Номер провадження: 11-сс/813/1767/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 22.08.2025 року про відмову в задоволенні його скарги щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 22.08.2025 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя зазначив, що в заяві ОСОБА_6 жодних вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень не наведено.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що слідчий суддя не приділив уваги зазначеній інформації в його заяві про вчинений злочин, не перевірив факти, викладені у ній та прийняв незаконне рішення.

Слідчий суддя заявив собі відвід від імені ОСОБА_7 , який розглянула інша суддя цього суду.

Крім того, слідчим суддею не вірно був визначений статус ОСОБА_6 як скаржника, оскільки норми КПК не містять в собі зазначеного правового статусу.

Також ОСОБА_6 посилається на той факт, що слідчим суддею було порушено його право у наданні доказів, а саме відео фіксації.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальний процесуальним законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді убачається, що вона відповідає приписам вказаної норми кримінального процесуального закону.

Вимоги ч.1 ст. 306 КПК України передбачають, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Апеляційним судом встановлено, що 07.08.2025 року до суду першої інстанції надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (з дислокацією в м. Одесі) щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Зі змісту скарги ОСОБА_6 убачається, що вона подана на бездіяльність посадових осіб другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, щодо невнесення відомостей в єдиний реєстр досудових розслідувань «Про вчинення злочину», посилаючись на те, що заявник звернувся до ТУДБР в м. Миколаєві про скоєння кримінального правопорушення поліцейськими Приморського ВП в М. Одесі ГУНП в Одеській області яке полягало у фальсифікації, яка виразилася у неправильному зазначенні ПІБ прокурора, який затвердив обвинувальний акт, адже прокурор ОСОБА_8 , який зазначений в обвинувальному акті ніколи не працював в органах прокуратури. Вказане засвідчується копіями 1-го аркушу обвинувального акту та відповіддю Офісу Генерального прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розділу II «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Зазначені вимоги законодавчих актів знайшли своє відтворення в правовій позиції, викладеній в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №347/1400/18 (провадження №51-2890км22), відповідно до якої слідчий (прокурор) після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР; таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по батькові (найменування) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Аналогічна позиція міститься також в п.п. 35-36 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №818/1526/18), в якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Частиною 1 ст.2 КК України, передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином.

Системний аналіз положень наведених норм законодавства свідчить про те, що підставами для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, підтверджують реальність конкретної події злочину, яка має бути очевидною і не викликати сумнівів. Тобто сама заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей до ЄРДР та для початку досудового розслідування і вказана заява (повідомлення) має містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

До того ж підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, диспозицією ч.1 ст. 366 КК України, встановлена відповідальність за складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

При цьому, відповідно до примітки до ст.358 КК України, під офіційним документом у цій статті 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Як на цьому обґрунтовано наголосив слідчий суддя, у заяві ОСОБА_6 жодних вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень не наведено. В заяві про вчинення злочину від 01.08.2025 року описано факт технічної помилки або обставин які є підставою для дисциплінарної відповідальності для слідчого та прокурора який поставив підпис поруч з ПІБ неіснуючого прокурора і вказані обставини є підставою повернення обвинувального акту прокурору (ст.291 КПК України) при розгляді провадження на стадії підготовчого судового засідання, але вони не свідчать про вчинення бодай якогось злочину (кримінального правопорушення) визначених КК України.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що в поданій до правоохоронного органу заяві, як і в скарзі слідчому судді, скаржником не наведено вагомих обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а тому зміст заяви не відповідає вимогам ч.5 ст.214 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий судді дійшов правильного висновку про те, що в поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення відсутні законодавчо визначені підстави внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Крім того, колегія суддів зауважує, що кримінальне провадження №0006442 від 05.12.2019 року перебуває у провадженні Приморського районного суду м. Одеси та на теперішній час судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

З огляду на викладене посилання ОСОБА_6 на те, що слідчим суддею було порушено його право у наданні доказів, а саме відео фіксації обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки це не є предметом судового розгляду скарги на бездіяльність, поданої в порядку ст. 303 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно розгляду заяви про відвід слідчого судді колегія суддів зазначає наступне.

Заявлений слідчому судді ОСОБА_1 відвід був розглянутий суддею ОСОБА_9 , яка не знайшла підстав для його задоволення.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Посилання ОСОБА_7 на те, що слідчим суддею був неправильно визначений його процесуальний статус, що обмежує його права, зокрема право на апеляційне оскарження судового рішення не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2025 року було розглянуто скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність органу досудового розслідування. При цьому в тексті даної ухвали процесуальний статус ОСОБА_6 під час розгляду даної справи зазначався як «скаржник».

Зі змісту ухвали та скарги ОСОБА_6 вбачається, що таку було подано у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, згідно з яким на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Водночас порядок розгляду слідчим суддею відповідної скарги, поданої в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, визначено ст. 306 КПК України. Зокрема ч. 3 даної статті визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що під час розгляду слідчим суддею скарги на бездіяльність дізнавача особа, що звернулась з такою скаргою має процесуальний статус «особи, яка подала скаргу» незалежно від того, який процесуальний статус такої визначено у відповідному кримінальному провадженні під час його досудового розслідування. Оскільки поняття «скаржник» є тотожним «особі, яка подала скаргу».

Отже, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що в ухвалі від 22 серпня 2025 року було вірно відображено статус ОСОБА_6 як учасника справи - «скаржник».

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 22.08.2025 року, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 214, 303, 304, 306, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 22.08.2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4