КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1238/2026 Категорія: ст. 303 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2025 року, відмовлено у задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 19 вересня 2025 року №136237/38.4.3/15-25.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Міністерства юстиції України ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали; скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2025 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апелянт просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що ухвала була постановлена без участі представника Мін`юста, оскаржувана ухвала до електронного кабінету Міністерства юстиції України в підсистемі «Електронний суд» надійшла лише 24 листопада 2025 року, тому вважає, що строк пропущений з поважних причин.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. Так, апелянт зазначає, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що як слідчий суддя, так і особа, чия бездіяльність оскаржується, здійснили поверхневий та абсолютно формальний аналіз заяви Міністерства юстиції без вивчення у повному обсязі доданих матеріалів. Зокрема, підставами для звернення Мінюстом із вказаною заявою стало рішення Європейського суду за заявою ОСОБА_7 № 23953/17, яким, зокрема, встановлено порушення Державою Україна статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта зобов`язано сплатити заявнику 2400 євро відшкодування моральної та матеріальної шкоди. З огляду на те, що ЄСПЛ виносить рішення проти Держави, а не конкретних фізичних/юридичних осіб, а суд встановлює порушення Конвенції, а не внутрішнього законодавства Держави, із вказаного рішення неможливо встановити, внаслідок чиїх саме дій завдано збитків Державному бюджету України та конкретні обставини вчинення вказаних дій.

При цьому, як наголошує апелянт, встановлення конкретних службових осіб, які неналежно виконували свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в результаті чого було завдано шкоди як охоронюваним законом правам ОСОБА_7 , так і державним інтересам, у вигляді понесених збитків, є обов`язком компетентних слідчих органів, які, як вважає апелянт, зобов`язані після отримання заяви Мінюсту прийняти та зареєструвати заяву, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення посадовими особами - суддями - кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, і направити на адресу заявника витяг з ЄДРДР.

Однак, органом досудового розслідування не було розглянуто вказану заяву відповідно до вимог Закону, відтак, зважаючи на те, що органом досудового розслідування не було розпочато досудове розслідування за викладеними у заяві фактами, що є порушенням ст. 214 КПК України, була подана скарга до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України.

Апелянт вказує на те, що з висновками слідчого судді не згодна, оскільки слідчим суддею не досліджено фактичних обставин, викладених у скарзі, а тому вважає, що за поданою заявою уповноважена особа ТУ ДБР, розташованого у м. Києві,повинна була внести після отримання заяви про кримінальні правопорушення до ЄРДР відомості про вказане у заяві кримінальне правопорушення.

Представник Міністерства юстиції України ОСОБА_6 , керівник Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, ОСОБА_8 належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Від ОСОБА_6 надійшла заява, в якій вона просить провести апеляційний розгляд за її відсутності.

Від уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, будь-яких заяв та клопотань не надійшло.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить такого висновку.

Що стосується клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, то колегія суддів враховує, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У той же час, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то згідно з положеннями ч. 3 вказаної статті строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_6 повідомлена про день, час та місце розгляду скарги шляхом направлення СМС-повідомлення на номер телефону, який зазначений у скарзі, тобто, ОСОБА_6 була повідомлена про розгляд скарги у встановленому законом порядку. Більш того, іншим представником Міністерства юстиції України ОСОБА_9 подане клопотання про розгляд справи без участі представника МЮ України.

Оскаржувана ухвала постановлена 7 листопада 2025 року. З урахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України останній день подачі апеляційної скарги є - 12 листопада 2025 року - робочий день середа.

24 листопада 2025 року копія ухвали направлена як до електронного кабінету Міністерства юстиції України, так і до електронного кабінету ОСОБА_6 (ас. 26-26 зв.).

Апеляційна скарга ОСОБА_6 , як представником Міністерства юстиції України, подана через систему «Електронний суд» 25 листопада 2025 року, тобто, поза межами встановленого законом строку.

Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК Українипередбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Доводи ОСОБА_6 про те, що копія оскаржуваної ухвали була направлена 24 листопада 2025 року, матеріалами справи не спростовано, а, відтак, без ознайомлення з повним текстом ухвали слідчого судді, в якій викладене обґрунтування прийнятого рішення, вона була позбавлена можливості подати своєчасно апеляційну скаргу. За таких обставин колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущений з поважних причин, а, відтак, підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів враховує таке.

Як убачається з матеріалів провадження, 19 вересня 2025 року Міністерство юстиції України звернулось до Державного бюро розслідувань з заявою про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України, невстановленими посадовими особами органів державної влади, здійснення досудового розслідування та встановлення осіб, внаслідок дій або бездіяльності яких Європейським судом прийнято рішення проти України, з метою подання Міністерством юстиції позову до винної особи.

Листом Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, від 15 жовтня 2025 року Міністерство юстиції України було повідомлено про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР на підставі поданої заяви, оскільки не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень.

24 жовтня 2025 року представник Міністерства юстиції України ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, та просила зобов`язати уповноважену особу Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, внести відомості до ЄРДР за заявою Міністерства юстиції України від 19 вересня 2025 року № 136237/38.4.3/15-25 та провести досудове розслідування.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя обґрунтував прийняте рішення тим, що заява Міністерства юстиції України не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину та можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. Крім того, слідчий суддя вказав, що подана заява не містить викладу конкретних обставин об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365, 367 КК України.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому відомості, які вказують на ознаки складу злочину, кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Тобто, закон передбачає необхідність попереднього вивчення дізнавачем, слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя, заява Міністерства юстиції України не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, тобто, не зазначені фактичні дані, що можуть свідчити про реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Відтак, доводи апелянта про те, ухвалою від 7 листопада 2025 року слідчий суддя порушив норми ст. 214 КПК України є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відомості до ЄРДР слід вносити із заяви, яка може мати ознаки злочину, а перевіряти це поза межами кримінального провадження нормами КПК України заборонено, то колегія суддів зауважує, що, хоч кримінальний процесуальний закон і не вимагає від заявника зазначення у заяві усіх складових злочину, разом з тим, відомості не по будь-якій заяві про вчинене кримінальне правопорушення тягнуть за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР уповноваженою на те особою, тобто не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення, виключно з огляду на її назву, набуває статусу цього документа, і подання такої заяви не тягне за собою безумовні процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР.

Колегією суддів за результатами розгляду апеляційної скарги встановлено, що розгляд скарги представника Мінюсту на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою Міністерства юстиції України від 19 вересня 2025 року проведено слідчим суддею з дотриманням вимог процесуального закону, а ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 7 листопада 2025 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто, відповідає вимогам ст. 370 КПК України, відтак колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про порушення вимог процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів не убачає підстав для скасування ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2025 року, а тому апеляційна скарга представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 19.09.2025 №136237/38.4.3/15-25, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4