Справа № 178/2199/24
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2025 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000064, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 лютого 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Криниця Пружанського району Брестської області, громадянина України, має середню освіту, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працює на посаді механіка-налагоджувальника у ТОВ «Алан», раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживаючий по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року та території України, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан. На підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, з моменту введення воєнного стану в Україні та з моменту оголошення рішення про мобілізацію настає особливий період відповідно Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року, та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року та територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки було розпочато призов громадян за Мобілізацією у відповідності до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який проживає по по АДРЕСА_1 за результатами медичного огляду від 15 лютого 2024 року призовною військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі гр. 2 ст. 39Г "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року та відповідно гр. 2 ст. 39В "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року (чинної з 27.04.2024 № 262, по теперішній час, останнього визнано придатним для проходження військової служби, та на підставі чого вирішено призвати на військову службу за мобілізацією до лав Збройних сил України, відповідно до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", згідно якої на військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років та старші особи, та не мають права на звільнення або відстрочку від призову на військову службу.

15 лютого 2024 року військовозобов`язаному ОСОБА_3 , у зв`язку із заходами проведення призову за мобілізацією, на особливий період, було вручено повістку, якою останній викликався 16 лютого 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 для проведення призову за мобілізацією, та відправлення у військову частину однієї із військових частин України.

Однак, 15 лютого 2024 року, усупереч вказаних вимог законодавства, військовозобов`язаний ОСОБА_3 з метою ухилитися від призову за мобілізацією, на особливий період, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх суспільно небезпечних дій, достовірно знаючи про час та місце його виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби у зв`язку з призовом за мобілізацією, отримавши повістку та власноручно написавши в графі підпис військовозобов`заного «Відмовляюсь», замість особистого підпису на розписці про одержання повістки, та з надуманих неповажних причин, 15 лютого 2024 року, перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_2 , де будучи належним чином оповіщеним про призов до Збройних Сил України за мобілізацією, придатним до військової служби та не маючи підстав для отримання відстрочки від призову, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», розуміючи, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності є обов`язком громадян України, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації шляхом написання заяви про відмову у категоричній формі від призову до Збройних Сил України, та відповідно 16 лютого 2024 року не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім цього, 14 травня 2024 року, військовозобов`язаному ОСОБА_3 , у зв`язку із заходами проведення призову за мобілізацією, на особливий період, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 було повторно вручено бойову повістку, якою останній викликався 15 травня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 для проведення призову за мобілізацією, та відправлення у військову частину однієї із військових частин України.

Однак, 14 травня 2024 року, усупереч вказаних вимог законодавства, військовозобов`язаний ОСОБА_3 з метою ухилитися від призову за мобілізацією, на особливий період, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх суспільно небезпечних дій, достовірно знаючи про час та місце його виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби у зв`язку з призовом за мобілізацією, від отримання бойової повістки з надуманих неповажних причин, 14 травня 2024 року ОСОБА_3 відмовився, та відповідно 15 травня 2024 року не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, військовозобов`язаний ОСОБА_3 усупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, з метою ухилення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин, 15 лютого 2024 року написав заяву про відмову у категоричній формі від призову до Збройних Сил України, та 16 лютого 2024 року, а також 15 травня 2024 року не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, за ознаками ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в судовому засіданні визнав частково, розкаявся у скоєному і пояснив, що він дійсно отримував повістки для призову до збройних сил по мобілізації, але відмовився від призову, у зв`язку з хворобою.

Винність обвинувачуваного в судовому засіданні доведена матеріалами, наявними в кримінальному провадженні повідомленнями ІНФОРМАЦІЯ_2 , про дії обвинуваченого, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення / а.с. 6-8; а. с. 70 /, довідкою військово-лікарської комісії про стан здоров`я обвинуваченого / а.с. 13 /, копією облікової карти обвинуваченого / а.с. 14 /, Актом дослідження стану здоров`я обвинуваченого / а. с. 15 /; копією військового квитка обвинуваченого / а.с. 18-20 /, визнаними речовими доказами: оптичний носій інформації DVD-R «Patron» 4.7 gb/120 min, який містить два відеофайли під назвою перший «20240215_102102.mp4», розмір вказаного файлу 108974 КБ, другий «20240212_103559.mp4», розмір вказаного відео файлу 85356 КБ, від 15.02.2024 р.; розпискою про отримання повістки на відправку та мобілізаційне розпорядження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отриману 15.02.2024 року о 11:00 год. на 16:00 год. 16.02.2024 р., яка була надана ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.02.2024 № 2/КР/942 заявою про відмову від проходження військової служби за мобілізацією від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15.02.2024 р., зареєстрованої 19.02.2024 р. вх. № 2/кр/649, яка була надана ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.02.2024 р. № 2/КР/942; зразками почерку та підписів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 15 аркушах формату А4, які поміщено до паперового конверту НПУ та опечатано; списком придбання товарів, які належать ОСОБА_3 на 1 арк., який поміщено до поліетиленового файлу та опечатано; розпискою про отримання повістки на відправку та повістка виписана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вручена 14.05.2024 р. на 08:00 год. 15.05.2024 р.; оптичний носій інформації CD-R «ALERUS» 700mb/80min, який містить відео файл під назвою «video_2024-05-21_16-13-58», розмір вказаного відео файлу 18760 КБ від 14.05.2024; довідкою військово-лікарської комісії сержанта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 15 лютого 2024 року № 2/КР/186/1 та карткою № 165 обстеження та медичного огляду / а. с. 28; а.с. 35-36; а. с. 40-41; а. с. 52; а. с. 56; а. с. 79; а. с. 83; а. с. 139 /; висновком експерта № СЕ-19/104-24/12722-ПЧ від 25 березня 2024 року та фото таблицею до нього, встановившим, що рукописи у заяві від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про відмову від проходження військової служби за мобілізацією військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15 лютого 2024 року, зареєстрованої 19 лютого 2024 року, вх.. № 2/кр/649, виконані ОСОБА_3 ; Рукописний запис «Відмовляюсь» від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в графі «підпис військовозобов`язаного» у розписці про отримання повістки на відправку військовозобов`язаного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отриману 15 лютого 2024 року о 11:00 год. на 16:00 год. 16 лютого 2024 року, виконаний ОСОБА_3 / а. с. 62-67 /; висновком експерта № 286 від 02 серпня 2024 року, згідно якого встановлено у ОСОБА_3 певного захворювання / а. с. 119-131 /.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує вимоги ст. 65-67 КК України, а також позиції та роз`яснення Верховного Суду України.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно роз`яснень п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин. Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином та особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, має відстрочку (бронювання), має самостійний дохід, здійснив донат для потреб ЗСУ, надає посильну допомогу благодійній волонтерській організації щомісяця зі своєї заробітної плати, а також надає іншу допомогу в якості волонтера, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, тому вважає, за можливе призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст.65ККУкраїни) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Значення іспитового строку полягає і в тому, що тільки протягом цього строку особа визнається судимою і за нею здійснюється контроль та соціально-виховна робота.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Повною мірою врахувавши встановлені судом обставини, а також зваживши на роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Також суд вважає, що направлення ОСОБА_3 в місця позбавлення волі призведе до додаткових витрат держави на його утримання, а перебуваючи на волі, він буде робити свій вклад у зміцнення обороноздатності та економіки держави, який він робить на даний час, здійснюючи донати на ЗСУ та маючи позитивні орієнтири в цьому питанні.

Крім цього суд враховує, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, даних про притягнення до адміністративної відповідальності немає, його поведінка не становить загрози для оточуючих та суспільства, а вчинений ним злочин не знизить рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

Покарання з встановленням іспитового строку, на переконання суду, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - є законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи); в умовах введеного воєнного стану, приватний інтерес і позиція обвинуваченого не спричинить шкоду загальнонаціональному інтересу, який охоплює на сьогоднішній день сферу збереження державного суверенітету, територіальної цілісності держави.

В ході проведення досудового слідства Дніпропетровським НДЕКЦ проведено судову почеркознавчу експертизу № СЕ-19/104-24/12722-ПЧ на проведення якої затрачено 3786,40 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 26, 100, 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на ЧОТИРИ роки.

У відповідності зі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити за умови, що він на протязі ДВОХ років не скоїть нового злочину, періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави 3786,40 грн. за проведення судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/104-24/12722-ПЧ від 25 березня 2024 року.

Долучені до справи в якості речових доказів: оптичний носій інформації DVD-R «Patron» 4.7 gb/120 min, який містить два відеофайли під назвою перший «20240215_102102.mp4», розмір вказаного файлу 108974 КБ, другий «20240212_103559.mp4», розмір вказаного відео файлу 85356 КБ, від 15.02.2024 р.; розписка про отримання повістки на відправку та мобілізаційне розпорядження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отриману 15.02.2024 року о 11:00 год. на 16:00 год. 16.02.2024 р., яка була надана ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.02.2024 № 2/КР/942; заява про відмову від проходження військової служби за мобілізацією від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15.02.2024 р., зареєстрована 19.02.2024 р. вх. № 2/кр/649, яка була надана ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.02.2024 р. № 2/КР/942; зразки почерку та підписів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 15 аркушах формату А4, які поміщено до паперового конверту НПУ та опечатано; список придбання товарів, які належать ОСОБА_3 на 1 арк., який поміщено до поліетиленового файлу та опечатано; розписку про отримання повістки на відправку та повістка виписана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вручена 14.05.2024 р. на 08:00 год. 15.05.2024 р.; оптичний носій інформації CD-R «ALERUS» 700mb/80min, який містить відео файл під назвою «video_2024-05-21_16-13-58», розмір вказаного відео файлу 18760 КБ від 14.05.2024; довідку військово-лікарської комісії сержанта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 15 лютого 2024 року № 2/КР/186/1 та картку № 165 обстеження та медичного огляду зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського Апеляційного суду через Криничанський районний суд.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Повний текст вироку виготовлено 23 грудня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1