Справа № 478/47/25 Провадження № 1-кп/478/43/2025
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
09 грудня 2025 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним до військової служби, 01 березня 2024 року, перебуваючи за місцем свого працевлаштування у відділі освіти, молоді та спорту Казанківської селищної ради Миколаївської області, будучи повідомленим працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним, відмовився від отримання повістки від працівників вищевказаного центру про призов на військову службу під час мобілізації та про необхідність з`явлення до вказаного відділу ТЦК та СП 04 березня 2024 року.
В подальшому, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, не маючи права на відстрочку, не маючи на те поважних причин, не з`явився 04 березня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення він не визнає в повному обсязі. Суду пояснив, що він є членом Релігійної громади християн віри Євангельської, у 2005 році прийняв водне хрещення та за своїми релігійними переконаннями не може носити та використовувати зброю. Зазначив, що про свої релігійні переконання він повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_3 , де вказував, що його віровчення не дозволяє тримати у руках зброю, просив розглянути варіант проходження альтернативної служби. Раніше він не проходив військову службу.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що дійсно у вказаних в обвинувальному акті даті та місці, він знаходився на робочому місці, у власному кабінеті разом із колегою ОСОБА_6 , коли з`явилися представники ІНФОРМАЦІЯ_3 та повідомили йому, що принесли повістку. Проте, представники ІНФОРМАЦІЯ_3 не надали посвідчення та не представились, натомість надали йому повістку про виклик до ТЦК та СП, яку він прочитав. Між тим, обвинувачений ОСОБА_4 відмовився отримувати повістку, після чого вони вийшли із кабінету та пішли. Із складеним актом про відмову від отримання повістки він ознайомлений не був, де його складали він не знає.
Також обвинувачений ОСОБА_4 визнав, що військово-лікарську комісію він проходив двічі, за результатами останнього висновку ВЛК, він був визнаний придатним до військової служби та про результати ВЛК був повідомлений та обізнаний, але не оскаржував їх в законному порядку через неотримання довідки про результати проходження комісії. Про те, що він погоджується із результатами ВЛК його змусили підписати представники ТЦК та СП, які були присутні під час проходження ним ВЛК. При цьому, він має хронічні захворювання.
Таким чином, обвинувачений вказує, що він відмовився від отримання повістки через те, що представники ТЦК та СП належним чином не представились, але ознайомившись із змістом повістки він відмовився від її отримання та не прибув у вказаний у повістці дату та час до ТЦК та СП, оскільки проходження військової служби зі зброєю йому забороняють його релігійні переконання та віровчення. Натомість, обвинувачений не ухиляється від проходження альтернативної служби, з чим звертався до ТЦК та СП, де просив забезпечити проходження ним альтернативної служби. Також, обвинувачений не погоджується із висновком ВЛК, вважає, що його змусили підписати згоду із відповідним висновком про його придатність до військової служби та вказує на наявність хвороб, які не дозволяють стверджувати про його придатність до військової служби.
У судових дебатах обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою провину у нез`явленні у час та місце до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте заперечував кваліфікацію його дій як кримінальне правопорушення. Пояснив суду, що повістка, від отримання якої він відмовився не була «бойовою».
Захисник у судовому засіданні вказував на те, що повістка, від отримання якої відмовився обвинувачений ОСОБА_4 не була «бойовою», а стосувалася лише необхідності явки обвинуваченого для уточнення даних у ТЦК та СП. Між тим, ТЦК та СП не розглянуто належним чином звернення обвинуваченого ОСОБА_4 та не забезпечено можливості проходження ним альтернативної служби, гарантії якої встановлено Конституцією України. Наголошував на тому, що релігійні переконання обвинуваченого несумісні із військовою службою.
Також захисник в ході судового розгляду кримінального провадження звертав увагу на розбіжності показів свідків, а саме, представників ТЦК та СП із фактичними обставинами справи, що на його переконання свідчить про надуманість та необґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 та просив виправдати обвинуваченого.
Крім цього, захисник вказував, що у матеріалах досудового розслідування під час ознайомлення із ними, було відсутнє повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 адресоване відділу поліції про ухилення ОСОБА_4 від мобілізації. Замість нього були лише додатки.
Захисник вказував на факт закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , що вбачається з відповідної постанови слідчого, яку в подальшому було скасовано та повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України незважаючи на те, що неявка до військомату є підставою для адміністративної відповідальності та накладення штрафу за ст. 210 КУпАП. Вказував, що відносно ОСОБА_4 не було складено жодного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та він не притягався до адміністративної відповідальності за будь-які порушення військового обліку.
З огляду на наведені обставини, сторона захисту просила суд ухвалити виправдувальний вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проведено судом лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
За результатами судового розгляду, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ сторін кримінального провадження, як з точки зору належності, допустимості, достовірності такй у їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, незважаючи на покази обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає, вважає, що його винуватість у інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ст. 336 КК України, доведена повністю.
Так, в ході судового розгляду кримінального провадження був допитаний свідок ОСОБА_7 , який перебуває на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснив суду, що ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку у вказаному відділі. Як особа, яка не проходила строкову службу, після досягнення 27 років ОСОБА_4 був переведений у статус військовозобов`язаного. Повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 виписував вказаний свідок особисто та вона була пов`язана із необхідністю явки для відправки до військової частини. У повістці було вказано дату, час та місце куди військовозобов`язаний ОСОБА_4 повинен був з`явитись. Оповіщений про дату, час та місце прибуття до ТЦК та СП ОСОБА_4 був групою співробітників ТЦК та СП у складі трьох осіб, які з метою оповіщення про призов на військову службу під час мобілізації прибули за місцем роботи ОСОБА_4 з метою вручення останньому повістки на відправку. Проте, ОСОБА_8 відмовився від отримання вказаної повістки, про що співробітниками було складено акт відмови від отримання повістки, на спеціальному бланку, який заповнювався власноруч. В подальшому, у призначений час, ОСОБА_4 не прибув до ТЦК та СП.
Також свідок вказав, що ОСОБА_4 проходив військово-лікарську комісію, за результатами якої був визнаний придатним до військової служби та підлягав призову за мобілізацією.
На уточнюючі запитання сторони захисту, свідок пояснив, що ОСОБА_4 було надано ІНФОРМАЦІЯ_3 документи, які підтверджують його віросповідання та членство в релігійній організації, проте питання щодо можливості проходження ОСОБА_4 альтернативної служби стосується строкової служби тому не було вирішено за зверненнями ОСОБА_4 , який підлягав призову на військову службу за мобілізацією. Відповіді на звернення ОСОБА_4 були надано, де роз`яснено неможливість застосування альтернативної служби.
Також свідок пояснив, що адміністративні матеріали відносно ОСОБА_4 не складались, оскільки адміністративні матеріали складаються за порушення військовозобов`язаними саме військового обліку.
Допитаний свідок ОСОБА_9 , який є військовослужбовцем, обіймає посаду електрика роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснив, що приблизно 01 квітня 2024 року, він заступив до групи оповіщення про призов громадян на військову службу за мобілізацією в складі трьох осіб. На підставі отриманого розпорядження, у складі вказаної групи, він, разом з двома іншими співробітниками прийшли до відділу освіту, з метою вручення ОСОБА_4 повістки про призов під час мобілізації. У приміщенні відділу освіти, вони зайшли до робочого кабінету, де перебував ОСОБА_4 та керівник відділу, в присутності якого сповістили ОСОБА_4 про необхідність у встановлену у повістці дату, час та місце прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку із призовом на військову службу. Оскільки ОСОБА_4 відмовився від отримання повістки, його було сповіщено про подальше складання акту відмови від підпису. В свою чергу, ОСОБА_4 повідомив групу сповіщення, що є віруючою людиною та у вказаний у повістці дату, час та місце не з`явиться.
Свідок уточнив, що особу ОСОБА_4 було підтверджено ним особисто, а також керівником відділу освіти, який в той час перебував у кабінеті разом із ОСОБА_4 . Про те, що у кабінеті знаходився саме керівник відділу на прізвище « ОСОБА_10 », свідок дізнався від нього самого. Акт відмови від підпису було складено даним свідком безпосередньо у ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки ОСОБА_4 повідомив, що відмовляється від проставляння підпису у ньому, а тому не було підстав для його складання у присутності ОСОБА_4 .
Допитаний свідок ОСОБА_11 , який є діючим військовослужбовцем, та на момент оповіщення ОСОБА_4 про призов був старшим групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 суду пояснив, що у певний день та час 2024 року (точну дату свідок не зміг точно пригадати), вони отримали розпорядження про оповіщення ОСОБА_4 про призов на військову службу під час мобілізації. Вони, будучи співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , у складі групи з трьох осіб, вирушили до місця роботи ОСОБА_4 , де, перебуваючи в робочому кабінеті останнього, намагалися вручити йому повістку про призов від отримання якої той відмовився. У той час, у кабінеті перебували двоє людей, а саме, ОСОБА_4 та інший чоловік.
Коли група оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 зайшла до кабінету, то представилася ОСОБА_4 співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 та повідомили про причину явки до нього. Всі у групі сповіщення мали посвідчення. Але ОСОБА_4 відмовився від отримання повістки після чого було складено акт про відмову від отримання повістки. У той час вони вручали саме бойову повістку.
Допитаний свідок ОСОБА_12 , який на момент оповіщення ОСОБА_4 про призов був у складі групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 суду пояснив, що був випадок, коли він у складі групи оповіщення, разом із іншими членами групи, намагалися вручити повістку ОСОБА_4 про призов, у зв`язку із чим прибули до відділу освіти. Зайшовши до кабінету, де перебував ОСОБА_4 та інша особа, яка представилась директором закладу, вони отримали відмову від ОСОБА_4 від отримання вказаної повістки. Як пояснив їм ОСОБА_4 , він має релігійні переконання, які забороняють проходження військової служби. Йому було роз`яснено, що буде складено відповідний акт відмови від отримання повістки, на що ОСОБА_4 повідомив, що у відповідному акті також не буде розписуватись.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який обіймає посаду старшого інструктора відділення рекрутингу та позаштатного юрисконсульта ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснив, що ОСОБА_4 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами проведеної обласної ВЛК був визнаний приданим до військової служби. За даними облікової справи військовозобов`язаного ОСОБА_4 раніше не проходив військової служби, тому підлягав пройти попередню базову військову підготовку.
Свідку відомо, що на ім`я ОСОБА_4 була виписана повістка про призов на військову службу, але від її отримання він відмовився та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначені дату та час. Бланк відповідної повістки фактично складається двох частин, повістки та відкріпного талону на відправку, форму якої було встановлено Інструкцією під грифом «ДСК» (для службового користування), від отримання якої відмовився ОСОБА_4 . Після того, як ОСОБА_4 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у вказані у повістці дату та час, відповідні матеріали, а саме, повістка, талон та акт відмови від отримання повістки було скеровано до відділення поліції для порушення кримінального провадження та притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за ухилення від мобілізації.
Свідок пояснив, що він розглядав заяву ОСОБА_4 про можливість проходження альтернативної служби та надав відповідь останньому, якою пояснив, що механізму застосування відносно осіб, які підлягають призову за мобілізацією не встановлено законодавством. При цьому, свідок зазначив, що проходження військової служби не передбачає автоматичного тримання в руках зброї та релігійні переконання ОСОБА_4 враховуються під час проходження навчання та при подальшому визначенні місця служби та посади ОСОБА_4 . При визначенні ОСОБА_4 бойової посади під час проходження військової служби, він не позбавлений можливості оскаржувати дану обставину.
На уточнюючі запитання сторони захисту свідок пояснив, що за ухилення від мобілізації не передбачено адміністративної відповідальності, тому адміністративний матеріал відносно неявки ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для призову не складався.
Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується сукупністю досліджених судом наступних письмових доказів.
Так, з дослідженого судом повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України судом встановлено, що 13 березня 2024 року на адресу Відділу поліції № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшов лист від ІНФОРМАЦІЯ_4 за вхідним № 1386-2024, яким повідомлено про факт ухилення ОСОБА_4 від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період. Вказаним листом повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_5 просив порушити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ст. 336 КК України.
З доданих копій документів до вказаного вище повідомлення, встановлено, що з Картки обстеження та медичного огляду від 03.10.2023 року та довідки ВЛК, складеної 03.10.2023 року за результатами проведення медичного обстеження ОСОБА_4 , останній був визнаний придатним до військової служби. Також, з копії повістки на відправку, яку також додано до наведеного вище листа-повідомлення, убачається, що ОСОБА_4 було наказано з`явитися 04 березня 2024 року о 8 год 00 хв. за певною адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 .
До вказаного листа-повідомлення додано копію акту про відмову від отримання повістки від 01.03.2024 року, зі змісту якого встановлено, що його складено представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що 01.03.2024 року було зафіксовано факт відмови громадянина ОСОБА_4 від отримання повістки. При цьому, ОСОБА_4 був оповіщений в усній формі та повідомлений про обов`язок прибути за повісткою на визначену дату та час.
Судом було досліджено також надані стороною обвинувачення оригінали доказів, отриманих на підставі ухвали слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 26.03.2024 року, протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28.03.2024 року з описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 28.03.2024 року, а саме:
- Картку обстеження та медичного огляду від 03.10.2023 року, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заперечуючи підвищену чутливість (не перенесення) до хімічних речовин, медикаментів, продуктів харчування тощо, а також щодо перебування на диспансерному обліку з приводу хронічних захворювань, на підставі ст.ст. 39В, 64 Г, 61В, розділу ІІ Розкладу хвороб, Таблиці додаткових вимог, визнано придатним до військової служби. Згідно із записом в нижній її частині, зворотного боку картки обстеження та медичного огляду, із постановою був ознайомлений ОСОБА_4 ;
- Довідку військово-лікарської комісії від 03.10.2023 року № 7/11, згідно якої ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 39В, 64 Г, 61В, розділу ІІ Розкладу хвороб, Таблиці додаткових вимог, визнано придатним до військової служби;
- повістку на відправку, з відкріпною розпискою, де відсутні записи щодо отримання повістки на відправку, складені на ім`я ОСОБА_4 , де, у повістці про відправку наказано ОСОБА_4 з`явитися 04.03.2024 року о 8 год 00 хв за певною адресою;
- акту про відмову від отримання повістки, складеного 01.03.2024 року представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 , за участі свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Проведеною на підставі постанови слідчого від 19.04.2024 року експертизою, результати якої містить досліджений судом Висновок експерта від 24.04.2024 року № СЕ-19/115-24/7257-ПЧ встановлено, що:
- підпис у картці обстеження та медичного огляду, у графі «підпис обстежуваного» - виконаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- підпис на зворотному боці картки обстеження та медичного огляду. в нижній її частині виконаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- запис «З постановою ознайомлен 03.10.23» на зворотному боці картки обстеження та медичного огляду, в нижній її частині виконаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається із заяви від 01.04.2024 року в ході досудового розслідування ОСОБА_4 надавав слідчому поліції копії:
- виписки із медичної картки стаціонарного хворого травматологічного відділення № 5909/1069, з якої встановлено, що в період з 31.10.2023 року по 13.11.2023 року ОСОБА_4 проходив медичне лікування, зокрема, 01.11.2023 року йому було проведено оперативне лікування, а саме: артроскопічна ревізія правого колінного суглобу, парціальна резекція внутрішнього меніску, а 13.11.2023 року було виписано із лікарні із визначенням задовільного стану;
- листки непрацездатності за періоди: з 06.03.2024 року по 08.03.2024 року; 09.03.2024 по 13.03.2024 року; 05.10.2023 року по 09.10.2023 року; 10.10.2023 року по 13.10.2023 року; 01.11.2023 року по 14.11.2023 року; 15.11.2023 року по 01.12.2023 року 18.12.2023 року по 29.12.2023 року. У всіх випадках, вказана підстава тимчасової непрацездатності: захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві; захворювання або травма загального характеру;
- розшифровки дослідження МРТ поперекового відділу хребта від 04.01.2024 року, проведеного Медичним центром «Медикам» із висновком за результатами дослідження та рекомендованою подальшої консультації із лікарем неврологом;
- посвідчення волонтера Товариства червоного хреста України, видане ОСОБА_4 , дійсне до 31.12.2024 року;
- заяви ОСОБА_4 від 29.01.2024 року, адресовану начальнику ТЦК про неможливість мобілізації через релігійні переконання, зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_4 письмово звернувся на адресу ТЦК та СП (чіткого адресата не вказано) із тим, що оскільки в чинному законодавстві існує прогалина щодо врегулювання питання мобілізації віруючих громадян, то необхідно застосовувати аналогію Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу». У вказаному листі ОСОБА_4 звертає увагу на те, що має релігійні переконання, а саме: неможливість тримання зброї в руках та приймати присягу, які унеможливлюють виконання його військового та мобілізаційного обов`язку;
- довідки від 29.01.2024 року про те, що ОСОБА_4 є членом «РЕЛГІЙНОЇ ГРОМАДИ ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ», яка також вказує, що ОСОБА_4 прийняв водне хрещення, за своїм віровченням та зареєстрованим статутом релігійна громада, до якої належить ОСОБА_4 відноситься до Об`єднання української церкви християн віри Євангельської.
Огляд зазначених вище документів було проведено слідчим СВ відділення поліції № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, про що було складено протокол огляду речей та документів від 01.05.2024 року.
Із листа слідчого ОСОБА_15 від 07.05.2024 року № 6875/65-2024 встановлено, що ОСОБА_4 також було надано до матеріалів кримінального провадження:
- заяву від 08.05.2024 року, якою ОСОБА_4 повідомив, що ознайомившись зі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він не має будь-яких підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
З листа ІНФОРМАЦІЯ_6 від 09.05.2024 року № 5/1399 встановлено, що ОСОБА_4 проходив військово-лікарську комісію у період з 24.02.2022 року по 03.10.2023 року та був визнаний обмежено придатним до військової служби. З копій документів, які додано до вказаного листа судом встановлено, що:
- Довідкою військово-лікарської комісії від 03.02.2023 року ОСОБА_4 було визнано обмежено придатним до військової служби на підставі ст.ст. 64Б, 61Б, 39В Розладу хвороб;
- Картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного від 15.04.2023 року № 01-10/1033 ОСОБА_4 було визнано обмежено придатним до військової служби на підставі ст.ст. 64Б, 61Б, 39В Розладу хвороб, Таблиці додаткових вимог.
З листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.05.2024 року № 5/1392, наданого у відповідь на запит слідчого від 07.05.2024 року № 6876/65-2024 встановлено, що ОСОБА_4 була виписана повістка для відправки у військову частину для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період, необхідність прибуття до 04.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . На визначену дату і час військовозобов`язаний ОСОБА_4 не прибув, поважних причин неявки не повідомив. Заяв про надання відстрочки від призову на військову службу від ОСОБА_4 не надходило.
З листа КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» від 08.05.2024 року № 01-13/284, наданого на запит слідчого від 07.05.2024 року № 6879/65-2024 встановлено, що ОСОБА_4 , в період часу з 14.11.2023 року по 01.12.2023 року та з 18.12.2023 року по 29.12.2023 року перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря ортопеда травматолога консультативно діагностичного відділення КНП «Казанківська БЛ» з діагнозом, пов`язаним із періодом видужування після хірургічного втручання. З копій доданих документів до вказаного листа встановлено:
- тимчасова непрацездатність ОСОБА_4 в період з 18.12.2023 року по 29.12.2023 року, про що свідчить ОСОБА_16 довідка з електронної системи охорони здоров`я б/д та б/н;
- дати обстеження ОСОБА_4 в періоди: 18.12.2023 року, 21.11.2023 року,15.11.2023 року, що вбачається із виписок бази даних ЕСОЗ;
- тимчасова непрацездатність ОСОБА_4 в період з 14.11.2023 року по 01.12.2023 року, про що свідчить ОСОБА_16 довідка з електронної системи охорони здоров`я б/д та б/н.
З листа КНП «Казанківська багатопрофільна лікарня» від 15.05.2024 року № 01-11/94, наданого на запит слідчого від 07.05.2024 року № 6880/65-2024 встановлено, що ОСОБА_4 , проходив амбулаторне лікування, в період часу: з 05.10.2023 року по 09.10.2023 року; з 10.10.2023 року по 13.10.2023 року; з 06.03.2024 по 08.03.2024 року; з 08.03.2024 року по 13.03.2024 року. З копій доданих документів з амбулаторної картки ОСОБА_4 до вказаного листа встановлено:
- дати обстеження ОСОБА_4 лікарем у періоди: 05.10.2023 року, 10.10.2023 року, 06.03.2025 року, 08.03.2025 року.
З листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.05.2024 року № 5/1457, наданого на запит слідчого від 14.05.2024 року № 2435/6511-2024, встановлено, що ОСОБА_4 була надана відповідь з роз`ясненням, щодо реалізації його прав відповідно до ст.ст. 35 та 65 Конституції України. З копій доданих до вказаного листа документів встановлено, що:
- листом від 01.02.2024 року № 2/314 ІНФОРМАЦІЯ_3 надав відповідь ОСОБА_4 щодо можливості альтернативної військової служби, де зазначив про неможливість з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційного обов`язку щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості держави. Вказаним листом запропоновано ОСОБА_4 під час призову на військову службу під час мобілізації заявити про свої переконання та вимагати призначення на посаду не пов`язану із триманням зброї для виконання інших суспільно-корисних робіт.
Відповідно до досліджених судом доказів, які були надані стороною обвинувачення, судом встановлено, що ОСОБА_4 є членом «РЕЛГІЙНОЇ ГРОМАДИ ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ», у 2005 році прийняв водне хрещення, релігійна громада за своїм віровченням та зареєстрованим статутом належить до Об`єднання української церкви християн віри Євангельської.
Будучи військовозобов`язаним, ОСОБА_4 двічі проходив військово-лікарську комісію, за результатами яких: був визнаний обмежено приданим до військової служби - 15.04.2023 року; був визнаний придатним до військової служби - 03.10.2023 року.
29.01.2024 року ОСОБА_4 звернувся на адресу ТЦК про неможливість мобілізації через релігійні переконання, на що у відповідь було складено лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.05.2024 року щодо неможливості застосування альтернативної служби.
Згідно повістки для відправки ОСОБА_4 було повідомлено про, необхідність прибуття до 04.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте у отриманні вказаної повістки останній відмовився та у визначену дату і час не прибув для відправки до військової частини. Про причини неявки до ТЦК та СП ОСОБА_4 не повідомляв, заяв про надання відстрочки від призову на військову службу від ОСОБА_4 не надходило.
В ході судового розгляду судом встановлено, що у періоди з 05.10.2023 року по 09.10.2023 року; з 10.10.2023 року по 13.10.2023 року; з 06.03.2024 по 08.03.2024 року; з 08.03.2024 року по 13.03.2024 року; з 14 .11.2023 року по 01.12.2023 року; з 18.12.2023 року по 29.12.2023 року ОСОБА_4 мав тимчасову втрату працездатності та проходив операційне втручання, період післяопераційне відновлення та ряд обстежень. Випадків тимчасової втрати непрацездатності у період, в який ОСОБА_4 мав обов`язок прибути до ТЦК та СП судом не встановлено.
В ході судового розгляду також було задоволено клопотання сторони обвинувачення про надання тимчасового доступу (з можливістю їх вилучення) до оригіналів довідок ВЛК від 03.10.2023 року про проведення медичного огляду ОСОБА_4 , які зберігались у ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З дослідженого протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09.10.2025 року та опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду встановлено, що прокурором у кримінальному провадженні було вилучено оригінал довідки 03.10.2023 року про проведення медичного огляду ОСОБА_4 .
Дослідивши Довідку військово-лікарської комісії від 03.10.2023 року № 7/11 судом встановлено, що за результатами ВЛК ОСОБА_4 було визнано придатним до військової служби.
Стороною захисту не спростовано вказаних доказів сторони обвинувачення, які суд визнає належними та допустимими доказами, які були досліджені в судових засіданнях, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, порушень вимог ст.ст.104,106,223 КПК України чи вимог ст.ст.87,99 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.
Також, в ході судового розгляду було розглянуто докази сторони захисту.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_17 , який обіймає посаду начальника відділу освіти, молоді та спорту Казанківської селищної ради Миколаївської області, суду пояснив, що обвинувачений ОСОБА_4 є його підлеглим та жодного разу він не був присутнім особисто під час вручення йому повістки та представників ТЦК та СП у відділі він не бачив.
Як свого підлеглого, свідок охарактеризував ОСОБА_4 позитивно, пояснив, що ОСОБА_4 працює від дня заснування відділу, завідує питаннями господарської частини та працює відмінно. У кабінеті ОСОБА_4 знаходиться разом із електриком та прибиральницею. Про те, що до відділу приходили представники ТЦК та СП він дізнався безпосередньо від ОСОБА_4 .
На уточнюючі запитання суду, свідок пояснив, що ОСОБА_4 не має бронювання від мобілізації, але вважає, що зі сторони ТЦК та СП почались переслідування ОСОБА_4 після того, як заклад тимчасово закрився та відмовився від харчування представників ТЦК та СП.
Також свідок повідомив, що у 2023-2024 роках на адресу начальника відділу освіти, молоді та спорту Казанківської селищної ради Миколаївської області надходили розпорядження ТЦК та СП про необхідність проходження працівників чоловічої статті військово-лікарської комісії та йому особисто відомо, що ОСОБА_4 проходив ВЛК.
Допитаний свідок ОСОБА_6 , який у той час перебував на посаді техніка-електрика відділу освіти, молоді та спорту Казанківської селищної ради Миколаївської області пояснив суду, що більше року тому, він працював у одному кабінеті із ОСОБА_4 та пригадує, що до них у кабінет приходили представники ТЦК та СП, які спілкувались із ОСОБА_4 , але він не прислуховувався до їх розмови, та не знає точного предмету їх розмови оскільки в той час виконував звіт по електроенергії.
На уточнюючі запитання, свідок пояснив, що приходило троє чоловік у військовій формі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , який є пастором Української Церкви Християн Віри Євангельської суду пояснив, що умови прийняття до Церкви полягають у тому, що людина повинна бути віруючого, чесною та справедливою, відповідати критеріям, про які говорить Біблія та проведеним обрядом хрещення приймає обіцянку служити Богу. Члени Української Церкви ОСОБА_19 є свідками цього. ОСОБА_4 є членом Церкви, займається соціальним служінням, випікає хліб для соціальної їдальні та, як сумлінна людина, виконує те, що його просять. Він особисто казав пастору про те, що має переконання не тримати в руках зброю, між тим, Церква не засуджує людей, які мають інші переконання щодо можливості тримати зброю, оскільки це вибір людини. Серед членів Церкви є люди, які проходять військову службу за мобілізацією. Також особисто від ОСОБА_4 свідку відомо, що він відмовився від отримання повістки через релігійні переконання. Проте заборони у віровченні тримати людині зброю не має, це особисте переконання кожної людини відповідно до заповіді «не вбий».
Також свідок пояснив, що Церква має Статут, та є належним чином зареєстрованою юридичною особою в Україні, яка віднесена до критичної інфраструктури держави.
Окрім цього, судом було проведено одночасний допит свідків, з метою усунення розбіжностей у показах.
Так, за результатами одночасного допиту свідків ОСОБА_9 , який обіймає посаду електрика роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_17 , який обіймає посаду начальника відділу освіти, молоді та спорту Казанківської селищної ради Миколаївської області судом було заслухано наступні покази.
Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що того дня, він у складі групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув до відділу освіти, де в кабінеті ОСОБА_4 знаходився його керівник ОСОБА_17 , в присутності якого представники ТЦК та СП представились, намагались вручити ОСОБА_4 повістку про призов, але той відмовився від її отримання.
Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що того дня, коли представники ТЦК та СП приходили до його підлеглого ОСОБА_4 та намагались вручити повістку він присутнім не був та не знаходився у кабінеті разом із ОСОБА_4 .
За результатами одночасного допиту свідків ОСОБА_11 , який на момент оповіщення ОСОБА_4 про призов був старшим групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , який у той час перебував на посаді техніка-електрика відділу освіти, молоді та спорту Казанківської селищної ради Миколаївської області судом було заслухано наступні покази.
Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що того дня, він був старшим групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 та в складі групи прибув до відділу освіти, де в кабінеті ОСОБА_4 знаходився інший чоловік, з вусами та невеликою бородою, в присутності якого представники ТЦК та СП, намагались вручити ОСОБА_4 повістку про призов.
Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що був присутнім у кабінеті разом із ОСОБА_4 , коли троє чоловіків у військовій формі прийшли до їх кабінету. Один чоловік. якого свідок впізнав як ОСОБА_11 спілкувався із ОСОБА_4 , а інші двоє були у проході та коридорі відповідно, оскільки кабінет невеликого розміру, то така кількість людей в ньому не вміщалася.
За результатами одночасного допиту свідків ОСОБА_9 , який обіймає посаду електрика роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , який у той час перебував на посаді техніка-електрика відділу освіти, молоді та спорту Казанківської селищної ради Миколаївської області судом було заслухано наступні покази.
Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що того дня, він у складі групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 прибув до відділу освіти, де в кабінеті ОСОБА_4 знаходився його керівник ОСОБА_17 , в присутності якого представники ТЦК та СП представившись, намагались вручити ОСОБА_4 повістку про призов, але той відмовився від її отримання.
Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що був присутнім у кабінеті разом із ОСОБА_4 , коли троє чоловіків у військовій формі прийшли до їх кабінету. Один чоловік спілкувався із ОСОБА_4 , а інші двоє стояли у проході та коридорі відповідно. Із показів свідка вбачається, що ОСОБА_9 був у дверях кабінету.
Також судом було досліджено письмові докази сторони захисту, зокрема: заяву ОСОБА_4 адресовану начальнику ТЦК про неможливість мобілізації через релігійні переконання (більш детальний зміст якої знаходить свого описання вище у даному вироку); довідку від 18.01.2024 року № 04, яку було видано ОСОБА_4 про те, що він є членом «РЕЛІГІЙНОЇ ГРОМАДИ ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ», у 2005 році прийняв водне хрещення (більш детальний зміст якої знаходить свого описання вище у даному вироку); лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.05.2024 року № 5/1392, наданий у відповідь на запит слідчого від 07.05.2024 року № 6876/65-2024 про неприбуття ОСОБА_4 у час та місце, визначені повісткою для відправки у військову частину для проходження військової служби (більш детальний зміст якої знаходить свого описання вище у даному вироку); Картку обстеження та медичного огляду від 03.10.2023 року, якою ОСОБА_4 визнано придатним до військової служби (більш детальний зміст якої знаходить свого описання вище у даному вироку); довідку військово-лікарської комісії від 03.10.2023 року № 7/11 (більш детальний зміст якої знаходить свого описання вище у даному вироку); акту про відмову від отримання повістки від 01.03.2024 року (більш детальний зміст якої знаходить свого описання вище у даному вироку).
З дослідженої судом довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.04.2024 року № 3/1028 встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку у вказаному відділі, не проходив строкову військову службу та зарахований у запас.
З дослідженої судом копії листа слідчого від 07.05.2024 року № 6875/65-2024 встановлено направлення запиту на адресу ОСОБА_4 щодо повідомлення про наявність підстав для відстрочки від мобілізації.
З дослідженої судом копії письмових вказівок Баштанської окружної прокуратури від 15.05.2024 року № 52/2-3115вих-24 встановлено, що у кримінальному провадженні були надані вказівки щодо встановлення фактичних релігійних переконань ОСОБА_4 , які перешкоджають йому виконувати військовий обов`язок.
З дослідженої копії постанови Баштанської окружної прокуратури від 31.10.2024 року встановлено, що постанову про закриття кримінального провадження від 31.05.2024 року було скасовано.
З дослідженого Статуту «Церкви Молитвенного будинку п`ятидесятників Християн Віри Єангельської» встановлено, що громада Церкви Християн Віри Єангельської в смт. Казанка є добровільним об`єднанням віруючих для сумісного служіння Богу. Членом Церкви може бути кожна людина, яка увірувала в Господа Ісуса Христа, як у свого особистого Спасителя, пережила народження згори, прийняла водне хрещення по вірі через повне занурення, сповідує хрещення ОСОБА_20 з ознакою інших мов. Церква є юридичною особою з моменту реєстрації Статуту.
З копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, встановлено державну реєстраціююридичної особи: «РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ».
З копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, сформованого 23.04.2024 року встановлено державну реєстрацію юридичної особи: «РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА ХРИСТИЯН ВІРИ ЄВАНГЕЛЬСЬКОЇ».
Також суду було надано стороною захисту протоколи допиту свідків: ОСОБА_13 від 04.04.2024 року; ОСОБА_9 від 03.04.2024 року; ОСОБА_11 від 04.04.2024 року; та письмові пояснення ОСОБА_23 від 01.04.2024 року, яким суд не надає оцінку, оскільки відповідні покази та пояснення вказаних осіб було отримано судом безпосередньо в ході судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до ст. 94 КПК України передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких й узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Так, судом враховано покази обвинуваченого, який визнав свою провину у неявці до ТЦК та СП за повісткою та пояснив суду, що відмовився від отримання повістки про відправку та не з`явився у вказаний у ній час за місцем призначення через релігійні переконання. Дослідженні судом докази сторони обвинувачення вказують, що ОСОБА_4 є військовозобов`язаною особою, яку за результатами ВЛК було визнано придатною до військової служби.
Наведені докази стороною обвинувачення як кожен окремо, так і у взаємозв`язку та своїй сукупності, поза всяким розумним сумнівом доводять факти того, що військовозобов`язаний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке суд кваліфікує за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
При цьому, дослідженні судом докази сторони захисту та посилання, не впливають на вірність вказаних висновків суду з огляду на наступне.
Так, диспозицією ст. 336 КК України передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
За приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті в редакції, чинній на момент неявки обвинуваченого ОСОБА_4 за повісткою на відправку).
Об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.
Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.
Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.
Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК України, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.
В ході судового розгляду, стороною захисту не наведено будь-яких обставин, що вказують на поважні причини неявки ОСОБА_4 за повісткою на відправку у час та місце вказані у ній та такі обставини за результатами судового розгляду судом встановлено не було.
Відповідно, факт неявки ОСОБА_4 за повісткою на відправку у час та місце вказані у ній, утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, а не адміністративного правопорушення на чому наполягав захисник.
Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника на неможливість призову на військову службу через наявність релігійних переконань, суд зазначає таке.
Статтею 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки, є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно зі статтею 65 Конституції України та ч. 1ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Положення ч. 4 ст. 35 Конституції України передбачають, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
Положенням Закону України від 12.12.1991 року № 1975-XII «Про альтернативну (невійськову) службу» (далі - Закон), яким унормовано правові підстави та порядок заміни військової служби альтернативною (невійськовою).
За змістом ч. 1 ст. 1 Закону альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.
Відповідно до ст. 4 Закону на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Отже можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період наведений Законне передбачає.
Таким чином, строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, тобто заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, цим Законом не встановлена.
Тим самим, держава Україна запровадила альтернативи військовій службі у мирний час і громадяни України можуть безперешкодно ними скористатися. Проте у воєнний час, під час мобілізації і оборонної війни обов`язок захисту України, яка за загальновідомими фактами, зазнала агресивного нападу з боку російської федерації, покладається на всіх громадян України незалежно від їхнього віросповідання.
Україна як держава веде облік осіб, які є військовозобов`язаними, і здійснює стратегічне планування оборонних операцій з урахуванням інформації про кількість осіб, які перебувають на такому обліку та можуть у разі загрози державності під час війни бути залучені до оборони держави.
Проте, призов за мобілізацією може зумовлювати виконання військового обов`язку не лише в бойовій обстановці, але може бути пов`язаний з іншими видами несення цієї служби, як наприклад виконання обов`язків водія, кухаря, ремонтника техніки тощо.
З цього приводу, 27.10.2025 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 573/838/24 дійшла до висновку: «…що призов на військову службу під час мобілізації здійснює суттєвий вплив на звичайний спосіб життя особи, оскільки вона забезпечує захист держави, а не продовжує займатися своєю попередньою діяльністю, вимушена змінити місце перебування (проживання), не може залишати військової частини, тощо. Також такий призов може мати певний вплив, в тому числі змінити, можливості особи звичним для неї способом сповідувати ту чи іншу віру, відвідувати релігійні та пов`язані з ними заходи.
Однак право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним. Тому об`єднаній палаті належить вирішити питання, чи є таке втручання виправданим з погляду тих положень Конституції України та міжнародних договорів, які допускають обмеження свободи сповідувати свою релігію.
Частина 2 статті 35 Конституції України, частина 3 статті 18 Пакту і частина 2 статті 9 Конвенції в схожих виразах допускають таке обмеження в інтересах громадського порядку або безпеки, здоров`я чи моралі, а також захисту прав і свобод інших людей. Усі ці положення вимагають, щоб таке обмеження було встановлено законом і було виваженим (пропорційним до заявленої мети).
Як і в інших випадках, закон, який визначає застосування таких обмежень, має бути чітким, зрозумілим для відповідної особи, а його застосування має бути передбачуваним та точним, щоб захистити особу від свавілля.
Об`єднана палата зазначає, що законодавець чітко відрізняє два види військової служби: строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації. Якщо в разі призову на строкову військову службу для сумлінного відмовника доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», то в разі призову під час мобілізації закон не передбачає такої можливості й, відповідно, процедури заміни.
На думку об`єднаної палати, національне законодавство відповідає критеріям доступності і чіткості. Також не викликає сумніву, що неможливість для військовозобов`язаного відмовитися від призову під час мобілізації є свідомим й послідовним вибором законодавця.
Як вважає об`єднана палата, неможливість відмовитися від військової служби на підставі переконань також має легітимну мету в ситуації, в якій перебуває держава.
У такій ситуації загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.
Об`єднана палата не бачить підстав вважати, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване частиною 4 статті 35 Конституції України, поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. Відповідно підхід законодавця, який виключив можливість такої заміни, відповідає статті 35 Конституції в сукупності зі статтями 17 та 65 Основного Закону України.
За таких обставин, на думку об`єднаної палати, законодавство, яке виключає можливість сумлінної відмови від призову під час мобілізації (в тому числі стаття 336 КК України, яка слугує забезпеченню призову під час мобілізації), не суперечить статті 35 Конституції України.
Тому об`єднана палата констатує, що законодавство не передбачає можливості уникнути призову за мобілізацією на підставі релігійних або нерелігійних переконань, навіть якщо їх щирість і послідовність не ставиться під сумнів, і таке обмеження свободи сповідувати свої релігійні або нерелігійні переконання має легітимну мету.».
Також суд вважає необхідним зазначити, що призов ОСОБА_4 на військову службу по мобілізації (як це зазначив в своїй постанові Верховний Суд України від 13 червня 2024 року (справа № 601/2491/22) не означає автоматично, що він зобов`язаний брати до рук зброю, адже з огляду на його релігійні переконання та конституційний обов`язок із захисту Вітчизни під час несення служби він міг бути задіяний у ремонті техніки, будівництві укріплень, вивезенні поранених, перевезенні вантажів та виконанні інших функцій, не пов`язаних із використанням зброї.
Виходячи з цього, суд проаналізувавши норми законодавства та правові висновки Верховного Суду вважає, що позиція сторони захисту про релігійні переконання обвинуваченого, як причина для неявки за повісткою на відправку обвинуваченого ОСОБА_4 , підстава для заміни військової служби за призовом по мобілізації та відсутність у діяннях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України є хибною, та зводиться не до спростування пред`явленого обвинувачення, недоведеність існування події кримінального правопорушення, відсутності умислу, дій чи бездіяльності ОСОБА_4 пов`язані з ухиленням від призову на військову службу за призовом по мобілізації тощо, а до незгоди проходити військову службу внаслідок власного тлумачення законодавчих норм та розуміння норм кримінального закону.
Суд враховує надані суду докази сторони захисту, які підтверджують членство обвинуваченого ОСОБА_4 в ОСОБА_25 , яка має Статут та належним чином зареєстрована як юридична особа, враховує релігійні переконання обвинуваченого, а також й випадок закриття з цих підстав кримінального провадження слідчим та скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження прокурором, надані вказівки та доручення у кримінальному провадженні, як і зміст пред`явленої підозри ОСОБА_4 , натомість, вказані докази не звільняють обвинуваченого від наслідків неявки за повісткою на відправку у час та місце, визначені у повістці та не впливають на правильність кваліфікації таких дій обвинуваченого та наявного складу кримінального правопорушення.
Що стосується змісту повістки та акту про відмову від отримання повістки, то стороною захисту не спростовано факту того, що повістка за формою чи змістом передбачала інше, ніж прибуття у вказані в ній місце та час саме для відправки.
Судом належним чином оцінено зміст повістки та відповідного акту та не встановлено того змісту, на який посилається сторона захисту, або змісту, який дозволяє неконкретне чи подвійне трактування вказаних документів. Так, з дослідженої судом повістки на відправку, з відкріпною розпискою до неї, відсутні записи щодо отримання її отримання, натомість її складено на ім`я ОСОБА_4 , де наказано ОСОБА_4 з`явитися 04.03.2024 року о 8 год 00 хв за певною адресою на відправку, разом із переліченими документами та речами вазаними на звороті. В свою чергу з акту про відмову від отримання повістки, складеного 01.03.2024 року представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено лише факт відмови від отримання повістки, і не вказано будь-яких даних щодо причин виклику обвинуваченого ОСОБА_4 за повісткою.
Суд критично оцінює також посилання захисника на розбіжності у показах свідків, які не доводять конкретної особи з працівників відділу освіти, яка була присутня під час відмови обвинуваченого ОСОБА_4 від отримання повістки, з огляду на відсутність впливу такої інформації на наявність події та складу кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим.
Суд також не знаходить підтвердження доводам захисника, який вказував, що у матеріалах досудового розслідування під час ознайомлення із ними, було відсутнє повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 адресоване відділу поліції про ухилення ОСОБА_4 від мобілізації, оскільки з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 10.01.2025 року вбачається перелік матеріалів досудового розслідування відкритих стороні захисту, де за порядковим номером 7 вказано відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Вказаний протокол підписано ОСОБА_4 на кожному аркуші та його захисником. Протокол також містить зауваження ОСОБА_4 про незгоду із підозрою з огляду на ненадання йому права на альтернативну службу.
Крім цього, суд критично оцінює посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на факт примусового підписання ним у результатах проведеного ВЛК на те, що він погоджується із результатами військово-лікарської комісії, оскільки в ході судового розгляду відповідні обставини не знайшли будь-якого підтвердження чи спростування.
Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на відсутність у нього можливості оскаржити результати ВЛК через неотримання Довідки ВЛК про результати медичного обстеження, то суд критично ставиться до таких тверджень, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено обставин відмови в наданні результатів ВЛК обвинуваченому, як і вчинення будь-яких дій обвинуваченим з метою отримання та оскарження результатів проведеного відносно нього медичного огляду та висновку. Крім цього, суд враховує, що з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 10.01.2025 року вбачається перелік матеріалів досудового розслідування відкритих стороні захисту, серед яких й відповідні матеріали ВЛК проведеної відносно обвинуваченого. Відповідно до цього, суд вважає, що в разі реальних заперечень з приводу результатів ВЛК обвинувачений мав достатньо часу для доведення їх хибності в порядку адміністративного або судового оскарження.
Таким чином, суд визнає доведеним, що ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним до військової служби, будучи повідомленим працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов на військову службу під час загальної мобілізації, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, не маючи права на відстрочку, не маючи на те поважних причин, не з`явився 04 березня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року та вчинив кримінальне правопорушення, кваліфіковане суд за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого та з досудової доповіді, складеної відносно обвинуваченого ОСОБА_4 Баштанським районним сектором № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях встановлено, що ОСОБА_26 характеризується позитивно як за місцем проживання так і за місцем роботи, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, одружений, не підтримує антисоціальну поведінку у суспільстві, є членом Церкви та релігійною особою, де займається суспільно-корисною працею. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюється як середній.
Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
При призначенні покарання суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.11.2023 року у справі № 641/1067/23, згідно з якою суд дійшов висновку про те, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, злочин, передбачений ст. 336 КК України представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.
Схожу позицію Верховний Суд виклав в постанові від 05.02.2024 року у справі № 625/67/23, якою залишено без задоволення апеляційну скаргу захисника в інтересах засудженого, а вирок Харківського апеляційного суду від 20.07.2023 без змін. Ухвалюючи судове рішення колегія суддів погодилася з твердженнями апеляційного суду, який зазначив, що місцевий суд не достатньо врахував суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, та того факту, що на території України введений воєнний стан, дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, а тому застосування інституту звільнення від відбування покарання не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинених нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченням, так і іншими особами.
Виходячи з цього, суд вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_4 неможливо застосувати положення ст. 75 КК України, тобто про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання із звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком.
Відповідно до статті 75 КК України при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи (постанови Верховного Суду від 23.05.2019 у справі № 700/401/17 та від 21.05.2019 у справі № 455/837/16-к).
Таким чином, суд вважає необхідним зазначити, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не лише не сприятиме запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку пов`язаного із захистом Батьківщини.
Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.
Згідно зі ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Згідно зі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують його покарання суд визнає виключно позитивну характеристику особи, факт притягнення до кримінальної відповідальності вперше та соціально-корисна праця у Церкві протягом тривалого періоду, який складає більше 20 років.
Разом з тим, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, виключно позитивні дані про особу винного, який хоча й вину визнав фактично частково, але вперше притягується до кримінальної відповідальності є глибоко віруючою особою, яка займається соціально-корисною працею у Церкві протягом тривалого періоду, який складає більше 20 років, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, суд вважає, що на підставі ч.1 ст. 69 КК України можливо перейти до більш м`якого виду покарання не зазначеному в санкції ст. 336 КК України, яке слід відбувати реально, однак у виді обмеження волі.
У постанові Верховного Суду від 11.05.2021 року у справі №336/4259/18 зазначено, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, суд приходить до висновку про те, що покарання у виді обмеження волі з застосуванням положень ст. 69 КК України, буде достатнім для виправлення обвинуваченого.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати складають 3786,40 грн на залучення експерта.
Відповідно до ст.100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.
З урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого та думки учасників кримінального провадження, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 12,69,75,368,370, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання за ст. 336 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі строком на 03 роки.
Строк відбуття покарання засудженому рахувати з моменту затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3786,40 грн, пов`язані із залученням експерта.
Речові докази: Картку обстеження та медичного огляду від 03.10.2023 року; Довідку військово-лікарської комісії від 03.10.2023 року № 7/11; повістку на відправку, з відкріпною розпискою (талоном) складені на ім`я ОСОБА_4 ; акт про відмову від отримання повістки, складеного 01.03.2024 року залишити у матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасований.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя