Справа № 502/1181/25
УХВАЛА

06 січня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання захисника про визнання порушення правил підслідності,

визнання недопустимими доказів, закриття кримінального провадження та

негайне звільнення обвинуваченого з-під варти у кримінальному провадженні,

внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000203 від 09.02.2025 р. відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В ході судового розгляду відповідного кримінального провадження захисник обвинуваченого ОСОБА_5 подала 27.09.2025 клопотання, за змістом якого зазначила, що у кримінальному проваджені № 0000203 ОСОБА_4 інкримінуються замах на вбивство (ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України).

Разом з тим встановлено, що:

-потерпілий ОСОБА_6 , 1999 р.н., є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, отримав поранення під час події;

-за даними виїзду СОГ, перебуваючи на базі відпочинку «Тетяна», ОСОБА_6 вступив у конфлікт із двома військовослужбовцями ГУР;

-у ході конфлікту ОСОБА_6 заволодів автоматом одного з військовослужбовців та намагався залишити територію бази, при цьому здійснив один постріл у невстановленому напрямку;

- ОСОБА_4 , який не брав участі у конфлікті, почув постріл і побачив невідомого йому чоловіка у цивільному одязі з автоматом в руках;

-перебуваючи при виконанні військового обов`язку, ОСОБА_4 здійснив два постріли, щоб зупинити озброєного порушника, спричинивши поранення ноги та грудної клітини потерпілого.

Як зазначив захисник, і підозрюваний, і потерпілий у даній ситуації є військовослужбовцями, а подія відбулася у військовому середовищі під час виконання службових завдань.

Солдат ОСОБА_4 на момент інциденту 09.02.2025 перебував у місці тимчасової дислокації підрозділу в/ч НОМЕР_1 відповідно до наказу командування та бойового розпорядження. Будь-які твердження про його «перебування» на відпочинку не відповідають дійсності. Він знаходився там виключно як військовослужбовець, який виконував накази, ніс службу та діяв у рамках вимог Конституції, законів України та військових статутів.

Таким чином, на думку захисника, досудове розслідування у кримінальному провадженні поліцією було незаконним, оскільки відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України, злочини, вчиненій військовослужбовцями, розслідує виключно Державне бюро розслідувань.

На підставі викладеного, з посиланням на постанову ККС ВС від 11.02.2021 у справі № 127/3224/19 захисник просила суд:

1/ Визнати, що у кримінальному провадженні № 0000203 від 09.02.2025 порушено правила підслідності, встановлені ст. 216 КПК України.

2/ Визнати недопустимими всі докази, зібрані органами поліції.

3/ Закрити кримінальне провадження №0000203 на підставі ст. 284 КПК України.

4/ Негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти як такого, що утримується незаконно.

5/ Врахувати, що ОСОБА_4 діяв у статусі військовослужбовця та виконував наказ командування про охорону військового підрозділу.

Крім цього, 25.10.2025 захисником обвинуваченого було подано клопотання про визнання у кримінальному провадженні всіх зібраних стороною обвинувачення доказів недопустимими з аналогічних підстав щодо порушення підслідності.

Заявлені клопотання захисник підтримала в судовому засіданні та просила суд їх задовольнити.

Обвинувачений підтримав подані його захисником клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотань, оскільки досудове розслідування було проведено з дотриманням положень ст. 216 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, проаналізувавши релевантні положення законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Підслідність це врегульована законом сукупність ознак кримінального провадження, на підставі яких конкретне кримінальне провадження підлягає розслідуванню тим чи іншим органом досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 216 КПК України, якою регламентовано підслідність, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Тобто, за загальним правилом, досудове розслідування кримінальних правопорушень віднесено до компетенції слідчих органів Національної поліції.

Винятки з цього правила визначені в наступних частинах статті 216 КПК України, зокрема, частиною четвертою статті 216 КПК України визначено підслідність кримінальних правопорушень слідим органів державного бюро розслідувань.

Так, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 216 КПК України (в редакції, чинній на 09.02.2025 ) слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.

Визначенні поняття і перелік військових кримінальних правопорушень викладено в Розділі ХІХ Особливої частини КК України у статтях з 401 по 435-1 КК України.

Разом з тим, ОСОБА_4 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, тобто у вчиненні злочину, склад якого визначено (викладено) в Розділі ІІ Особливої частини КК України, досудове розслідування якого згідно положень ст. 216 КПК України підслідне слідчим органів Національної поліції.

Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 здійснювалось слідчим Національної поліції, слід прийти до висновку, що порушень підслідності у кримінальному проваджені допущено не було.

Інших, крім порушення правил підслідності, підстав для визнання зібраних в ході досудового розслідування кримінального провадження доказів, захисником у клопотанні наведено не було.

А за загальний правилом, визначеним ч. 1 ст. 89 КПК України, питання допустимості доказів суд вирішує під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Підстав, за яких має бути встановлена очевидна недопустимість доказів, захисником у клопотанні наведено не було.

Обвинувачений тримається під вартою на підставі судового рішення, тобто на підставах визначених конвенціональним та національним законодавством для такого утримання, що не є незаконним та свавільним.

Конкретні обставини вчинення діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_4 можуть бути встановлені лише після оцінки судом всієї сукупності досліджених з дотриманням положень КПК України доказів за наслідками змагального судового розгляду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотань захисника слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 216, 369-372 КПК України, ст. 115 КК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотань захисника обвинуваченого від 27.09.2025 та 25.10.2025 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1