Справа № 362/5431/19
Провадження № 1-кп/362/64/25
ВИРОК

Іменем України

24.11.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Василькові Київської області матеріали кримінального провадження № 0000737, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2018, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві, громадянина України, з вищою освітою, працюючого водієм, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

16 квітня 2018 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі "Київ-Одеса" в напрямку міста Одеса, 71 км + 600 м, в порушення вимог підпункту "б" пункту 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), за яким "для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі", не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а також в порушення вимог пункту12.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким "під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним", не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, та порушуючи вимоги пункту 13.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого "під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху", під час об`їзду автомобіля марки "MAN L200", реєстраційний номер НОМЕР_2 , котрий знаходився припаркованим на узбіччі автодороги, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з вказаним транспортним засобом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закрита тупа травма черевної порожнини з розривом жовчного міхура та розривом воріт печінки, розлитий жовчним перитонітом, внутрішньочеревною кровотечею середнього ступеня тяжкості; закрита тупа травма грудної клітини з двобічними переломами ребер та двобічним гемопневматориксом; відкритий перелом нижньої щелепи з правого боку в області 3,4 зубів, осколковий двобічний перелом суглобових виростків нижньої щелепи зі зміщенням; закритий перелом верхньої щелепи; закритий перелом головки правого стегна з переломом крайнього краю вертлюжної впадини; закритий перелом проксимального епітафізу головки великогомілкової кістки; травматичний шок 2 ступеню.

Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог підпункту "б" пункту 2.3, пунктів 12.1, 13.3 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

ІІ. Позиція сторони обвинувачення

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений прокурором.

Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_6 своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 286 КК України.

Під час судового розгляду прокурор вважала, що стороною обвинувачення надано суду належні, достатні та допустимі докази щодо доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до статті 91 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Прокурор зазначила, що винуватість ОСОБА_6 в пред`явленому обвинуваченні є повністю доведеною та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які суд сприймав безпосередньо, зокрема, показаннями потерпілого, обвинуваченого та письмовими доказами. Допит свідків вважала недоцільним та відмовилась від нього, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину.

В судових дебатах прокурор просила, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, його вік, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого (щире каяття), призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки, без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений працює водієм, що є основним видом його доходу та його сім`ї, має на утриманні малолітню хвору дитину.

ІІІ. Позиція сторони захисту

Правова позиція сторони захисту відображена в усних показаннях обвинуваченого та виступах під час судових дебатів.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України визнав повністю та надав наступні показання. Підтвердив, що він разом з потерпілим ОСОБА_4 разом працював по доставці будівельних матеріалів близько півтора роки, відносини були нормальні. Того дня, 16 квітня 2018 року, він та потерпілий ОСОБА_4 приїхали разом до Васильківського суду, привезли будівельні матеріали, потім мали їхати до Володарського суду забрати якесь майно та привезти знову до Васильківського суду. На трасі "Київ Одеса", не доїжджаючи міста Біла Церква, сталася ця дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП). Щодо обставин ДТП обвинувачений повідомив, що був ремонт дороги, попереду їхала вантажна машина, він її обігнав, знову перестроївся у праву смугу руху і побачив попереду дим, тому знизив швидкість до 40 км/год. В`їхав у цей дим і коли дим закінчився, несподівано побачив вантажний автомобіль (фуру), який зупинився через несправність. Він ( ОСОБА_6 ) моментально викрутив кермо вліво, але все одно задів причіп фури правим боком своєї вантажівки. Визнає, що винен у тому, що сталося, оскільки невчасно зреагував на зміну дорожньої обстановки та не впорався з керуванням. Одразу після ДТП викликав поліцію, швидку, пожежники теж приїхали. Не дивлячись на свою пошкоджену руку, він допомагав витягувати з машини потерпілого ОСОБА_4 . Не хотів, щоб так сталося, звичайно жалкує про скоєне, вибачався перед потерпілим та його рідними. Протягом всього періоду лікування ОСОБА_4 , коли той був у лікарні, ОСОБА_6 постійно спілкувався з його дівчиною, перераховував їй кошти на лікування, по півтори, дві або три тисячі гривень щодня, загалом перерахував 55 тисяч гривень. Телефонував матері потерпілого, вибачався перед нею, пояснював, що не хотів, щоб так сталося. Коли потерпілий виписався з лікарні, зателефонував до нього, теж вибачався, обговорили з ним ситуацію, ОСОБА_6 не відмовлявся йому допомагати й надалі. Потім зв`язок з потерпілим та його близькими перервався, телефони з їх боку були або виключені, або ніхто не брав слухавку. А потім обвинувачений отримав по пошті письмову заяву від потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, сума яких була завищена, на його думку. Обвинувачений повідомив, що пропонував потерпілому три тисячі доларів, які в нього були на той час, але потерпілий відмовився, бо це дуже мала сума. На сьогодні згоден відшкодувати потерпілому 100 тисяч гривень моральної шкоди.

В судових дебатах обвинувачений ОСОБА_6 ще раз вибачився перед потерпілим, сказав, що дійсно винен у ДТП та його наслідках, але він не бажав такого, шкодує про те, що сталось. Просив суд застосувати мінімальну міру покарання та не позбавляти його права керування транспортним засобом, так як він працює водієм і це єдине джерело доходів для його сім`ї.

В судових дебатах захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зазначив, що його підзахисний вчинив ненавмисний злочин, повністю визнав свою провину, був на місці пригоди, надавав правдиві і чесні показання, які лягли в основу обвинувачення, не змінював покази, щиро розкаявся у скоєному, попросив вибачення у потерпілого та його близьких, одразу повідомив страхову компанію про страховий випадок, відшкодував потерпілому на момент вчинення правопорушення 55 тисяч гривень, працює водієм, утримує сім`ю, яка складається з дружини та малолітнього сина, який хворіє, має розлад аутистичного спектру, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, просив суд обмежитись мінімальним покаранням із застосуванням статті 75 КК України та не позбавляти права керування, оскільки це негативно позначиться на його сім`ї тапорушить засади виваженості. Долучив до матеріалів справи результати психологічного обстеження та консультаційний висновок дитячого невролога про те, що малолітній син обвинуваченого має тяжке захворювання. Також зауважив, що висновок експерта щодо розміру моральної шкоди не є належним та допустимим доказом розміру, оскільки фахівець, який проводив експертизу не є судовим експертом, не попереджався про кримінальну відповідальність, працює в громадській організації, висновок носить рекомендаційний характер. Просив у відшкодуванні витрат на таку експертизу відмовити. Щодо цивільного позову підтримав свого підзахисного щодо визнання моральної шкоди у 100 тисяч гривень, від моменту ДТП пройшло 7 років, а потерпілий так і не надав ніяких доказів щодо продовження лікування чи реабілітації.

ІV. Позиція потерпілого та його представника

Потерпілий ОСОБА_4 надав показання, якими повідомив суду, що працював разом з ОСОБА_6 близько півтора роки. В день, коли сталася ДТП, вони разом з обвинуваченим їхали в автомобілі "Mercedes-Benz Sprinter", доставляли будівельні матеріали, потерпілий працював виконробом. Виїхали з міста Васильків в сторону Білої Церкви по Одеській трасі, за кермом був ОСОБА_6 , а потерпілий сидів на пасажирському сидінні, у момент ДТП потерпілий спав, прокинувся вже в лікарні. Повідомив суду, що 16 днів перебував в реанімації в тяжкому стані. ОСОБА_6 побачив вже після виписки з лікарні, підтвердив, що обвинувачений вибачався перед ним, намагався щось компенсувати, загалом сплатив йому 55 тисяч гривень, що є досить малою сумою порівняно з тими травмами і стражданнями, які він переніс.

Потерпілий підтвердив завдані йому внаслідок ДТП тілесні ушкодження, які встановив судовий експерт у висновку. Крім того, щодо перенесених страждань та його стану здоров`я станом на сьогодні повідомив суду, що кожен день відчуває біль: болить або коліно, або тазостегновий суглоб, або живіт. Двічі на рік його доставляють в швидку, так як скалічений кишківник, завернутий, пошкоджена щелепа, у зв`язку з чим він не може нормально харчуватись, постійно треба дотримуватись дієт. Важко ходити, в лівій нозі відторгається пластина, її потрібно видаляти, замінювати, в правій нозі порване коліно, треба або ставити протез, або зшивати, на це немає грошей. Через травми в ногах потерпілий не може працювати виконробом, будівельним фахівцем (фарбувати стіни, клеїти шпалери), ким працював до ДТП, зараз немає підходящої роботи. Протези можуть відторгатись, є ймовірність, що вони не приживуться, тоді потерпілого за словами лікарів чекає інвалідний візок. Зараз потерпілий кульгає, зазначив, що перелом тазостегнового суглоба це ділянка, яка не лікується, не заживає, якщо є тріщина, то вона може поглиблюватись, а не заживати. Також у нього видалили суглоб зі щелепи з правого боку, він не може відновитися, лише протезування допоможе, але це коштує значних коштів. Що стосується внутрішніх органів, то у нього повністю видалили селезінку, жовчний міхур, в печінці був надрив, її зшивали, його двічі оперували, весь живіт у спайках. Надалі йому постійно треба притримуватись дієти. Інвалідність поки не оформлював. Через понесені травми, зміну звичного способу життя, втрату роботи, необхідність періодичних лікарських оглядів, сумніви у можливості відновлення нормального життя та здоров`я, безперспективність створення своєї сім`ї, через виникнення матеріальних проблем у його родини у зв`язку з витратами на його лікування він постійно несе психоемоційні, моральні страждання. Просив задовольнити його позовні вимоги до потерпілого в повному обсязі.

У судових дебатах потерпілий просив суд призначити обвинуваченому реальне покарання, яке б відповідало заподіяній ним шкоді.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 повідомив суду, що Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім" нічого не відшкодувало потерпілому, хоча вони звертались до страхової компанії із заявою щодо досудового врегулювання спору. Йому відомо, що за рішенням уповноважених органів управління вказана страхова компанія перебуває на стадії ліквідації юридичної особи. Просив залучити в якості третьої особи Моторно транспортне страхове бюро. Також представник потерпілого просив викликати в суд для надання пояснень в якості спеціаліста експерта від громадської організації, який надав висновок щодо розміру моральної шкоди, завданої потерпілому.

У судових дебатах представник потерпілого зазначив, що за 7 років з моменту ДТП, крім 55 тисяч гривень в перші місяці, обвинувачений нічого потерпілому не відшкодував. Тому вважає, що з боку обвинуваченого немає щирого каяття, бо він не має бажання виправити чи залагодити ситуацію, легковажно ставиться до заподіяної обвинуваченому шкоди, не проявляє критичної оцінки своєї поведінки та співчуття до потерпілого, що виявляється у неприйнятті заходів щодо відшкодування завданої шкоди. У судових дебатах просив застосувати до обвинуваченого реальну міру покарання, а також задовольнити в повному обсязі позовні вимоги до страхової компанії та обвинуваченого. Подав суду уточнений розрахунок суми боргу, яку слід стягнути зі страхової компанії.

V. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

З огляду на те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, прокурор відмовилась від допиту свідків, інші учасники справи не заперечували щодо цього, тож суд обмежився дослідженням письмових доказів та допитом обвинуваченого та потерпілого.

Крім показань обвинуваченого та потерпілого, наданих у судовому засіданні (наведені вище), вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, також підтверджується письмовими доказами, дослідженими в процесі судового розгляду:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 17.04.2018 до вказаного Реєстру за №0000737 були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, про те, що 16.04.2018 на автомобільній дорозі "Київ-Одеса", 71 км + 600 м в напрямку міста Біла Церква, автомобіль MERSEDES 311CDI, номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 здійснив зіткнення з автомобілем MAN L200, номерний знак НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі, під керуванням ОСОБА_8 , в результаті якого водій та пасажир автомобіля MERSEDES ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження (а.с.1 том 2);

- протоколом огляду місця події від 16.04.2018 та фототаблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих та за участю спеціаліста було оглянуто місце ДТП, що розташоване на трасі автомобільної дороги Київ-Одеса в напрямку міста Біла Церква, 71 км+600 м; зафіксовано вид покриття (асфальтоване і сухе), число смуг для руху (по одній в кожному напрямку), їх ширину (5 м), ширину узбіччя (1,5 м), розташування автомобілів учасників ДТП на автомобільній дорозі, відсутність дорожньої розмітки (а.с.4-12 том 2);

- схемою до протоколу огляду місця події, яка містить графічно зображені та зафіксовані об`єкти, що свідчать про обставини дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася ДТП, її розміри, розташування транспортних засобів на ній, місце зіткнення (а.с.13 том 2);

- протоколом огляду транспортного засобу від 16.04.2018 та фотографією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з яких вбачається, що в присутності водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було оглянуто автомобіль марки MAN L200, номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 та на якому встановлено пошкодження заднього лівого борту, задньої лівої блок-фари, задньої частини кузова (а.с.14-15 том 2);

- протоколом огляду транспортного засобу від 16.04.2018 та фотографією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з яких вбачається, що в присутності водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було оглянуто автомобіль марки Mercedes-Benz Sprinter 311 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який належить на праві власності ОСОБА_6 та на якому встановлено пошкодження даху, передніх лівої та правої дверей, капоту, переднього бампера, решітки радіатора, правого порогу, правої задньої двері, правої частини лобового скла, правої та лівої блок фари, скла правих дверей, правого дзеркала заднього виду (а.с.16-17 том 2);

- висновком експерта № 12-1/1010 від 09.07.2018, згідно з яким за результатами автотехнічної експертизи робоча гальмівна система, система рульового керування та елементи підвіски автомобіля Mercedes-Benz 311CDI, номерний знак НОМЕР_3 , знаходяться в працездатному стані (а.с.30-38 том 2);

- висновком експерта Васильківського районного відділення Київського обласного бюро судово-медичної експертизи № 102 м/д від 25.05.2018, згідно з яким за результатами судово-медичної експертизи у ОСОБА_4 мали місце: закрита тупа травма черевної порожнини з розривом жовчного міхура та розривом воріт печінки,розлитий жовчним перитонітом, внутрішньочеревною кровотечею середнього ступеня тяжкості, закрита тупа травма грудної клітки з двобічними переломами ребер та двобічним гемопневматориксом, відкритий перелом нижньої щелепи з правого боку в області 3,4 зубів, осколковий двобічний перелом суглобових виростків нижньої щелепи зі зміщенням, закритий перелом верхньої щелепи, закритий перелом головки правого стегна з переломом заднього краю вертлюжної впадини, закритий перелом проксимального епіметафізу головки великогомілкової кістки, травматичний шок 2 ступеню, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, та виникли внаслідок дій на вказані ділянки тіла потерпілого тупого предмета (предметів), можливість їх утворення внаслідок ДТП не виключається (а.с.40-41 том 2).

Судом також досліджено інші документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , стосуються процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Усі зазначені документи сумнівів у їх достовірності не викликають, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

VI. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення

Відповідно до статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності - достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

Суд також враховує стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом, який в контексті рішень Європейського суду з прав людини означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними вище доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог статті 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, суд вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини та доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, яке суд кваліфікує за частиною другою статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

VІІ. Мотиви призначення покарання

Відповідно до статей 50, 65 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (позиція Верховного Суду у постанові від 23.05.2023 у справі № 135/563/22).

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі статтями 12, 25 КК України (як в редакції станом на час вчинення, так і на сьогодні) є тяжким злочином з необережною формою вини (тобто обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на вчинення злочину), при цьому обвинувачений одружений, має сім`ю, тобто міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований на посаді водія, отримує регулярний дохід, на його утриманні перебуває малолітній син, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який страждає на розлад аутистичного спектру, та дружина, яка виховує сина. Обвинувачений ОСОБА_10 має виключно позитивні характеристики за місцем роботи та за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. При цьому як прояв щирого каяття суд визнає повне визнання обвинуваченим своєї вини, правдиву розповідь про всі відомі йому обставини вчиненого злочину, висловлення жалю через скоєне та вибачення перед потерпілим в судовому засіданні, бажання виправити ситуацію шляхом відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Ураховуючи зазначене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волів межах санкції частини другої статті 286 КК України, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого відповідатиме меті покарання.

Разом з тим суд бере до уваги, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 16.08.2018 у справі №183/163/14, з огляду на положення статті 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, ступеня тяжкості вчиненого злочину, форми вини, наявності обставини, яка пом`якшує покарання (щире каяття), та відсутності обставин, які обтяжують покарання, зважаючи на особу обвинуваченого, його соціальний стан (одружений, має зареєстроване постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, має на утриманні малолітню хвору дитину), його поведінку після вчинення кримінального правопорушення (місце дорожньо-транспортної пригоди не покинув, надавав правдиві показання, висловлював жаль та співчуття потерпілому, його близьким, частково добровільно відшкодував завдану шкоду), те, що він раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та/або нарколога не перебуває, зважаючи на те, що з часу вчинення злочину минуло більше семи років і за цей час обвинувачений не вчинив нового кримінального правопорушення, беручи до уваги позицію прокурора, висловлену у судових дебатах, думку потерпілого, яка однак не є вирішальною, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений не є суспільно небезпечною особою, яка потребує обов`язкової ізоляції від суспільства, а тому виходячи з принципів законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, з огляду на обумовлену статтею 50 КК України мету покарання, суд вважає за можливе, застосувавши статтю 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків у відповідності до статті 76 КК України. На думку суду, таке покарання, без ізоляції від суспільства, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Що стосується застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією частини другої статті 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке носить альтернативний характер, суд, зважаючи на позицію прокурора, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 працює більше 10 років водієм, це є основне джерело доходу для нього та його сім`ї, з огляду на обставини вчинення злочину та форму вини, а також те, що з часу вчинення злочину (16.04.2018) інших подібних правопорушень, пов`язаних з безпекою на транспорті, обвинувачений ОСОБА_6 не допускав, а отже, зробив для себе належні висновки, ураховуючи позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним, пропорційним, не становити надмірного тягаря для особи (справа "Бакланов проти росії" від 09.06.2005), суд вважає за можливе у цьому випадку обмежитись призначенням обвинуваченому основного покарання, передбаченого санкцією частини другої статті 286 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України відсутні.

VІІІ. Вирішення цивільного позову

Згідно зі статтею 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У кримінальному провадженні представником потерпілого ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 та Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (далі ПАТ "Київський страховий дім") про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину.

З урахуванням уточненого розрахунку суми позову (а.с.143-145 том 2) представник потерпілого просить стягнути з ПАТ "Київський страховий дім" суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 181 274 грн. та інфляційні витрати на суму 184 763,82 грн., разом 366 037,82 гривень, обґрунтовуючи це тим, що цивільна відповідальність ОСОБА_6 як власника наземного транспортного засобу була застрахована в ПАТ "Київський страховий дім", що підтверджується страховим полісом, наявним в матеріалах справи. Потерпілий звертався 21.07.2018 до вказаної страхової компанії з заявою про досудове врегулювання спору та виплату належного йому відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку. Однак страхова компанія на сьогодні не здійснила належних за договором страхування виплат, через що й було нараховано інфляційні витрати. Також повідомив суд, що страхова компанія наразі перебуває на стадії ліквідації за рішенням її уповноважених органів управління, а тому просив залучити до розгляду цивільного позову як третю особу на стороні відповідача Моторно (транспортне) страхове бюро України.

Потерпілий та його представник з урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог просили стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 суму завданої моральної шкоди в розмірі 640 000 гривень та витрати на проведення експертизи щодо розміру завданої моральної шкоди потерпілому на суму 3273 гривні. Моральну шкоду обґрунтовували понесеними потерпілим фізичними та душевними стражданнями у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, тривалим лікуванням та реабілітацією, як пройденими, так і необхідними в майбутньому, необхідністю змінити звичний спосіб життя, постійного дотримання дієти, проходженням періодичних медичних оглядів, втратою роботи, втратою можливості створити повноцінну сім`ю, турботою та переживаннями через матеріальні труднощі, спричинені його рідним у зв`язку з витратами на його лікування, а також неправомірною поведінкою обвинуваченого, який не намагається відшкодувати завдану шкоду. Розмір моральної шкоди обґрунтовували, посилаючись на висновок експерта №01-08-18 від 06.08.2018 за результатами комплексного дослідження уповноваженою громадською організацією моральної шкоди потерпілого як громадсько-етичної категорії, яка становить 79 мінімальних заробітних плат, що станом на сьогодні складає 640 000 грн. Також надали квитанцію про оплату експертизи на суму 3273 грн.

З ініціативи представника потерпілого в судове засідання з`вився спеціаліст, який складав згаданий експертний висновок, ОСОБА_11 , який пояснив суду, що громадська організація "Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень" спеціалізується на такого роду дослідженнях, він вивчав психологічний стан потерпілого шляхом анкетування та усного опитування, а також досліджував справедливу судову практику судів вищих інстанцій. Його висновок носить рекомендаційний характер та виконує допоміжну роль для суду щодо визначення розміру моральної шкоди.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 повідомив, що його підзахисний не визнає 640 000 грн. моральної шкоди та просить врахувати суд, що обвинувачений сплатив 55 000 грн. та визнає суму 100000 грн. Крім того, заперечив можливість використання вказаного експертного висновку як належного та допустимого доказу за КПК України, оскільки висновок складений неатестованим судовим експертом, який би попереджався про кримінальну відповідальність, а працівником громадської організації, носить виключно рекомендаційний характер та, на його думку, містить значно завищений розмір моральної шкоди. У стягненні витрат за вказаний висновок просив відмовити.

Ухвалою суду від 10.06.2025 (а.с.118-119 том 2) залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні цивільного відповідача у кримінальному провадженні Моторно (транспортне) страхове бюро України, з надісланням копії позовної заяви з додатками, водночас останнє свого представника для участі в справі не направило.

Згідно зі статтею 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу ОСОБА_6 була застрахована в ПАТ "Київський страховий дім" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.18 том 2), укладеним на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з вказаним полісом у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язувалась здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого, в розмірі 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну, 100000 грн.

За статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином відповідачем в межах суми страхового відшкодування виступає ПАТ "Київський страховий дім", тож потерпілим як цивільним позивачем правомірно пред`явлено вимогу до вказаної страхової компанії про відшкодування матеріальної шкоди.

Водночас, що стосується розміру матеріальної шкоди, то суд вважає, що задоволенню підлягає сума матеріальної шкоди, яка підтверджена копіями фіскальних чеків, розрахункових квитанцій, актами про надані медичні послуги, що підтверджують придбання потерпілим медикаментів, ліків, інших необхідних для лікування та реабілітації виробів, проходження обстежень та здачу аналізів на загальну суму 181 274 грн.

Що стосується стягнення інфляційних витрат на суму 184 763,82 грн., то враховуючи, що обов`язок сплатити страхове відшкодування у страхової компанії настає у разі настання страхового випадку, тобто у випадку встановлення вини страхувальника за заподіяну шкоду та розміру такої шкоди, тобто після ухвалення судового рішення, відповідно на сьогодні страхова компанія не вважається боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання та на неї не поширюються вимоги статті 625 ЦК України. Тому у задоволенні стягнення інфляційних витрат слід відмовити.

Разом з тим, під шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розуміється не лише шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, а й моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (стаття 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Аналогічна норма передбачена й статтею 20 чинного Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", чинного на день видачі страхового полісу, передбачено відшкодування страховиком потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, що з урахуванням задоволеної суми матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_4 становить 9 063,70 грн.

За статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Розглядаючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд, ураховуючи вже ним наведе, вважає, що в судовому засіданні було достеменно доведено наявність підстав вважати, що внаслідок ДТП потерпілому спричинено моральну шкоду. Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що він отримав тяжкі тілесні ушкодження, проходив тривале лікування, реабілітацію, відбулася вимушена зміна укладу його життя, що є безпосереднім наслідком ДТП, з необхідністю створення нових необхідних умов для способу життя, виникли додаткові перешкоди для реалізації оптимальної життєдіяльності, відбулося порушення соціального функціонування.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, а тому визначаючи розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню, слід зупинитися саме на тому, яке тілесне ушкодження отримано, на тривалості лікування, відновлення, необхідності продовжити лікування, аби співставити з видом та розміром заявленого таким позивачем відшкодування.

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченим діяння, а також характер страждань потерпілого, наявність стійких негативних змін у його житті, визнання обвинуваченим своєї вини, яка доведена під час судового розгляду в даному кримінальному провадженні, те, що обвинувачений надав потерпілому допомогу в розмірі 55000 грн., яку суд зараховує в рахунок моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 265000 (двісті шістдесят п`ять тисяч) гривень, при цьому 9063,70 грн. з цієї суми підлягає стягненню зі страхової компанії, а 255 936,30 грн. з потерпілого.

При цьому суд роз`яснює, що відшкодування моральної шкоди не пов`язано з витратами на лікування та реабілітацію, які потерпілий може понести у майбутньому. За наявності відповідних підстав потерпілий зможе відшкодувати понесені ним витрати в майбутньому в порядку цивільного судочинства.

Що стосується стягнення судових витрат на оплату експертного висновку, то вказані витрати не є процесуальними витратами в розумінні КПК України, оскільки суд не може прийняти такий висновок експерта як належний доказ, оскільки висновок наданий не судовим експертом, який не попереджався про кримінальну відповідальність, відповідно носить лише рекомендаційний характер.

ІХ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні у розмірі 1716 гривень відповідно до частини другої статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

З урахуванням положень частини четвертої статті 174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт, що був накладений ухвалами слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області на відповідні транспортні засоби.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

На підставі викладеного та статей 50, 65-67, 75, 76, 286 КК України, керуючись статтями 100, 118, 124, 126-129, 174, 368-371, 374, 394, 532, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 24 листопада 2025 року.

Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" () на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 181 274 (сто вісімдесят одна тисяча двісті сімдесят чотири) гривні та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 9 063 (дев`ять тисяч шістдесят три) гривні 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 255 936 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень 30 копійок.

В задоволені позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у справі № 362/1851/18 на транспортний засіб марки "MAN L200", номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , та ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у справі № 362/1850/18 на транспортний засіб марки "MERCEDES-BENZ SPRINTER 311CDI", номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

транспортний засіб марки "MAN L200", номерний знак НОМЕР_2 , власником якого згідно з технічним паспортом № НОМЕР_4 є ОСОБА_9 , та який переданий їй згідно з розпискою, після набрання вироком законної сили залишити у власності ОСОБА_9 ;

транспортний засіб марки "MERCEDES-BENZ SPRINTER 311CDI", номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно з технічним паспортом № НОМЕР_5 є ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1