Справа № 308/5675/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потздам, Німеччина, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освітою вищою, одруженого, працюючого на посаді головного державного інспектора Закарпатської митниці, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обіймаючи посаду головного державного інспектора, відділу № 1 митного поста «Павлово» Закарпатської митниці Держмитслужби, тобто будучи службовою особою, маючи умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди, діючи з корисливим мотивом, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, виконуючи службові обов`язки у зоні митного контролю на пункті пропуску Павлово-Матьовце» митного поста «Павлово» Закарпатської митниці Держмитслужби, за адресою: м. Ужгород, вул.. Собранецька, 224, в січні 2021 року в ході спілкування із ОСОБА_6 висловив прохання надатинеправомірну вигоду, у вигляді грошових коштів в сумі 80 доларів США за кожен ящик переправлених ним тютюнових виробів через митний кордон країни та 22.02.2021 під час проходження митного контролю на пункті пропуску Павлово-Матьовце» митного поста «Павлово» Закарпатської митниці Держмитслужби, ОСОБА_3 з використанням свого службового становища вчинив дії в інтересах ОСОБА_6 , а саме не здійснив заходів щодо недопущення переміщення через митний кордон України 12 ящиків тютюнових иробів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон, а 24.02.2021, близько 15 год. 10 хв., ОСОБА_3 з метою одержання раніше обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 960 доларів США за безперешкодне проходження через митний кордон України вищевказаного товару, зустрівся з ОСОБА_6 поблизу супермаркету «Вопак», що в .Ужгород по вул. Капушанська, 35 та отримав від останнього у якості неправомірної вигоди грошові кошти в розмірі 27000,00 гривень, які попередньо було конвертовано ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_3 ..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України не визнав та показав наступне.

Він обіймав посаду головного державного інспектора, відділу № 1 митного поста «Павлово» Закарпатської митниці Держмитслужби. Його знайомий, машиніст потяга постійно йому говорив при зустрічі, що з ним хоче зустрітися знайома йому особа, він на це не реагував, однак в в кінці січня за ініціативою особи на прізвище ОСОБА_7 , вони зустрілися, останній знав про нього все. Потім він часто став йому телефонувати і просив зустрічі.

16.02.2021 він зателефонував Уманцеві і вони зустрілися в с. Минай Ужгородського району в районі торгового комплексу «Тиса». Підчас розмови ОСОБА_7 сказав, що він хоче перемістити цигарки потягом за кордон, на що він відповів, що наразі це не можливо зробити, оскільки відмінений рух потягів через погодні умови.

17.02.2021 ОСОБА_7 знову йому зателефонував і сказав, що треба зустрітися, він сказав, що не може і ОСОБА_7 прийшов до нього додому і знову просив його допомогти в переміщенні цигарок потягом через митний кордон України, але він відмовився, останній говорив, що цигарки так будуть заховані, що доступ до них не буде можливий, йому тільки буде потрібно проконтролювати.

22.02.2021, біля 10.00 год. він заступив на зміну, приїхав потяг, вони його доглянули, нічого не було виявлено іпісля того як потяг поїхав він отримав СМС повідомлення «дякую».

23.02.2021 ОСОБА_7 телефонував йому декілька разів, але він відмовився зустрічатися.

24.02.2021 ОСОБА_7 знову зателефонував йому, він повідомив йому, що зарас знаходиться в с. Пацканьово, останній сказав, що їде до нього і вони домовились зустрітися в 15.00 год. біля торгового центру «Вопак» в м. Ужгород. При зустрічі він сказав Уманцеві, що вони оглядали вагони і нічого не знайшли, крім цього тип вагонів не допускав можливості приховати цигарки, на що ОСОБА_7 йому відповів, що не знайшли тому що добре було сховано та передав йому грошові кошти.

Вважає, що відносно нього мала місце провокація організована правоохоронними органами.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України стверджується сукупністю зібраних в кримінальному провадженні доказів, зокрема письмовими документами, а саме:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 02.02.2021, (згідно п. 34 постанови Великої палати Верховного суду від 07.09.2021, справа № 1-421/10) з показів якого вбачається, що у січні 2021 року він мав намір відправити на територію Словаччини певні товари, а також тютюнові вироби з метою їх продажу. З цією метою, серед своїх знайомих почав шукати осіб, які б могли йому у цьому допомогти. У подальшому, через одного зі своїх знайомих, він познайомився з громадянином на ім`я ОСОБА_8 . Він розповів йому про свої наміри і вони неодноразово обговорювали з ОСОБА_8 цю ситуацію, останній під час розмови спонукав його на відправку таких товарів з приховуванням від митного оформлення. Під час таких розмов він погодився, що тютюнові вироби він буде відправляти шляхом їх приховання у залізничних вагонах які курсуватимуть залізницею до Словацької Республіки через митний пост «Павлово», що в с. Палло, Ужгородського району, Закарпатської області. У подальшому ОСОБА_8 почав просити у нього грошові кошти за безперешкодне, приховане переміщення таких тютюнових виробів у залізничних вагонах і якщо він не буде платити то в подальшому не зможе зайнятись будь яким переміщенням товарів. Після цього, він звернувся до правоохоронних органів.

11 та 12 лютого 2021 року він йому зателефонував та повідомив, що є розмова і призначив особисту зустріч на суботу, тобто 13 лютого 2021 року. На вказану зустріч він погодився. У телефонній розмові він повідомив, що розмова при зустрічі буде стосуватися питання про яке вони говорили раніше, тобто про безперешкодне переправлення цигарок через митний пост «Павлово», Закарпатської митниці Держмитслужби, у вагонах потяга, який курсуватиме з України до Словаччини. Погодившись на вказану зустріч, попередньо повідомивши працівників правоохоронних органів, близько обіду він прийшов на обумовлене ОСОБА_9 місце, а саме в м. Ужгород, по вул. Грушевсього, неподалік будинку №2. В ході розмови ОСОБА_10 йому повідомив, що першу партію цигарок він може завантажити до вагонів вказаного потягу, який їхатиме 16 лютого 2021 року. При цьому ОСОБА_10 зазначив, що у цей день його на зміні не буде, оскільки його зміна лише у четвер, тобто 18.02.2021. Разом з тим він зазначив, що будь-яких проблем не виникне, оскільки його колеги, тобто а також керівництво митного поста, обізнані у намірах ОСОБА_11 отримувати від нього неправомірну вигоду за відправку цигарок у вагонах потяга. ОСОБА_10 також зазначив, що він домовився і з працівниками Державної прикордонної служби. Тобто, з його слів, ні працівники митного поста, ані працівники прикордонної служби не оглядатимуть вагони, номери яких він повідомить. Крім того, під час розмови ОСОБА_8 йому сказав, що на перший раз необхідно завантажити не більше 5-6 ящиків цигарок, а коли він буде на чергуванні, можна завантажити хоч 20 ящиків. Пізніше ОСОБА_8 декілька разів йому телефонував, уточняв чи все в порядку та нагадував про розрахунок за його послуги та сприяння. Час від часу він телефонує через додатки «Viber» та «Whats App».

З ранку, близько 09.00 години 16 лютого 2021 року, йому зателефонував ОСОБА_8 через додаток «Whats App» та призначив зустріч. Під час зустрічі, яка відбулася у с. Минай, Ужгородського району, неподалік магазину «Тиса», ОСОБА_8 повідомив, що переміщення цигарок у потязі треба перенести з 16 на 22 лютого 2021 року, у зв`язку з тим, що курсування потягу змінили через снігопад. Крім того ОСОБА_8 зазначив, що будучи на чергуванні він зможе більш чітко контролювати процедуру огляду вагонів де знаходитимуться цигарки і тоді не буде жодних проблем з переправленням.

22.02.2021, близько 09.00 години він відправив ОСОБА_3 повідомлення через додаток «Whats App» про номер потяга, номери вагонів, кількість ящиків цигарок, а також час відправки.

24.02.2021, близько 15.00 години, під час зустрічі з ОСОБА_3 яка відбулася в м. Ужгород, біля центрального входу у супермаркет «Вопак», що по вулиці Капушанській в м. Ужгород останній запитав у нього чи приніс він попередньо обумовлені грошові кошти, а саме 960 доларів США, на що він йому сказав, що такі у нього. Після цього ОСОБА_3 надав йому вказівку іти за ним та направився до пункту обміну валют і сказав, щоб він обміняв долари США на українську гривню. Однак, працівниця пункту обміну валют відмовилася обмінювати такі, з невідомих йому причин. Після цього ОСОБА_3 йому сказав іти до іншого пункту обміну валют, який знаходиться неподалік, однак такий був закритий і він підійшов до незнайомого йому чоловіка та запитав чи не зможе він обміняти йому 1000 доларів США на гривні. Останній погодився і дав йому 27850 гривень. Після цього ОСОБА_3 наказав йому іти за ним та направився до входу у супермаркет «Вопак». Зайшовши у середину ОСОБА_3 зупинився та сказав йому перерахувати гроші. Після чого він відрахував 27 тисяч гривень і передав йому. Останній взяв кошти та заховав у кишеню куртки (т. 2 а.с. 53-61);

- заявою громадянина ОСОБА_6 на ім`я начальника УСР в Закарпатській області ДСР НП України, в якій він вказує, що державний інспектор на митному посту «Павлово» вимагає у нього неправомірну вигоду за переправлення у залізничних вагонах, через митний кордон України до Словаччини 50 ящиків цигарок, які він дозволить йому переміщати на протязі місяця (т. 1 а.с. 181);

- витягом з ЄРДР № 0000020 від 01.02.2021, правова кваліфікація ч. 3 ст. 368 КК України, згідно якого посадова особа контролюючого органу вимагає неправомірну вигоду від особи ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 178);

- наказом за № 465-о від 03.08.2020, яким підтверджується переведення ОСОБА_3 , головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Павлово» Закарпатської митниці Держмитслужби з 04.08.2020 на посаду головного державного інспектора, відділу № 1 митного поста «Павлово» Закарпатської митниці Держмитслужби (т. 1 а.с. 216-218);

- постановою прокурора про проведення контролю, в рамках зазначеного кримінального провадження, за вчиненням злочину від 02.02.2021, до якого залучено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 233-235);

- протоколом огляду та вручення грошових коштів від 24.02.2021, з фото таблицею грошових коштів, відповідно до якого оперуповноважений 3-го відділу УСР в Закарпатській області ДСР Національної поліції України ОСОБА_13 , в рамках зазначеного кримінального провадження за участю понятих та особи ОСОБА_6 провели огляд, ідентифікацію, копіювання та оброблення спеціальним люмінесцентним барвником «Світлячок-М» грошових коштів у сумі 1000 доларів США, купюрами по 100 доларів США, отриманих з спецфонду ДСР Національної поліції України та вручили останньому для фіксації та отримання фактичних даних про отримання неправомірної вигоди головним державним інспектором, відділу № 1 митного поста «Павлово» Закарпатської митниці Держмитслужби ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 182-187);

- протоколом вручення спеціальних технічних засобів, спрямованих на фіксацію ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій від 24.02.2021, відповідно до якого громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках зазначеного кримінального провадження, на виконання постанови про проведення контролю за вчиненням злочину надано спеціальні технічні засоби, марки «Уніка» та «Оберіг», з метою фіксації змісту розмови (т. 1 а.с. 188);

- протоколом огляду місця події, з відеофіксацією огляду місця події від 24.02.2021, за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника, понятих та особи громадянина України ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 , згідно яких в ході огляду місця події, а саме біля приміщення торгового магазину «Вопак» в м. Ужгород, вул.. Капушаенська, 35 громадянин України ОСОБА_14 добровільно видав грошові кошти, в сумі 1000 доларів США, купюрами по 100 доларів США, які з його слів йому передала якась особа, купюри яких відповідають тим купюрам, що зазначені у протоколі ідентифікації та помічення грошових коштів від 24.02.2021 (т. 1 а.с. 194-198);

- протоколом освідування особи від 24.02.2021, яким підтверджується, що підчас освідування обвинуваченого ОСОБА_3 , зроблено змиви з правої та лівої руки останнього (т. 1 а.с. 199-200);

- висновком експерта за № 1021 від 26.03.2021, з якого слідує, що на поверхені 10-ти банкнот, номіналом по 100 доларів США, вилучених, згідно протоколу огляду місця події від 24.02.2021 є нашарування спеціальної хімічної речовини неорганічної природи «Світлячок-М», на поверхні аркушів паперу із змивами з правої та лівої руки обвинуваченого ОСОБА_3 є нашарування спеціальної хімічної речовини неорганічної природи «Світлячок-М». яка має спільну родову належність із наданим для порівняльного дослідження зразком спеціальної хімічної речовини «Світлячок-М» (т. 1 а.с. 229-231);

- постановою про визнання речовими доказами від 25.02.2021, а саме грошових коштів у сумі 27000,00 грн., номіналом 500 грн., у кількості 54 купюри, добровільно виданих обвинуваченим ОСОБА_3 , які останнім були отриманні при обміні з доларів на гривні в особи ОСОБА_14 , біля приміщення торгового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в АДРЕСА_4 та грошових коштів у сумі 1000 доларів США, номіналом серія та номер яких відповідають серії та номеру, які були вручені громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для участі у проведенні НСРД під час пошуку, фіксації та отримання фактичних даних про отримання неправомірної вигоди головним державним інспектором, відділу № 1 митного поста «Павлово» Закарпатської митниці Держмитслужби ОСОБА_3 , тобто відповідають тим купюрам, що зазначені у протоколі ідентифікації та помічення грошових коштів від 24.02.2021 (т. 1 а.с. 223-224);

- ухвалою слідчого судді від 26.02.2021, якою накладено арешт на зазначені речові докази (т. 1 а.с. 225-227);

- протоколом про результати аудіо відео контролю особи від 09.03.2021 та аудіо відео файлом до протоколу, якими відображається факт розмови 13.02.2021 біля будинку № 2 по вул.. Грушевського в м. Ужгород між особою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 з приводу безперешкодного переміщення тютюнових виробів залізничними вагонами через державний кордон України (т. 2 а.с. 9-13);

- протоколом про результати аудіо відео контролю особи від 09.03.2021 та аудіо відео файлом до протоколу, якими відображається факт розмови 24.02.2021 ОСОБА_6 по телефону на вул.. Грушевського в м. Ужгород з обвинуваченим ОСОБА_3 та домовляються про зустріч біля центрального входу ТЦ «Вопак», що розташований за адресою м. Ужгород, вул.. Капушаенська, 35, де в подальшому зустрівшись намагалися в обмінному пункті вчинити обмін валюти на гривні, але працівники в обмінних пунктах їм відмовляли, сказали що фальшиві, далі підходять до особи чоловічої статі, яка здійснює обмін на вулиці, домовляються по 27.90, особа чоловічої статі перераховує долари та відраховує суму в гривнях, які передає ОСОБА_6 , після чого останній та обвинувачений ОСОБА_15 заходять до приміщення ТЦ «Вопак» де ОСОБА_6 перераховує гроші та передає обвинуваченому ОСОБА_3 і розходяться ( т. 1 а.с. 243-247, т. 2 а.с. 1-5);

- графіком виходу на роботу на лютий місяць 2021 МП «Павлово» Держмитслужби, з якого вбачається, що саме 22.02.2021 обвинувачений ОСОБА_3 виконував свої професійні обов`язки по контролю за перемішенням товарів через митний кордон України, а 24.02.2021 мав вихідний день (т. 1 а.с. 201);

- протоколом огляду мобільного телефону, вилученого в обвинуваченого ОСОБА_3 від 17.03.2021, зміст якого підтверджує телефонні зв`язки, через додатки «Viber» та «Whats App» між обвинуваченим ОСОБА_3 та громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т. 1 а.с. 236-242);

- висновком експерта № 923/924 від 27.04.2021, яким підтверджено, що грошові коштів у сумі 27000,00 грн., номіналом 500 грн., у кількості 54 купюри, добровільно виданих обвинуваченим ОСОБА_3 , виготовлені банкнотно-монетним двором Національного банку України та грошові кошти у сумі 1000 доларів США, номіналом 100 доларів США, у кількості 10 купюр виготовлені Федеральною резервною системою США (т. 2 а.с. 15-19).

Таким чином, невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 суд розцінює, як спосіб його захисту від пред`явленого йому обвинувачення і спростовується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, сторона захисту заявила про провокацію злочину правоохоронними органами, вказуючи на відсутність належної реєстрації заяви ОСОБА_6 , що свідчить про те, що заявник не мав статусу особи, яка звернулася за захистом, а був оперативно залученим агентом впливу для створення штучної ситуації одержання хабаря та посилається на відсутність допиту свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні, зазначаючи, що його показання, досліджені в ході судового розгляду, не можуть бути використані як доказ вини обвинуваченого, якщо стороною захисту не було забезпечено можливості перехресного допиту, а тому отримані результати такої провокації тягнуть за собою визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими.

Разом з тим, вирішуючи питання про допустимість/недопустимість доказів, які були отримані під час досудового розслідування, суд виходить з наступного.

Вирішення питання про допустимість доказів є прерогативою національних судів, а роль Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) обмежується оцінюванням загальної справедливості провадження, зокрема там, де на підставі доказів, здобутих із порушенням встановленого порядку, особа визнана винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Такий загальнопоширений правозастосовний підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ, яка відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується під час розгляду справ як джерело права.

При цьому, приписи ст.9 КПК України визначають однією із основоположних засад кримінального провадження законність, яка є фундаментальною юридичною категорією, критерієм правового життя суспільства і громадян, принципом, методом та режимом суворого, неухильного дотримання, виконання норм права учасниками кримінальних процесуальних відносин і гарантією правомірності застосованого примусу з боку держави.

Як неодноразово наголошувалося у постановах Касаційного кримінального суду, порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК України та іншими статтями КПК України, в яких такі правила сформульовані. Також суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Перевіряючи доводи сторони захисту, суд прийшов до висновку, що такий факт, як провокація злочину, не знайшов свого підтвердження, з огляду на таке.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з рекомендаціями Європейського суду з прав людини з метою перевірки дотримання права на справедливий судовий розгляд у випадку використання таємних агентів Суд насамперед перевіряє, чи влаштовувались пастки (те, що зазвичай називається «матеріальним критерієм провокації»), і якщо так, то чи міг заявник у національному суді скористатися цим для свого захисту («процесуальний критерій провокації»; пункти 37, 51 рішення у справі «Баннікова проти Росії» від 04 листопада 2010 року, заява № 18757/06).

Суд визначає пастку як ситуацію, коли задіяні агенти - працівники органів правопорядку або особи, що діють на їх прохання - не обмежуються суто пасивними спостереженнями протиправної діяльності, а здійснюють на особу, за котрою стежать, певний вплив, провокуючи її скоїти правопорушення, яке би вона в іншому випадку не вчинила, з метою зафіксувати його, тобто отримати доказ і розпочати кримінальне переслідування (пункт 55 рішення у справі «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2008 року, заява № 74420/01).

Аби встановити, чи було розслідування «суто пасивним», Суд вивчає мотиви, що виправдовували операцію проникнення, і поведінку державних органів, які її здійснювали. Зокрема, Суд встановлює, чи були об`єктивні сумніви у тому, що заявника втягнули у злочинну діяльність або схилили скоїти кримінальне правопорушення.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у судовій практиці Верховного Суду та практиці ЄСПЛ чітко розмежовуються захист від провокації із запереченням факту вчинення злочину загалом.

Так, у своєму рішенні від 08 липня 2021 року по справі «Берлізев проти України» (параграф 45) ЄСПЛ зазначив, що ситуація, за якої заявник стверджував про підбурювання його до одержання хабара, не підпадає під категорію «справ про провокацію злочину» (для порівняння рішення у справі «Раманаускас проти Литви»). При цьому хоча заявник сформулював свою скаргу, використавши термін «підбурювання», проте, як вбачається, по суті він скаржився, що його «підставили». Насправді заявник ніколи фактично не визнавав вимагання або одержання хабаря. Навпаки, як на національному рівні, так і у Суді він послідовно стверджував, що йому підкинули гроші до його кабінету, щоб заявника визнали винним у вчиненні злочину.

Крім того, у параграфі 46 вищенаведеного рішення, ЄСПЛ вказав, що з точки зору фактів не є послідовним заперечення заявником вчинення злочину та одночасне висунення ним скарги, що його спровокували його вчинити. Захист від провокації обов`язково передбачає, що обвинувачений визнає вчинення інкримінованих йому дій, але стверджує, що вони були наслідком незаконного підбурювання з боку працівників міліції. Однак, як вбачається з доводів заявника, він повністю заперечував свою причетність до злочину, що, на думку суду, перешкодило йому висунути обґрунтовану скаргу на «таємного агента» (agent provocateur). Отже, ця справа суттєво відрізняється від розглянутих судом раніше справ щодо стверджуваної провокації заявників органами державної влади, які підбурили їх до вчинення правопорушень, які за інших обставин не були б вчинені (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Любченко проти України»).

Отже у своєму рішенні ЄСПЛ констатував, що захист від провокації обов`язково передбачає, що обвинувачений визнає вчинення інкримінованих йому дій, але стверджує, що вони були наслідком незаконного підбурювання з боку працівників міліції.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 07 грудня 2022 року у справі № 385/619/16 (провадження № 51-2496км21), від 08 грудня 2022 року у справі № 466/9812/16-к (провадження № 51-3021км22) та від 24 серпня 2023 року у справі № 601/1704/19 (провадження № 51-550 км 23).

Частина 2 ст.246 КПК України передбачає, що негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб та провадяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, на думку суду, оскільки станом на 01.02.2021 в органів досудового розслідування були підстави для внесення відомостей до ЄРДР за ч.3 ст.368 КК України, то відповідно і були підстави для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а тому результати проведених по справі НСРД можуть бути допустимими доказами по цьому кримінальному провадженні, навіть за умови подальшої перекваліфікації, що і мало місце в цьому кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що до початку проведення негласних слідчих (розшукових) дій матеріали кримінального провадження містили дані, які вказують на реалізацію обвинуваченим своєї мети отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 ..

Згідно з даними, відображеними на цифрових носіях інформації, ініціативу отримати неправомірну вигоду виявляв саме ОСОБА_3 , незважаючи на відсутність провокаційних дій з боку заявника в ході спілкування із ним. Жодних активних дій заявник не вчиняв, до вчинення злочину не провокував, зокрема і словесними репліками чи діями.

Судом не встановлено факту підбурювання обвинуваченого до вчинення злочину, не наведено стороною захисту і доводів, які би свідчили про «активність» дій правоохоронних органів у ході здійснення досудового розслідування. Натомість з матеріалів кримінального провадження (вихідних телефонних дзвінків) вбачається, що ініціаторами зустрічей був як обвинувачений, так і сам заявник, ОСОБА_3 відповідав на дзвінки та погоджувався на зустрічі з заявником.

Перевіряючи репутацію заявника ОСОБА_6 судом не було встановлено того, що останній тісно співпрацював з правоохоронними органами, оскільки будь-яких даних про те, що він був/є заявником, свідком, понятим, викривачем в кримінальних провадженнях, які були підслідні вказаним органам, немає. Також відсутні і дані про те, що ОСОБА_6 притягався до кримінальної відповідальності.

Згідно ч.3 ст.271 КПК України, під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Судом не встановлено такого факту, що слідчий, чи будь-який інший працівник правоохоронного органу сприяв вчиненню злочину, або ж заявник, схиляли чи впливали на поведінку обвинуваченого насильством, погрозами, шантажем тощо.

Таким чином, аналізуючи інформацію на досліджених письмових доказах та її зміст, враховуючи загальний зміст всіх розмов в сукупності, а не їх частин, з огляду на показання свідка під час досудового розслідування, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність провокативних дій зі сторони органу досудового розслідування чи заявника ОСОБА_6 до вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, оскільки дії правоохоронних органів були пасивними, без спонукання особи жодними методами до вчинення протиправних дій.

Більше того, згідно з показаннями ОСОБА_3 , останній свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, не визнавав, оскільки він відмовився від пропозиції ОСОБА_6 допомагати йому в незаконному переміщенні тютюнових виробів з приховання у залізничних вагонах які курсуватимуть залізницею до Словацької Республіки через митний пост «Павлово», що в с. Палло, Ужгородського району, Закарпатської області (з його слів), поряд з цим фактично наголошував про провокацію, що з точки зору фактів не є послідовним заперечення обвинуваченим вчинення злочину та одночасне висунення ним версії, що його спровокували вчинити злочин. Захист від провокації обов`язково передбачає, що обвинувачений визнає вчинення інкримінованих йому дій, але стверджує, що вони були наслідком незаконного підбурювання з боку правоохоронних органів.

Згідно з ст.94 КПК України суд, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

За таких обставин, суд, оцінивши кожний доказ (належний та допустимий) та сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися в проханні службової особи надати неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.368 КК України.

Таким чином, стороною обвинувачення доведено те, що в діянні ОСОБА_3 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, що є підставою для кримінальної відповідальності.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин кримінального провадження, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії не тяжкого, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, одружений, позитивно характеризується, нагороджений грамотами та памятними нагрудними знаками за сумлінну службу в митних органах, має незадовільний стан здоров`я (онкологічне захворювання) та є особою похилого віку.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді штрафу.

Разом з тим, оскільки обвинуваченим був вчинений корупційний злочин з метою збагачення при перебуванні на посаді в митних органах, в суду немає підстав для незастосування додаткових покарань, які передбачені санкцією ч.1 ст.368 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати на залучення експертів у розмірі 9438,55 грн. слід стягну з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.. 100 КПК України.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2021, про накладення арешту на речові докази скасувати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000,00 (п`ятдесят одна тисяча) грн., з позбавленням права обіймати посади у митних та податкових органах, строком на 2 (два) роки.

Судові витрати на залучення експертів у розмірі 9 438,55 грн. слід стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави.

Речові докази: грошові кошти у сумі 27000,00 грн., номіналом 500 грн., у кількості 54 купюри, які упаковано в сейф пакет із номером В2018279, які зберігаються в УСР в Закарпатській області конфіскувати на користь держави, грошові кошти у сумі 1000 доларів США, 10 купюр, номіналом по 100 доларів США, які зберігаються в УСР в Закарпатській області повернути ДСР Національної поліції України, грошові кошти у сумі 4250 грн., які упаковано в сейф пакет із номером В2018263, мобільний телефон, марки «Сасунг», який поміщено в спец пакет із номером В2018264, які зберігаються УСР в Закарпатській області повернути власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2021 про накладення арешту на речові докази скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику обвинуваченого.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1