Справа №127/1524/26
Провадження №1-кс/127/710/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу в рамках кримінального провадження №0000026 від 16.01.2026, у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тарутине, Тарутинського району, Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 16 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, місці та спосіб, всупереч вимог визначених «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 21.08.1998 №622 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.2012, незаконно придбав та привласнив предмет з-зовні схожий на гранату, який в подальшому переніс до місця свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де зберігав при собі в металевій коробці, що зовні схожа на сейф, без передбаченого законом дозволу.

17.01.2026 під час затримання, у порядку ст. 208 КПК України, за адресою: АДРЕСА_3 , у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено предмет з-зовні схожий на гранату.

Відповідно до висновку експерта від 17.01.2026, надані на експертизу предмети, а саме:

- металевий предмет еліпсоїдної форми зеленого кольору з ребристою поверхнею з маркуванням «107991-79T» - є корпусом осколкової оборонної-ручної гранати Ф-1 промислового виготовлення військового призначення;

- металевий предмет циліндричної форми із зигзагоподібною пластиною з маркувальним позначенням «121 -79УЗРГМ-2583» є підривачем «уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ-2» промислового-виготовлення військового призначення.

Надані на дослідження предмети в конструктивному поєднанні є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1 промислового виготовлення військового призначення, які відносяться до категорії бойових припасів.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

17 січня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Тарутине, Тарутинського р-ну, Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, повідомлено про підозру в учиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколами допитів свідків;

- постановами про визнання предметів речовими доказами від17.01.2026;

- висновком експерта від 17.01.2026, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 , згідно ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

п.1 ч.1 ст.177 КПК України, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, та вразі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; також ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, міцних соціальних зв?язків за місцем мешкання не має.

п.3 ч.1 ст.177 КПК України, незаконно впливати на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі ОСОБА_4 матиме можливість незаконно впливати на свідків, залякувати та погрожувати, з метою створення сприятливих для себе умов та спотворення ще не досліджених судом доказів, оскільки вчинив тяжкий злочин.

п.5 ч.1 ст.177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, наявна сукупність підстав вважати, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину.

особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Викладене свідчить про наявність достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та неможливість запобігання вказаним вище ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як цілодобового домашнього арешту, оскільки вони не забезпечать його належну процесуальну поведінку та забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків, а також запобігання вчинення дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України під час кримінального провадження.

На підставі викладеного слідчий за погодженням з прокурором просив суд, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці та покласти на підозрюваного, обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 , в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000026 від 16.01.2026, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та захисника, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор та слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру оголошену ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років, проте раніше не судимий.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрювана особа обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи підозрюваний наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Слідчим та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, враховуючи тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , наявний ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Також враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , наявний ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд під час розгляду клопотання дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи без запобіжного заходу може переховуватись від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

На думку слідчого судді більш м`які запобіжні заходи, ніж домашній арешт не будуть достатнім стримуючим фактором та не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, їх наслідки, тяжкість покарання за злочини по якому оголошено підозру, суд під час розгляду клопотання дійшов висновку, що з метою забезпечення покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, а також з метою запобіганню ризикам зазначеним у ст. 177 КПК України, клопотання слідчого необхідно задовольнити.

З огляду на вказане, суд враховує вимоги статті 181 КПК України та вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, оскільки даний запобіжний захід буде достатнім для попередження ризикам, реальність існування яких доведено прокурором в судовому засіданні.

Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 17.01.2026 затримано в порядку ст. 208 КПК України, однак пунктом 1 ч. 3 ст. 202 КПК України передбачено, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність негайної доставки ОСОБА_4 до місця його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де звільнити його з-під варти.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 - 178, 181, 186, 193, 196, 400 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що полягає у забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 17 березня 2026 року.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора чи суду на визначений час;

- не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи/навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Визначити строк дії ухвали, в межах строку досудового розслідування, тобто до 17 березня 2026 року.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Негайно доставити ОСОБА_4 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де звільнити його з-під варти.

Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання ОСОБА_4 для негайної постановки на облік підозрюваного, про що повідомити слідчого і прокурора.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на слідчого СВ відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя