КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

представника власника майна - ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року, -

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000644 від 12.07.2024.

Зобов`язано уповноважену особу, в якої утримується тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 16.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 , негайно повернути його ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити повністю та накласти арешт на майно, яке вилучено в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, мобільного телефону марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору МЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон з номером НОМЕР_5 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_6 .

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000644 від 12.07.2024 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 436-2 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113 КК України.

Вказує прокурор, що вказане майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Так, за допомогою вказаного мобільного телефону «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_9 здійснювалась комунікація підозрюваного ОСОБА_10 з номеру мобільного телефону НОМЕР_7 та передавалась інформація про розміщення мобільних блокпостів ТЦК та СП та подальша публікація такої інформації на каналі підприємства «ALD Новини».

На думку прокурора відмовивши у накладенні арешту слідчий суддя позбавив можливості орган досудового розслідування одного із ключових доказів вчинення кримінального правопорушення, а також позбавив можливості у подальшому проведенні комп?ютерно-технічної експертизи вилученого майна на якому містяться докази вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 який підтримав подану апеляційну скаргу, думку представника власника майна ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, 3 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000644 від 12.07.2024 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 436-2 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113 КК України.

16.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_11 (справа №761/27703/25), проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 .

16.07.2025 вилучені в ході проведення обшуку предмети визнано речовими доказами.

29.07.2025 року (клопотання датоване 28.07.2025 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилученого 16.07.2025 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 .

Це клопотання мотивовано необхідністю забезпечити збереження речових доказів.

29.08.2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у задоволенні зазначеного клопотання прокурора було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні приведеного клопотання прокурора, внесеного в межах кримінального провадження № 0000644, про накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_5 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 та, дослідивши матеріали, які додані до клопотання, прийшов до висновку про відсутність достатніх доказів і правових підстав для накладення арешту на вказане майно, виходячи з того, що стороною обвинувачення не доведено законних правових підстав для арешту майна та розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що відсутні підстави відповідності такого майна вимогам ст. 98 КПК України.

Таке рішення слідчого судді не може бути визнано законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню у зв`язку з недотриманням слідчим суддею вимог КПК України стосовно розгляду клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається у випадку, якщо метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів, і накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У відповідності до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказаний мобільний телефон, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що постановою старшого слідчого 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_12 від 17 липня 2025 року, телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 визнано речовими доказами у кримінальному проваджені № 0000644 від 12.07.2024.

Прокурором надано до клопотання про арешт майна докази, які свідчать, що, телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 є знаряддям скоєння кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, посилання слідчого судді на те, що органом досудового розслідування не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні прокурора майно.

Таким чином, доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурорапершого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , -задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000644 від 12.07.2024.

Зобов`язано уповноважену особу, в якої утримується тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 16.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_3 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 , негайно повернути його ОСОБА_13 , -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000644 від 12.07.2024, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучено в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A50» в корпусі синього кольору МЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператору «Водафон з номером НОМЕР_5 , з сім картою мобільного оператору «Київстар» з номером НОМЕР_6 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/7108/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 761/31916/25

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_14

Доповідач: ОСОБА_1