Справа №567/1257/25
Провадження №1-кп/567/126/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

встановив:

В провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 15.07.2025 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 25.04.2025 року відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" до 22.06.2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 19.06.2025 року відносно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" до 23.07.2025 року.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 18.07.2025 року продовжено відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" до 16.09.2025 року включно.

Прокурор в судовому засіданні подала до суду клопотання, в якому просить продовжити застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що ризики, враховані при обранні запобіжного заходу, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та досі є обґрунтованими, а застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе забезпечити його належної поведінки та запобігти вищевказаним ризикам.

Посилається на те, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 ніде офіційно не працює, є особою не призовного віку, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання його нічого не утримує, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та в разі доведення вини ОСОБА_5 , йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Крім того вважає, що існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений перебуваючи на волі може знищити, переховати або спотворити речові докази, що мають значення для кримінального провадження, оскільки обвинувачений відмовився видавати колото-ріжучий предмет, яким вчинив кримінальне правопорушення та знаряддя вчинення правопорушення виявлено не було.

Окрім того вказує, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_4 та свідківу кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 шляхом вмовляння чи висловлювання погроз з метою схилити останніх змінити свої покази на свою користь, оскільки дані особи є його односельчанами, яких він добре знає особисто.

Враховуючи наведені обставини, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків, ухилення від виконання процесуальних обов`язків, просить продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з підстав, викладених у ньому, та просила продовжити застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, водночас не навів по суті будь-яких доводів на спростування обставин, викладених у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що його підзахисний має хворобливий стан здоров`я, у зв`язку з чим його неможливо утримувати в умовах слідчого ізолятору, так як він потребує надання медичної допомоги. Просив змінити застосований запобіжний захід щодо його підзахисного у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши всі обставини відповідно до вимог ст.ст.177-178 КПК України відносно особи обвинуваченого, приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 25.04.2025 року відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому згідно ухвали слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 19.06.2025 року було продовжено строком на шістдесят днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" без визначення розміру застави. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 18.07.2025 року продовжено відносно ОСОБА_5 запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор"- до 00 год. 20 хв. 16 вересня 2025 року включно.

При цьому, було взято до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та наявні ризики, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

При обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та в подальшому при його продовженні були враховані наявність ризиків, передбачених п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений буде переховуватись від суду та не буде виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому зважаючи, що ОСОБА_5 не має на утриманні неповнолітніх дітей та міцних родинних та соціальних зв`язків та за відсутності обставин, які можуть утримувати його за місцем проживання, з метою уникнення відповідальності за кримінальне правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, він може покинути межі міста Острог та Острозької територіальної громади та ухилитися від суду.

Водночас тяжкість покарання не визначається як обов`язкова підстава для застосування запобіжного заходу. Разом з тим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Водночас прокурором доведено, що ОСОБА_5 може знищити, переховати або спотворити речові докази, що мають значення для кримінального провадження, в тому числі, за умови обрання йому менш суворого запобіжного заходу, такого як домашній арешт, оскільки обвинувачений відмовився видавати колото-ріжучий предмет, яким вчинив кримінальне правопорушення та знаряддя вчинення правопорушення виявлено не було,у зв`язку з чим наявний ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки у випадку обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, останній може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_4 та свідків у кримінальному провадженні - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 шляхом вмовляння чи висловлювання погроз з метою їх схиляння до дачі неправдивих свідчень на його користь, оскільки вказані особи являються його односельчанами, яких він добре знає особисто.

Окрім того, станом на даний час у кримінальному провадженні, яке перебуває у провадженні суду, обвинувачений, потерпілий та свідки по суті ще не допитані. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду - безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілого та дослідження їх судом.

Наведені обставини свідчать про те, що станом на даний час не встановлено, що застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Одночасно суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , зокрема, те, що вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років, відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, а також бере до уваги відомості про його особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, утриманців не має.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України.

Одночасно в судовому засіданні встановлено, що ризики, передбачені п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та станом на даний час не встановлено, що застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи наведене, з метою недопущення впливу на хід судового розгляду та виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд вбачає фактичні та правові підстави для продовження застосування запобіжного заходу.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, який зазначив, що «продовження тримання під вартою може бути виправдано за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості». Суспільний інтерес полягає в тому, щоб кожна особа, причетна до вчинення кримінального правопорушення, була притягнута до відповідальності в міру своєї вини, а також щоб мало місце забезпечення швидкого судового розгляду і виконання обвинуваченим усіх покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому суд вважає, що запобіжний захід обраний обвинуваченому відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, надасть можливість запобігти перешкоджанню інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинуваченого від суду, підстави для продовження вказаного запобіжного заходу не відпали, та приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою.

Аналізуючи при цьому в сукупності всі обставини справи, передбачені ст.178 КПК України з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, приходить до висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 слід продовжити та вважає, що обраний запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виключає собою можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника щодо заявленого клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і обрання йому іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з огляду на його хворобливий стан здоров`я, та неможливість отримання необхідної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, жодними доказами не підтверджена. Будь-яких нових обставин, що свідчать про відсутність встановлених ризиків, стороною захисту не наведено.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, розмір застави у даному кримінальному провадженні, на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, судом не визначається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 369-372 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання начальника Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з подальшим його утриманням у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 00 год. 20 хв. 08 листопада 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Подача апеляційної скарги не зупиняє дію ухвали суду.

Повний текст ухвали суду оголошено 12.09.2025 року о 12 год. 30 хв.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1