведення повторних досліджень крові, ЕКГ, при відсутності об`єктивних даних про стан серцево-судинної і легеневої систем в щоденниках клінічного огляду, не надано достатньої оцінки результатам аналізів крові: Л-10,2х109, ШОЕ - 24 мм/г; загального аналізу сечі: білок 0,224, Л - до 20 в п/з та наявності дифузних змін міокарду лівого шлуночку (депресія Т у V2-V6 по ЕКГ від 08.02.2014), по основному встановленому неврологічному захворюванню: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, диско генний поперековий радикуліт L5-S1 - вимоги й порядок обстеження лікарем-невропатологом ОСОБА_21 в умовах неврологічного ліжка на базі терапевтичного відділення Курахівської міської лікарні, була проведена на достатньому рівні (проведена МРТ хребта, ЕКГ-дослідження, біохімічні аналізи, консультація нейрохірурга, терапевта), що більшою мірою передбачене Наказом МОЗ України № 487 від 17.08.2007 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Неврологія». При відсутності явних кінічних ознак пневмонії, а також відсутністю скарг на органи дихання у хворої ОСОБА_11 в медичній карті № 347 у період з 20.02.2014 по 24.02.2014 (термін розвитку захворювання, яке призвело до настання смерті 48-72 години), однак з урахуванням невиконання призначених при надходженні до стаціонарного лікування консультацій окуліста, терапевта, при фоновому захворюванні на цукровий діабет - ендокринолога, не проведення повторних досліджень крові, ЕКГ, при відсутності об`єктивних даних про стан серцево-судинної і легеневої систем в щоденниках клінічного огляду, не надано достатньої оцінки результатам аналізів крові: Л - 10,2х109, ШОЕ - 24 мм/г; загального аналізу сечі: білок 0,224, Л - до 20 в п/з та наявності дифузних змін міокарду лівого шлуночку (депресія Т у V2-V6 по ЕКГ від 08.02.2014) казати про причинний зв`язок між діями лікаря-невропатолога ОСОБА_10 і настанням смерті гр. ОСОБА_11 недоцільно в рамках поставленого питання. В наданій медичній карті № 347 немає записів про будь-яку симптоматику (скарги хворої респіраторного характеру, не проведені: перкусія й пальпація грудної клітки, аускультація бронхів і легенів, визначення збільшення числа дихальних рухів, підвищення температури тіла й ін.), що могла би вказати хоч на будь-яку підозру на захворювання органів дихання (трахеобронхіт, пневмонія, плеврит і т.п.) не зареєстроване ні в щоденниках історії хвороби, ні в виписному епікризі від 24.02.2014, окрім неврологічної, тому діагноз «двостороння гнійно-фібринозна пневмонія з формуванням гострих абсцесів, гнійного трахеобронхіту» не був встановлений. Найважливішою клінічною ознакою гострого трахеобронхіту (навіть на тлі субфебрильної, а іноді й нормальної температури тіла) є виражений, частий і звучний спочатку сухий кашель, а потім при формуванні (на тлі інфекційного агента) вираженого набряково-ексудативного синдрому - так званого «вологого» кашлю (меш звучного, більш глухого відтінку) зате з виділенням помірної кількості слизисто-гнійного мокротиння. Таким чином, поки не будуть з`ясовані правдиві покази свідків (чи скаржилася померла гр-ка ОСОБА_11 на кашель, хрипи, задишку лікареві) у період з 20.02.2014 по 24.02.2014, встановити причину, чому лікар-невропатолог, при відсутності симптоматики не поставив діагноз пневмонія, не запросив на консультацію лікаря-пульмонолога або терапевта, не виконав рентгенологічне обстеження легенів, при наявності встановлених даних результатів аналізів крові: Л - 10,2 х 109, ШОЕ - 24 мм/г; загального аналізу сечі: білок 0,224, Л - до 20 в п/з, не представляється можливим. Про дійсну атипічність перебігу двосторонньої пневмонії у хворої ОСОБА_11 говорить складно, тому що агресивна й атипічна картина перебігу пневмонії (з вираженою деструкцією легеневої тканини, важким крововиливом у плевральну порожнину, системним геморагічним синдромом, встановлених у ОСОБА_11 ) найчастіше спостерігається при вірусних збудниках (грип Н1 N1 «свинячий») при яких з моменту початку гострої симптоматики до летального результату проходить 72-96 годин. Хвора ОСОБА_11 довгостроково страждала цукровим діабетом, за 1 місяць до смерті (історія хвороби № 3249 хірургічне відділення) перенесла гнійний абсцес лівої сідниці, була прооперована, останнім часом приймала велику кількість (протизапальних, антибактеріальних, анальгетичних, препаратів, що могло привести до можливого прихованого початку й клінічного перебігу пневмонії, та можливо на тлі зниження загального імунітету (немає необхідних аналізів) і як наслідок - повільний перебіг клінічної симптоматики, на що не було звернуто увагу лікаря-невропатолога, могло ускладнити своєчасну діагностику легеневої патології, особливо не фахівцем в області «Пульмонологія», які не вивчали відповідні накази МОЗ України № 499, № 128. Захворювання, що призвело до настання смерті, згідно даних судово-гістологічного дослідження, розвивалося протягом декількох днів (48-72 години), тобто на момент виписки 24.02.2014 о 10.00 годині це захворювання у гр. ОСОБА_11 вже було розвинуте та повинно було мати клінічні прояви (т.2 а.с.72-105).

Згідно наказу міської лікарні м. Курахове від 03.01.1987 року, ОСОБА_10 лікаря-терапевта терапевтичного відділення переведено на посаду лікаря-невропатолога на 0,5 ставки з 05.01.1987 року (т.2 а.с.17).

Наказом головного лікаря Курахівської міської лікарні м. Курахове від 02.01.2002 № 2 «к» ОСОБА_10 переведено на посаду лікаря-невропатолога терапевтичного відділення на 0,5 ставки та 0,25 ставки лікаря-невропатолога денного стаціонару при поліклініці з 02.01.2002 року (т.2 а.с.24).

Згідно посадової інструкції лікаря невропатолога терапевтичного відділення ОСОБА_10 , затвердженої головним лікарем Курахівської міської лікарні ОСОБА_22 , ОСОБА_10 має стаж загальної роботи - з 02.01.1974 року, стаж роботи за фахом - з 02.01.2002 року, призначений на посаду наказом №2 «к» від 02.01.2002 року. Згідно п. 2.1 посадової інструкції лікар-невропатолог керується чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління й закладів охорони здоров`я, організацією неврологічної допомоги населенню. Згідно п.п. 2.2, 2.3, 2.4 лікар-невропатолог застосовує сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації неврологічних хворих, надає їм швидку та невідкладну допомогу, визначає програму реабілітаційних заходів, здійснює нагляд за побічними реакціями (діями) лікарських засобів. Згідно п.п. 4.1, 4.2 посадової інструкції лікар-невропатолог несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії або бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку, - в межах, визначених чинним законодавством України про працю та кримінальним законодавством України. За правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності - в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України. Згідно розділу 5 посадової інструкції лікар-невропатолог повинен знати організацію неврологічної і нейрохірургічної допомоги, роботу швидкої і невідкладної медичної допомоги; права, обов`язки і відповідальність лікаря-невропатолога; нормальну та патологічну фізіологію центральної і периферичної нервової системи; ембріологію, анатомію та топографічну анатомію центральної, периферичної і вегетативної нервової системи; причини виникнення патологічних процесів, механізми їх розвитку; клінічну симптоматику неврологічних захворювань, їх профілактику, лікування, а також клінічну симптоматику суміжних станів у неврології; питання диспансеризації;загальні, функціональні методи дослідження; основи фармакотерапії у клініці нервових захворювань; основи імунобіології; питання генетики в неврології; показання та протипоказання до хірургічного лікування; застосування фізіотерапії та лікувальної фізкультури; показання і протипоказання до санаторно-курортного лікування; організацію роботи лікарсько-консультативної та медико-соціально-експертної комісій; правила оформлення медичної документації; літературу за фахом та методи її узагальнення (т.2 а.с.18-22).

Згідно протоколу № 1 засідання клініко-експертної комісії Курахівської міської лікарні від 26.02.2014 року, комісія відзначила такі недоліки та порушення: в діагнозі не відображені супутні захворювання, а саме: цукровий діабет, ішемічна хвороба серця; тільки при первинному огляді відображений стан дихальної та серцево-судинної системи; не звернуто уваги на зміни в аналізах: Л-10,2*109, ШОЕ-24 мм/г в загальному аналізі крові; білок 0,224, Л-до 20 в п/з загальному аналізі сечі, дифузні зміни міокарду лівого шлуночка (депресія Т у V2-V6) та не повторено їх; під час виписки хвора не оглянута зав.відділенням. Зроблено висновок: зважаючи на літній вік, наявність супутніх хвороб (цукровий діабет, ХІХС) тривалий прийом нестереоїдних протизапальних та стероїдних препаратів (дексаметазон), постільний режим, можна припустити, що все це призвело до зниження імунітету та субклінічного перебігу захворювання на пневмонію. Запропоновано головному лікарю винести адміністративне стягнення лікарю-невропатологу ОСОБА_10 (а.с.32-33).

Згідно копії наказу № 2 від 27.02.2014 року, в результаті проведення службового розслідування випадку смерті хворої ОСОБА_11 , 1952 року народження, померлої в терапевтичному відділенні, виявлені недоліки та порушення у роботі лікаря невропатолога ОСОБА_10 , на підставі чого головним лікарем Курахівської міської лікарні винесено дисциплінарне стягнення у вигляді догани лікарю невропатологу ОСОБА_21 , завідувачу терапевтичного відділення ОСОБА_23 звернути увагу на правильність оформлення історій хвороб (т.2 а.с.35).

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що наприкінці 2013 року її мати ОСОБА_11 почала скаржитися на болі в спині, тягнула ногу, вони звернулись до невропатолога. Мати почала лікування уколами, ходила до кабінету невропатолога, потім утворився абсцес на нозі, її поклали в хірургічне відділення лікарні, прооперували, потім почали лікувати спину, направили на МРТ, за результатами якого встановили міжхребетну грижу, поклали до терапевтичного відділення Куріхівської міської лікарні, її лікарем був ОСОБА_10 . Лікувалась в нього вона з грудня 2014 року, який їй лікував міжхребетну грижу. В двадцятих числах лютого місяця 2014 року її мати почала скаржитись на болі в горлі та задишку. Вважає, що в лікарні був упущений момент, коли матері можливо було надати допомогу, лікарі проводили огляд, всі бачили, що в неї задишка, їй важко дихати, що вона кашляє, 24.02.2014 року вона скаржилась на все це, однак її виписали з лікарні. Вдома матері стало зовсім погано, вона не могла не лежати, не сидіти, просто «металася», у неї всередині все «клекотало». Вона питала у матері навіщо вона виписалась, якщо так погано себе почуває. Мати сказала, що може їй вдома стане краще, що в лікарні нема кому довіряти. Однак, ввечері вони знову викликали швидку допомогу. Лікар швидкої допомоги, побачивши стан її матері, сказав, що її треба терміново ложити в лікарню. Коли матір на швидкій привезли до лікарні, лікар на санпропускнику питав чому ми не звернулись раніше, чому так затягнули? Також пояснила, що мати виписували з лікарні без взяття в неї аналізів, не зробивши рентген. Коли мати лежала у лікарні, її відвідували вона, її чоловік, батько, брат. Брат запитував у лікуючого лікаря матері ОСОБА_10 : «Як ви можете її виписувати?», на що він відповів, що зробив все, що міг. Мати також говорила лікарю, що погано себе почуває, однак він ніяк не реагував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що він є завідуючим терапевтичним відділенням Курахівської міської лікарні. На час події, яка сталася у лютому 2014 року, він не працював. Про обставини цієї справи йому стало відомо від працівників відділення, обвинуваченого, медичних сестер, також він бачив висновки експертизи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона працює палатною медичною сестрою в терапевтичному відділенні Курахівської міської лікарні, хвора ОСОБА_11 лежала в цьому відділенні в неврологічній палаті, поступила вона з радикулітом, кашлю та температури в неї не було, скаржилась на болі в спині, за призначенням лікаря вона робила їй знеболюючі уколи при болю. В лікарні ОСОБА_11 ночувала кожної ночі, до неї приходили дочка та чоловік. Кожного ранку на оперативній нараді медсестри доповідали лікарю чи були в хворих скарги. Чи виписувати хворого і чи потрібен йому додатковий огляд вирішує лікар. ОСОБА_11 оглядалась завідуючим відділенням. Вона була присутня під час виписки ОСОБА_11 , оскільки чергувала, її забирали рідні, була в нормальному стані. Коли вона поступила увечері, її поклали до терапевтичної палати, вона задихалась, їй було важно дихати, черговий лікар санпропускника прописав лікування, вони все виконували.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснила, що вона працює в гімназії «Престиж». В терапевтичному відділенні Курахівської міської лікарні вона доглядала за хворою Антибор, яка лежала разом з ОСОБА_26 в одній палаті. ОСОБА_11 постійно мучили болі у спині, їй кололи знеболюючі, вона не спала ночами, зав`язувала на спині платок. Лікар заходив до палати, її оглядав, при виписці їй було краще, казала, що спина в неї вже не болить. Температуру у відділенні міряли всім зранку та ввечері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснила, що вона працює медичною сестрою в терапевтичному відділенні Курахівської міської лікарні. ОСОБА_11 пам`ятає, змушувала її міряти температуру, оскільки та не хотіла, температура в неї була нормальною. Також пам`ятає, що ОСОБА_11 скаржилась на болі в спині, вона колола їй знеболюючий укол.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснила, що вона працює медичною сестрою в терапевтичному відділенні Курахівської міської лікарні, ОСОБА_11 лежала в цьому відділенні, вона її знала як свою сусідку. До відділення ОСОБА_11 поступила з остеохондрозом, у відділенні вона колола їй знеболюючі, міряла температуру. У день виписки останньої вона не чергувала. За день до виписки ОСОБА_11 їй сказала, що їй вже краще, вона ще хворіє, однак вдома долікується, тому буде виписуватись. На момент виписки ОСОБА_11 її самопочуття покращилось. Хрипів, задишки, кашлю, ознаків пневмонії в неї не було. Пояснила, що лікар повинен прослуховувати легені кожного дня. У відділенні ОСОБА_11 відвідували чоловік та син. З рідних їй ніхто не скаржився на погане почуття ОСОБА_11 .

Вищенаведеним доказам суд 1-ї інстанції дав правильну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, в їх сукупністі - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Вказані докази знаходяться у взаімозв`зку, логічно доповнюють та підтверджують один одного, їх сукупність із достатньою повнотою доводить вину ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні стверджував, що на момент виписки з лікарні ОСОБА_11 не мала ознак пневмонії, не скаржувалась, її лікування у відділенні він проводив відповідно з інструкцією, оскільки вони спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_7 , висновком експерта № 188 від 15.04.2014 року, згідно якого встановлено, що « ОСОБА_11 в період виписки з неврологічного відділення 24 лютого 2014 року о 10.00 годин була хвора на двосторонню гнійну пневмонію та потребувала стаціонарного лікування з таким діагнозом. Лікарем, який проводив лікування в неврологічному відділенні, можливо було виявити в гр-ки ОСОБА_11 двосторонню гнійну пневмонію в період щоденного обстеження на стаціонарному лікуванні. Причиною смерті ОСОБА_11 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23.15 годині з`явилася інтоксикація внаслідок двосторонньої гнійно-фібрінозної пневмонії з формуванням гострих абсцесів, гнійного трахеобронхіту. Дане захворювання розвивається протягом декількох днів і на момент виписки 24.02.2014 року о 10.00 годині це захворювання у ОСОБА_11 вже було та повинно було мати клінічні прояви. Таким чином, при виписці з неврологічного відділення ОСОБА_11 основний діагноз був поставлений невірно. Між невірно встановленим діагнозом і причиною смерті ОСОБА_11 є причинно-наслідковий зв`язок. Лікарем швидкої медичної допомоги гр-ці ОСОБА_11 перед госпіталізацією її до терапевтичного відділення за місцем мешкання хворої, діагноз «пневмонії», внаслідок якої настала смерть, не був поставлений. Діагноз: «ІХС, дифузний кардіосклероз. Пароксизмальна тахікардія.», вказаний лікарем швидкої медичної допомоги, не вплинув на лікування гр- ОСОБА_20 у терапевтичному відділенні після госпіталізації 24.02.2014 року о 19.20 годині. ОСОБА_11 діагноз «двостороння пневмонія», від якого настала смерть, у терапевтичному відділенні лікарями, які проводили обстеження 24.02.2014 року з 19.20 години одразу після доставки її швидкою допомогою, поставлений невірно. Обстеження гр- ОСОБА_29 лікарями терапевтичного відділення при надходженні її 24.02.2014 року з 19.20 години проводилося вірно, однак не в повному обсязі. З метою диференціальної діагностики необхідно було зробити рентгенографію органів грудної клітки. Виявлена причина смерті у гр-ки ОСОБА_11 не має причино-наслідкового зв`язку з діями лікарів у терапевтичному відділенні, на час надходження хворого 24.02.2014 року з 19.20 години. Симптоми хворого на двосторонню гнійну пневмонію і хворого, який страждає на гостру серцеву недостатність схожі. Їх швидке розпізнання лікарями можливе, для чого необхідно зробити ЕКГ (електрокардіографію), рентгенографію органів грудної клітки; висновком комісійної судово-медичної експертизи № 130-Д від 20.07.2016 року, згідно якої встановлено, що повна відсутність даних клінічного обстеження дихальної і серцево-судинної систем, у період виникнення двосторонньої гнійно-фібринозної пневмонії, лікарем-невропатолом вищевказані діагностичні рекомендації виконані не були, що в остаточному підсумку призвело до різкого прогресування й активізації патологічного процесу в легенях, швидкому розвитку інтоксикації, формуванням дихальної, а потім серцевої недостатності і смерті хворої ОСОБА_11 , 1952 р.н.; висновком комісійної судово-медичної експертизи № 130-Д від 20.07.2016 року, згідно якого встановлено, що захворювання, яке призвело до настання смерті, згідно даних судово-гістологічного дослідження, розвивалося протягом декількох днів (48-72 годин), тобто на момент виписки 24.02.2014 о 10.00 годині це захворювання у гр. ОСОБА_11 вже було розвинуте та повинно було мати клінічні прояви.

Ціми ж доказами спростовуються твердження свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 про те, що на момент виписки із лікарні 24.02.2014 р. ОСОБА_11 почувалась добре, не скаржилась на проблеми із легенями.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги захисника, що викладене обвинувачення є нелогічним, некоректним, викладеним не у відповідності із диспозицією ст. 140 КК України, а також, що його зміст є незрозумілим в частині ненадання достатньої оцінки результатам аналізів крові, сечі та ін, що в відомостях в історії хвороби ОСОБА_11 відсутні відомості, що остання пред?являла скарги на кашель, задишку.

Такі доводи сторони захисту спростовуються показаннями дослідженими в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , висновком судово-медичної експертизи №188 від 11.06.2014 р., з якої вбачається, що ОСОБА_11 в період виписки з неврологічного відділення 24 лютого 2014 року у 10-00 годині була хвора на двосторонню гнійну пневмонію, та перебувала в стаціонарному лікуванні з таким діагнозом. Також, відповідно до пункту 8 висновку судово-медичної експертизи №188 від 11.06.2014 року вбачається, що дане захворювання розвивається протягом декількох днів і на момент виписки 24.02.2014р. о 10-00 год. це захворювання у ОСОБА_11 вжк було та повинно було мати клінічні прояви.

ОСОБА_10 можливо було виявити у ОСОБА_11 ознаки гнійної пневмонії в період щоденного обстеження на стаціонарному лікуванні, так як відповідно до «Підсумків» у відповіді на питання 2.1 висновку судово-медичної експертизи №24 від 09.02.2016 р. класична симптоматика двостороньої гнійно-фіброзної пневмонії з остеохондрозом пояснично-поперекового відділу хребта принципово відрізняється через причини виникнення зазначених захворювань, патогенез захворювань, клінічні прояви та протікання патологічних змін захворювань, по локалізації, а також мають різні шляхи іннервації й кровопостачання.

Отже, під час виписки ОСОБА_11 основний діагноз їй був поставлений невірно, що в свою чергу перебуває в причинному зв?язку із причиною смерті.

Крім того, за даним фактом також було проведено внутрішнє розслідування дій ОСОБА_10 керівництвом Курахівської міської лікарні, за яким на ОСОБА_10 було накладено дисциплінарне стягнення, що також підтверджує, що він несумлінно ставився до своїх професійних обов?зків та був притягнутий до відповідальності.

Тому суд обгрунтовано вважав показання обвинуваченого ОСОБА_10 необ`єктивними та такими, що протирічать сукупності всіх доказів, досліджених в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, позицію обвинуваченого, спрямовану на невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд обрунтовано розглядав як засіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції

Доводи сторони захисту, що допитані медичні сестри ОСОБА_17 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , пояснювали, що стан ОСОБА_11 був задовільний, скарг вона не пред?являла, колегія суддів не вважає слушними, оскільки останні знаходилися в підпорядкуванні у ОСОБА_10 , у якого була змога чинити на них тиск з метою надання таких показів. Крім того, покази вказаних осіб спростовуються показаннями потерпілої, які об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичних експертиз.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає необгрунтованими і доводи сторони захисту, що в судових дебатах вказувалось, що стягнення шкоди повинно відбуватися з юридичної особи, тобто з лікарні, як передбачено ст. 1172 ЦК України.

З матеріалів даного провадження вбачається, що в судовому засіданні цивільним позивачем ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди на суму 500 000 грн. та судових витрат в розмірі 450 грн.

Так, згідно ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положення ч. 2 ст. 1168 ЦК України свідчать про те, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Аналізуючи наведені норми права та враховуючи обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення заявленого цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки потерпіла ОСОБА_7 саме у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_10 перенесла душевні страждання, пов`язанні зі смертю її близької, рідної людини - матері. Суд вважав, що факт величезного душевного болю є беззаперечним і вказані обстави дійсно призвели до погіршення емоціонального стану, морального здоров`я потерпілої. Постійна тривога, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми, свідчить про обґрунтованість позовних вимог потерпілої.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду, що справедливим слід визначити розмір моральної шкоди, виходячи з того, що цінність здоров`я та життя людини не можна визначити в грошах, тому будь-яка сума на відшкодування моральної шкоди реально не компенсує моральні страждання.

Суд взяв до уваги і характер та тяжкість скоєного правопорушення, глибину моральних страждань потерпілої, вимоги розумності та справедливості, матеріальне становище сторін, і обгрунтовано вважав за необхідне стягнути з обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 450 грн., з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, вважаючи рішення в цій частині справедливим та співмірним по відношенню до вини ОСОБА_10 .

Доводи сторони обвинувачення колегія суддів апеляційної інстанції вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Так, місцевий суд, визнавши ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК, не призначаючи йому покарання, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнив його від покарання.

Не застосування судом покарання при звільнені особи від покарання не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 756/3924/20, провадження № 51-5550км23; від 07 листопада 2024 року у справі № 401/2378/21, провадження № 51-3203км24.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2025 року у справі №684/477/19, провадження №51-828км25 звернув увагу, що системний аналіз формулювань, використаних у кримінальному законі: «звільнення від покарання» (частини 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК), дає підстави для висновку, що під звільненням від покарання необхідно розуміти звільнення не від конкретного виду й розміру покарання, передбаченого санкцією або призначеного судом, а саме від його призначення як форми примусу в цілому.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавтсва та не застосування закону, що підлягає застосуванню, оскільки суд 1-ї інстанції правильно звільнив ОСОБА_10 від покарання на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України не призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 140 КК України, оскільки обвинувачений підлягав звільненню від будь-якого покарання, передбаченого санкцією вказаної норми закону про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 376, 404-409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_30 залишити без задоволення.

Вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 28 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4