Провадження № 1-кс/359/2051/2025
У Х В А Л А

Іменем України

17 жовтня 2025 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні без технічної фіксації клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000131 від 19.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

13.10.2025 до суду надійшло зазначене клопотання про скасування арешту майна, згідно представник заявника вказує, що ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2025 року по справі № 359/1178/25 (провадження № 1-кс/359/334/2025) було накладено арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :03:002:1607, яка належить ОСОБА_4 . Оскаржуваний арешт був накладений на підставі поданого клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000131 від 19.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту ОСОБА_4 участі не приймала, та не мала можливості надати всі необхідні документи та навести переконливі аргументи безпідставності клопотання прокурора в частині необхідності накладення арешту на земельну ділянку та заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися земельною ділянкою. Внаслідок цього було ухвалене необґрунтоване рішення, яким грубо порушуються майнові права як власника так і користувачів земельної ділянки, що знаходиться в с. Воронків, Бориспільського району, Київської області.

ОСОБА_4 є добросовісним набувачем земельної ділянки, на яку накладено арешт, планує використовувати її під будівництво будинку, однак через накладений арешт та заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно арештованої земельної ділянки, ОСОБА_4 позбавлена можливості розпоряджатись нею на власний розсуд.

Таким чином, прокурором Бориспільської окружної прокуратури не надано жодних доказів того, що земельна ділянка є речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000131 від 31.01.2025 року. При цьому, ОСОБА_4 наполягає на тому, що є добросовісним набувачем земельної ділянки та на законних підставах користується земельною ділянкою на підставі укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка зареєстрована у відповідності до вимог чинного законодавства України, а накладення арешту, в свою чергу, є неправомірним, і є втручанням у володіння та користування земельною ділянкою ОСОБА_4 .

Представник заявника - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданому клопотанні просив його розглянути без їх із заявником участі та задовольнити.

Прокурор Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій проти задоволення клопотання заперечував, і просив його розглянути без його участі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, подану прокурором заяву, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів, у такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК. Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

На переконання слідчого судді, відсутні дані, які б виправдовували подальше втручання у володіння заявником ОСОБА_4 належною їй земельною ділянкою, оскільки органом досудового розслідування не доведено необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування у такому арешті майна, зважаючи на тривалий термін здійснення досудового розслідування; підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном.

Прокурором Бориспільської окружної прокуратури не надано жодних доказів того, що земельна ділянка є речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000131 від 31.01.2025 року. При цьому, представник ОСОБА_4 наполягає на тому, що остання є добросовісним набувачем земельної ділянки та на законних підставах користується земельною ділянкою на підставі укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка зареєстрована у відповідності до вимог чинного законодавства України, а накладення арешту, в свою чергу, є неправомірним, і є втручанням у володіння та користування земельною ділянкою ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що заявник є добросовісним набувачем земельної ділянки.

Так, 10.10.2024 року між ТОВ «ЛЕГРАН-ЕСЕТС-МЕНЕДЖМЕНТ» в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:1607, площею 0,099 га, яка знаходиться на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі № 462.

Вказаний договір купівлі-продажу, є чинним і ніким не скасований.

Також, слідчий суддя враховує, що за час здійснення досудового розслідування ОСОБА_4 не було допитано, їй не повідомлено про підозру та не проведено жодної слідчої дії.

На переконання ОСОБА_4 , наявність кримінального провадження сама по собі не може вважатися достатньою підставою для накладення арешту, оскільки такий захід є одним із найбільш суворих обмежень, що істотно втручається у право ОСОБА_4 на безперешкодне володіння та користування земельною ділянкою відповідно до мети її придбання.

З цих підстав слідчий суддя приймає до уваги доводи адвоката ОСОБА_3 , що обмеження заявника права власності в даному випадку не є пропорційними завданням та меті кримінального провадження.

Враховуючи викладене клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-198, 205, 376 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2025 року по справі № 359/1178/25 (провадження № 1-кс/359/334/2025) на земельну ділянку загальною площею 0,099 га., з кадастровим номером :03:002:1607, яка належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1