Справа №485/836/25
Провадження № 1-кс/485/60/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Снігурівка

Слідчий суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000149 від 29 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, -

встановив:

05 лютого 2026 року ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про скасування арешту майна. В обгрунтування клопотання зазначив, що є володільцем та користувачем причепу марки "ЗАЗ-8101" з д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 . На вказаний причеп ухвалою слідчого судді від 01 травня 2025 року, в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000149, накладено арешт. З моменту вилученення причепу ніякі слідчі дії з ним не проводяться, підозра не пред"явлена. Перебуваючи на стоянці відділу поліції через неналежне зберігання погіршується технічний стан причепу, що порушує його права. Оскільки причин для подальшого утримання причепу немає, просить арешт скасувати, причеп передати йому на зберігання.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 клопотання підтримала.

Слідчий та прокурор подали заяви про відмову у задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що автомобільний причеп є знаряддям вчинення злочину, визнаний речовим доказом по справі. Станом на 06 лютого 2026 року у кримінальному провадженні триває виконання судово-економічної експертизи щодо розміру шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням. Окрім того, повернення причепу ОСОБА_4 може призвести до його відчуження останнім або продовження ним злочинної діяльності.

Дослідивши додані до клопотання документи, вислухавши представника заявника, слідчий суддя приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року, в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000149 від 29 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, накладено арешт, зокрема на автомобільний причеп бежевого кольору марки "ЗАЗ-8101" з д/н НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 разом із вмістом вказаного причепа свіжеспиляними стовбурами (частинами) дерев, різних за діаметром та довжиною загальним об`ємом 2 кубічних метри, фактичним володільцем яких є ОСОБА_4 , шляхом вилучення та поміщення на зберігання до ВП №2 Баштанського РВП ГУНП у Миколаївській області, на строк до скасування арешту.

Арешт був накладений з посиланням на п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Згідно положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування або суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Оскільки на даний час досудове розслідування кримінального провадження триває, причеп є речовим доказом по справі, потреба у подальшому арешті майна не відпала.

Разом з тим, застосування заходів забезпечення кримінального не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У § 44 рішення Lavrechov v. the Czech Republic від 20.06.2013 (заява № 57404/08) ЄСПЛ наголошує, що для того щоб втручання було сумісним із положенням першого речення частини першої статті 1 Протоколу № 1, воно повинно бути законним, задля загального (суспільного) інтересу та пропорційним, тобто воно повинно мати "справедливий баланс" між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав особи (див., зокрема, Beyeler v. Italy, заява № 33202/96, § 107, та Gladysheva v. Russia, заява № 7097/10, 06.12.2011, § 75). Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен враховувати, з одного боку, важливість переслідуваної мети, а з іншого тягар, який покладається на заявника, включаючи характер втручання, поведінку заявника та поведінку органів державної влади (див. Yildirim v. Italy, заява № 38602/02, та Forminster Enterprises Limited v. Czech Republic, заява № 38238/04, 09.10.2008, § 75).

З матеріалів клопотання вбачається, що автомобільний причеп бежевого кольору марки "ЗАЗ-8101" з д/н НОМЕР_1 , перебуває у законному володінні ОСОБА_4 з відома власника ОСОБА_5 . При цьому, номінальний власник причепу не позбавлений права на нього та інтересу у його поверненні. Докази на підтвердження зворотнього органом досудового розслідування не надано. За такого призначення у справі судово-економічної експертизи щодо розміру шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням не змінює мети арешту. При цьому, огляд причепу з фіксацією слідів вчинення кримінального правопорушення вже проведено.

За таких обставин, подальше перебування причепу під арештом у спосіб заборони користування ним, позбавляє законного володільця такого майна можливості використовувати його, та є непропорційним втручанням в його права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Даних про те, що ОСОБА_4 перешкоджатиме проведенню слідчих дій з арештованим майном матеріали клопотання не містять.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе, задовільнити клопотання ОСОБА_4 у частині скасування заборони користування арештованим майном.

У силу ч.3 ст.169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

На підставі викладеного і керуючись ст. 174, 309 КПК України, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000149 від 29 квітня 2025 року - задовільнити частково.

У кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000149 від 29 квітня 2025 року, скасувати заборону користування арештованим майном, а саме: автомобільним причепом бежевого кольору марки "ЗАЗ-8101" з д/н НОМЕР_1 , накладену ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 травня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1