УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19грудня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з повноважним прокурором Лівобережної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001355 від 17 грудня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ відділу поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровської області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з повноважним прокурором Лівобережної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001355 від 17 грудня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

Слідчий своє клопотання обґрунтував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 16.12.2025 приблизно о 23:03 год. невстановлена особа використовуючи невстановлену запальну суміш, шляхом підпалу, намагалась пошкодити відділення «А-Банк» №А451, за адресою: вулиця Донецьке шосе, 124.

Так, 17.12.2025 вказаний факт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001355 з кримінально-правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 України.

В ході проведення досудового розслідуванні, 17.12.2025 в порядку ст. 208 КПК, затримано особу, підозрювану у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.12.2025 приблизно о 23:03 год. невстановлена особа використовуючи невстановлену запальну суміш, шляхом підпалу, намагалась пошкодити відділення «А-Банк» №А451, за адресою: вулиця Донецьке шосе, 124.

Так, 17.12.2025 вказаний факт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001355 з кримінально-правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 України.

Так, 17.12.2025 в порядку ст. 208 КПК, затримано особу, підозрювану у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення досудового розслідування, 17.12.2025 проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке Шосе, 124, приміщення 27, де розташовується відділення АТ «А-Банк» № НОМЕР_1 . В ході проведення огляду, серед іншого виявлено та вилучено:

-каністру червоного кольору з чорною кришкою, яка поміщена до спеціального пакету NPU5659125.

Того ж дня, 17.12.2025 слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову, про визнання, вилучених речей речовими доказами.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, яке він погодив слідчому.

Вирішуючи заявлене клопотання слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 КПК України, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому ст.ст. 207, 208 КПК України. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставлянням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

Слідчий суддя також застерігає, що при розгляді клопотання не вирішує право власності на майно, вказане у клопотанні прокурора, за будь якою фізичною або юридичною особою, та здійсню судовий розгляд клопотання виключно в межах вимоги, вказаної прокурором у клопотанні про арешт майна, «шляхом заборони відчуження».

Вивчивши подане клопотання та дослідивши матеріали, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, вважаю необхідним задовольнити подане клопотання, виходячи з наступного.

У статті 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт у порядку статей 170174 КПК України.

Відповідно до положень частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частина 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Щодо визначення терміну «майно», слідчий суддя враховує, що Постановою Пленуму ВСУ N 5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво» зазначено, що майно це гроші, цінності та інші речі, право на нього (документи, які надають право отримати майно, користуватися ним або вимагати виконання зобов`язань тощо), будь-які дії майнового характеру (передача майнових вигод, відмова від них, відмова від прав на майно, безоплатне надання послуг, санаторних чи туристичних путівок, проведення будівельних або ремонтних робіт тощо).

«Майном» у Господарському кодексі України визнається як сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів.

«Майно» у Цивільному кодексі України як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна враховує наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, а також, що об`єкт, зазначений в клопотанні, відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 167 КПК України, має значення для досудового розслідування, є об`єктом вчинення злочину у кримінальному провадженні та може бути доказом у кримінальному провадженні.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника зазначеного майна.

Вирішуючи клопотання, слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку..

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у разі, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті (частина третя статті 170 КПК України).

З огляду на положення частини другої статті 167 та частини першої, другої статті 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Слідчий суддя враховує, що предмети, матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог статті 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В даному кримінальному провадженні правовою підставою для арешту зазначеного майна є п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто збереження речового доказу.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт зазначеного майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Майно, на яке дізнавач (прокурор) просив накласти арешт, є доказом злочину у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вказане майно є доказом розслідуваного злочину, необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є законним та обґрунтованим .

Також, слідчий суддя вважає, що, враховуючи посилання дізнавача (прокурора) у клопотанні про арешт майна, яке є предметом кримінального правопорушення і відповідає критеріям, передбаченим частиною другою статті 167 КПК України, накладення на нього арешту з метою забезпечення кримінального провадження відповідає вимогам закону.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, щодо яких здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, не позбавлені права звернутися до суду, в порядку статті 174 КПК України, із клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково.

Так, статтею 174 КПК України встановлений порядок скасування арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Зазначені учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Водночас, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в сенсі ст. 28 КПК не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, третя особа наділена правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК, питання про скасування накладеного арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Отже, зібрані у ході досудового розслідування відомості дають підстави вважати, що вилучені речі мають доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки можуть підтверджувати факт та обставини вчинення кримінального правопорушення, а також є пов`язаними з ним.

У зв`язку з вище викладеним та з метою запобігання знищення або пошкодження вище зазначеного майна, швидкого та неупередженого розслідування кримінального провадження виникла необхідність звернення до слідчого судді із відповідним клопотанням про арешт майна, з метою належного забезпечення збереження речових доказів по кримінальному провадженню.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника зазначеного майна.

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, тому клопотання підлягає задоволенню.

Зокрема, арешт вказаного в клопотанні майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Керуючись ст.ст. 36, 40, 131,132,170-173,369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з повноважним прокурором Лівобережної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001355 від 17 грудня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме, на: каністру червоного кольору з чорною кришкою, яка поміщена до спеціального пакету NPU5659125 шляхом заборони відчуження.

Ухвала набирає чинності негайно та підлягає обов`язковому виконанню.

Фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, копію ухвали надіслати не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпра: ОСОБА_1

19.12.2025