КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №3-зв/824/71/2025
ПОСТАНОВА

20 листопада 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_3 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2025 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 130, статтею 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погодившись з прийнятою постановою, захисником ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу.

Згідно даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2025 року визначено головуючого суддю ОСОБА_3 .

10 листопада 2025 року ОСОБА_2 подано заяву про відвід судді ОСОБА_3 . Заяву зареєстровано канцелярією суду 14 листопада 2025 року.

Заяву мотивовано тим, що від адвоката ОСОБА_5 , інших адвокатів, з судової практики судді ОСОБА_3 у справах про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та відкритих Інтернет-джерел скаржниці стало відомо, що вказана суддя при розгляді справ не дотримується норм матеріального та процесуального права, не убачає порушень із сторони працівників поліції, має упереджений обвинувальний нахил при розгляді справ.

Мотивуючи наведеним, просить відвести суддю ОСОБА_3 від розгляду апеляційної скарги у справі №761/26236/25.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , заяву про відвід судді ОСОБА_3 підтримав, просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та мотиви заявленого відводу, суд робить такий висновок.

Згідно положень частини 1 статті 2 КУпАП, частини 2 статті 7 КУпАП, статей 9, 129 Конституції України, при вирішенні питання про відвід судді під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що не регламентовано нормами КУпАП, є підстави для застосування аналогії закону у вигляді норм КПК України, а питання про відвід слід вирішувати в порядку статей 75, 76, 80, 81 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений в порядку, встановленому частиною 3 статті 35 КПК України.

Так, статтею 75 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в розгляді справи, а статтею 76 КПК України визначено випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.

До таких обставин відносяться випадки, коли: 1) суддя є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) суддя брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо суддя особисто, його близькі родичі чи члени сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які можуть викликати сумнів у його неупередженості; 5) у випадку встановлення порушення порядку визначення судді для розгляду справи (стаття 75 КПК України).

Відвід повинен бути вмотивованим (частина 5 статті 80 КПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а тому вважаю, що заява про відвід має бути розглянута по суті.

В рішенні Європейського суду у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10.12.2009) зазначено, що наявність безсторонності має визначатися (з огляду на п.1 ст.6 Конвенції) за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд загалом та його склад зокрема відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.93, та "Ветштайн проти Швейцарії" заява № 33958/96). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають відносини, які розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10.06.96). Безсторонність суду визнається, поки не надано доказів протилежного (рішення "Ветштайн проти Швейцарії).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

При цьому, відповідно до статті 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Апеляційний суд зазначає, що за загальним принципом судочинства існує презумпція неупередженості судді, протилежне підлягає доведенню особою, якою заявлений відвід.

Відвід судді - є процесуальним інститутом, спрямованим на усунення слідчого судді, судді або присяжного від участі у кримінальному провадженні за умови існування обставин, що виключають їх участь у ньому.

Такі обставини визначені у статті 75 КПК України і за їх наявності суддя зобов`язаний заявити самовідвід (частина 1 статті 80 КПК України), а якщо такі обставини відомі особам, які беруть участь у кримінальному провадженні, то вони заявляють відвід судді (частина 2 статті 80 КПК України).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви є об`єктивно обґрунтованими.

При цьому не можуть бути підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджені належними й допустимими доказами.

Із змісту поданої заяви убачається, що доводи відводу фактично зводяться до незгоди скаржниці із прийнятими суддею ОСОБА_3 рішеннями в інших справах цієї категорії справ (за статтею 130 КУпАП).

Заявниця також вказує на, нібито, порушення вказаною суддею норм законодавства при розгляді справ, про що ОСОБА_2 стало відомо від адвоката ОСОБА_5 , який є її захисником в межах цієї справи, інших адвокатів, відомості про яких заявницею не уточнено.

Слід зауважити, що обставини кожної є унікальними та підлягають розгляду судом в кожному окремому випадку в індивідуальному порядку. Таким чином, певний результат розгляду певним складом суду конкретної справи не може бути показовим щодо розгляду іншої справи цим самим складом суду.

Висновки, викладені судом в раніше ухвалених судових рішеннях при розгляді інших справ, не свідчать про необ`єктивність та упередженість судді та не можуть слугувати підставою для відводу. Посилання на сформованість правової думки судді в даній конкретній справі є недоведеним припущенням заявниці та не свідчить про упередженість судді.

Апеляційний суд відхиляє посилання на відомості з відкритих Інтернет-джерел щодо, нібито, не дотримання суддею ОСОБА_3 норм матеріального та процесуального права, оскільки такий довід заяви не підтверджений доказами.

З урахування наведеного, судом не установлено підстав для відводу судді ОСОБА_3 відповідно до приписів статті 75 КПК України, заявницею не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, відтак заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 75, 80 КПК України, статтями 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_3 у справі №761/26236/25 відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1