Справа № 362/5689/24
Провадження № 1-кп/362/320/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області під головуванням судді ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (№ ЄРДР № 0000470 від 14.07.2024) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_2 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Васильків Київської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працює, одружений, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше судимий, а саме: 29.08.2023 Васильківським міськрайонним судом за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки,

Учасники провадження:

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілий ОСОБА_9 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_2 ,

захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

ВСТАНОВИВ :

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

14.07.2024 близько 18 год 00 хв (точний час не встановлено) під час дії воєнного стану, ОСОБА_2 перебував поблизу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у останнього вник умисел на відкрите викрадення чужого майна.

В подальшому ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, розуміючи, що на території України діє воєнний стан, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, користуючись своєю віковою та фізичною перевагою перед малолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , застосував відносно ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, у вигляді нанесення декількох ударів рукою по обличчю останньому.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вчинення грабежу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та свідомо бажаючи їх настання, розуміючи, що на території України діє воєнний стан, ОСОБА_2 відкрито заволодів велосипедом, який перебував в користуванні малолітнього ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_2 , не зважаючи на прохання малолітнього ОСОБА_9 повернути велосипед, сів на нього та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на свій власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_2 спричинив потерпілому ОСОБА_9 фізичну шкоду у вигляді садна на обличчі по центру, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, та майнову шкоду на суму 1133 грн. 33 коп.

ІІ. Кваліфікація діяння та застосування кримінального закону

Дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно в умовах воєнного стану.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину визнав частково, зокрема підтвердив, що дійсно побив потерпілого та взяв його велосипед, однак зробив це через те, що той забрав у нього його мобільний телефон. Велосипед в подальшому передав, щоб його повернули потерпілому. Це сталося за наступних обставин: 14.07.2024 він йшов додому, був напідпитку, йому стало зле, тому він присів навпочіпки. Потерпілий та ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), якого знав наглядно, підійшли до нього і без приводу почали обзивати нецензурною лайкою. Він зробив їм зауваження, однак вони його не послухали і продовжували. В цей час у нього з кишені на землю випав його мобільний телефон. Він побачив як потерпілий підняв цей мобільний телефон і поклав до своєї сумки. Він, ОСОБА_2 , почав прямувати додому, а діти бігли за ним і продовжували його обзивати. Тоді він зайшов за куток і, коли діти підійшли, схопив потерпілого, вдарив долонею по губам. Потерпілий кинув велосипед і побіг у зворотну сторону, а ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) залишився і сказав йому віддати велик. Тоді вони вдвох крикнули до потерпілого, щоб той повернувся за велосипедом, але ОСОБА_9 не реагував. Він, ОСОБА_2 , пояснив, що йому велосипед не потрібен, хай потерпілий приходить і сам його забирає, але хлопці не повернулись, тому він попрямував з велосипедом додому. Біля ставка зустрів ОСОБА_17 . Той попросив у нього велосипед з`їздити до магазину. Він дав йому велосипед і сказав, щоб віддав велосипед хлопцям біля магазину.

Законний представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що в неї активна, спокійна дитина. 14.07.2025 син поїхав на велосипеді на ставок з друзями. Через деякий час їй подзвонила продавчиня з магазину і повідомила, що на її дитину напали і забрали велосипед. Вона прибігла туди, на місці вже була поліція і сидів ОСОБА_2 у кайданках, велосипед був поруч. Як розповів їй син, чоловік попросив велосипед, він відмовив, тоді обвинувачений наніс 3 удари по обличчю рукою і забрав велосипед. Дитина за ним бігла, просила віддати, але той не віддав. Велосипед в подальшому повернув інший чоловік. Ні про які конфлікти між ним і обвинуваченим, про те, що її син лаявся на обвинуваченого чи цькував його, він не розповідав, до подій ОСОБА_2 вони не знали.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні в присутності психолога та законного представника з дотриманням умов його безпеки, відповідно до ч. 2 ст. 353, ч. 9 ст. 352 КПК України, про що заявляла клопотання законний представник потерпілого, показав, що події відбувалися влітку 2024 року, точну дату не пам`ятає, було приблизно 16:49 год. Він з друзями їхав із ставка, зустріли жінку ОСОБА_18 ( ОСОБА_2 ), яка попросила знайти останнього. Вони знайшли його, коли він валявся п`яним, неадекватним. Один з них поїхав - повіз мобільний телефон ОСОБА_2 його дружині, а ОСОБА_2 в цей час почав його, ОСОБА_9 , бити, потягнув за одяг, наніс чотири удари, а тоді забрав велосипед. Обвинувачений питав, де його телефон, на що він, ОСОБА_9 , відповів, що повезли мобільний телефон його дружині. Обвинувачений сказав, що поверне велосипед, коли йому повернуть мобільний телефон. Якийсь інший дядько повернув йому пізніше велосипед, сказав, що йому його подарував ОСОБА_19 ( ОСОБА_2 ).

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні в присутності свого законного представника та психолога показав, що зустрівся із ОСОБА_9 , побачив, що якась тітка плаче, просить знайти її хлопця. Вони поїхали шукати і знайшли. Свідок вказав на обвинуваченого як на особу, яку вони знайшли. Цей чоловік спав, а ОСОБА_9 почав його будити. Розмови між ними він не чув, бо стояв приблизно за 50 метрів. Потім цей чоловік розізлився, почав наносити удари ОСОБА_21 , останній кричав: «Ай, больно!». Тоді чоловік забрав велосипед і пішов в бік ставка, а ОСОБА_9 побіг за ним.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що він відпочивав на озері, а тоді пішов до магазину і побачив як по дорозі їде ОСОБА_2 на велосипеді. В районі ресторану «Вікторія» він, ОСОБА_17 , зупинив ОСОБА_2 і попросив у нього велосипед з`їздити до магазину. ОСОБА_2 був у стані алкогольного сп`яніння, сказав, що може цей велосипед йому подарувати. Він, ОСОБА_17 , відмовився, сказав, що велосипед йому не потрібен, з`їздить і поверне, на що ОСОБА_2 просто віддав йому велосипед. Він, ОСОБА_17 , поїхав, а ОСОБА_2 залишився на місці. Потім його по дорозі зупинила машина, з якої вийшли хлопці і запитали, де він взяв велосипед. Він пояснив, що йому його дав ОСОБА_19 ( ОСОБА_2 ) з`їздити до магазину. Біля магазину стояла юрба людей, в тому числі діти, йому пояснили, що хлопчик, імені якого він не запам`ятав, потерпілий, є власником цього велосипеда. Тілесних ушкоджень на ньому він не помітив. В ході розмови він зрозумів, що сталося, потім приїхала поліція і його допитали.

Сторона захисту вказувала на те, що свідок ОСОБА_17 був допитаний в судовому засіданні без жодного із захисників обвинуваченого, у зв`язку з чим вони не змогли поставити йому запитання. Також сторона захисту зазначала, що захисник ОСОБА_11 в позасудовому порядку опитав вказаного свідка і той дав інші покази, ніж він давав в судовому засіданні. У зв`язку з чим просив допитати свідка ОСОБА_17 повторно.

Прокурор зазначив, що покази свідка ОСОБА_17 , які він давав в судовому засіданні, такі ж самі, як і покази, які він давав під час досудового розслідування. Вказане твердження прокурора захисниками не оспорювалось.

Суд вислухав позицію сторони захисту і обвинувачення з приводу повторного допиту свідка ОСОБА_17 і відхилив клопотання захисника як необґрунтоване з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_17 є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині з дислокацією в АДРЕСА_3 . Останній прибув за викликом в судове засідання до Васильківського міськрайонного суду, однак через неявку захисників обвинуваченого, розгляд справи було відкладено, задоволено клопотання свідка про допит його з приміщення Ірпінського міського суду Київської області за допомогою відеоконференції. В наступне судове засідання свідок ОСОБА_17 прибув до Васильківського міськрайонного суду Київської області для дачі пояснень, однак жоден з трьох захисників обвинуваченого повторно в судове засідання не з`явилися. У зв`язку з поясненнями свідка ОСОБА_17 про те, що його найближчим часом буде направлено в зону бойових дій, тому він не зможе дати покази в судовому засіданні, судом залучено захисника для здійснення захисту за призначенням для проведення окремої процесуальної дії допиту свідка.

Таким чином, свідок ОСОБА_17 був допитаний у судовому засіданні у встановленому законом порядку в присутності адвоката ОСОБА_14 . Його покази були логічними і послідовними, не відрізнялися від показів, що він давав на досудовому розслідуванні, що не заперечувалось стороною захисту, опитування свідка захисником в позасудовому порядку не має доказового значення. Захисниками обвинуваченого адвокатами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_17 в їх присутності не заявляли ні безпосередньо після допиту вказаного свідка, ні після допиту потерпілого. Вказане клопотання було заявлено вже перед переходом до стадії дебатів і розцінюється судом як таке, що подане з метою затягування судового розгляду, а тому судом відхиляється.

Стороною обвинувачення при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження, було заявлено про допит в якості свідків, також малолітніх ОСОБА_22 та ОСОБА_16 .

Від законного представника ОСОБА_22 матері ОСОБА_23 надійшла заява, в якій вона заперечувала проти проведення допиту її сина. Враховуючи вказану заяву, прокурор відмовилась від допиту свідка ОСОБА_22 , сторона захисту не наполягали на допиті вказаного свідка.

Свідок ОСОБА_16 неодноразово з`являвся для надання показів за викликами в судові засідання разом із своїм законним представником, однак його допитано не було, оскільки судові засідання відкладалися через неявку захисників обвинуваченого. 16.09.2025 до матеріалів справи прокурором долучено заяву законного представника малолітнього свідка ОСОБА_16 ОСОБА_24 , яка вказала, що заперечує проти проведення допиту чи інших слідчих дій за участі ОСОБА_16 , так як вона вважає, що ці дії впливають на його психологічний розвиток.

Враховуючи вказану заяву, прокурор відмовилась від допиту свідка ОСОБА_16 . Сторона захисту наполягала на допиті вказаного свідка, просила застосувати до нього привід.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ч. 3 ст. 140 КПК України, привід свідка не може бути застосований до неповнолітньої особи.

Таким чином, оскільки законний представник малолітнього свідка ОСОБА_16 після неодноразових явок до суду, коли допит малолітнього не відбувся через неявку жодного з трьох захисників обвинуваченого, вважає, що це негативно впливає на його психологічний розвиток, у зв`язку з чим заперечує щодо допиту останнього, привід до вказаного свідка застосувати не можливо, суд вважає, що для прийняття рішення достатньо тих доказів, які були досліджені судом, захисником не надано жодних пояснень, що саме мають підтвердити чи спростувати покази неповнолітнього свідка і як це може вплинути на прийняття судом рішення, тому вважає, що відмова від допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні за таких умов не є порушенням права обвинуваченого на захист.

Судом досліджено докази, які надано стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

- рапорт про виклик на лінію 102, з якого вбачається, що 14.07.2024 о 20:20 год з органів охорони здоров`я повідомили про побиття невідомим чоловіком ОСОБА_9 , імовірний діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій кісток носу, останнього госпіталізовано до Боярської лікарні;

- рапорт про виклик на лінію 102, з якого вбачається, що 14.07.2025 о 17:47 год неповнолітні повідомили про те, що невідомий чоловік в наркотичному сп`янінні б`є малу дитину восьми років;

- протокол огляду місця події з фототаблицею від 14.07.2024, об`єктом якого є територія земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Васильків, вул. Саносвітній, неподалік будинку № 18, в ході огляду ОСОБА_10 добровільно видала слідчому велосипед, належний їй, яким користувався її син ОСОБА_9 ;

- протокол огляду місця події з фототаблицею від 14.07.2024, об`єктом якого є територія ґрунтової дороги, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання з відеозаписом від 12.07.2024, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 в присутності законного представника (матері) та психолога впізнав особу, що стояла третьою зліва, як особу, яка його побила і забрала належний йому велосипед;

- довідка до протоколу впізнання особи, з якої вбачається, що під № 3 стояв ОСОБА_2 , решта сторонні особи;

- виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з якої вбачається, що ОСОБА_9 отримав забій волосистої частини голови, перебував під спостереженням з 14.07.2024 по 15.07.2024, даних за струс головного мозку не виявлено;

- протокол проведення слідчого експерименту від 08.08.2024, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 з диском як додатком до нього, в ході якого ОСОБА_9 розповів та показав, де він знайшов обвинуваченого, продемонстрував, куди і як саме останній наносив йому тілесні ушкодження, як забрав велосипед і куди на ньому поїхав;

- висновок експерта № 102 від 10.08.2024, відповідно до якого згідно результатів обстеження у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: садно нижньої губи, встановлено клінічний діагноз «Забій волосистої частини голови». Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею контакту, за своїми властивостями могли утворитись у терміни, які вказані у постанові, та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Описані вище тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах, на які вказує ОСОБА_9 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 під час проведення слідчих експериментів за їх участі;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з відеозаписом від 15.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_26 в присутності законного представника (матері) впізнав під номером 4 особу, що побила ОСОБА_9 ;

- довідка до протоколу впізнання особи, з якої вбачається, що на фото № 4 зображений ОСОБА_2 , на решті фото зображені сторонні особи;

- протокол проведення слідчого експерименту від 08.08.2024, проведеного за участю ОСОБА_26 з диском як додатком до нього, в ході якого останній розповів та показав, де вони знайшли обвинуваченого, як ОСОБА_9 намагався розбудити ОСОБА_2 , як останній встав, погнався за ОСОБА_9 , як забрав у нього велосипед, а тоді побив і поїхав в бік річки;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з відеозаписом від 15.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_22 в присутності законного представника (матері) впізнав під номером 3 особу, яку бачив особисто;

- довідка до протоколу впізнання особи, з якої вбачається, що на фото № 3 зображений ОСОБА_2 , на решті фото зображені сторонні особи;

- протокол проведення слідчого експерименту від 08.08.2024 з диском як додатком до нього за участі ОСОБА_22 , в ході якого він розказав та показав як приїхав і побачив, що б`ють ОСОБА_9 , показав, де його бив обвинувачений, куди саме, як відтягував його, як забрав велосипед;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з відеозаписом від 15.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_20 в присутності законного представника (матері) впізнав під номером 2 особу, яку бачив особисто вживу;

- довідка до протоколу впізнання особи, з якої вбачається, що на фото № 2 зображений ОСОБА_2 , на решті фото зображені сторонні особи;

- протокол проведення слідчого експерименту від 08.08.2024 з диском як додатком до нього за участі свідка ОСОБА_20 , в ході якого він показав, де лежав чоловік, якого вони шукали на прохання його дружини, як ОСОБА_9 підійшов до того чоловіка і почав його будити, а той чоловік почав бігти за ОСОБА_9 , показав як ОСОБА_9 взяв свого велосипеда і почав з ним тікати, однак в нього не вдалося втекти, оскільки той чоловік забрав велосипед, показав як чоловік давав ляпаси ОСОБА_9 , потім почав бити кулаками по обличчю, розказав як в ОСОБА_9 потекла кров з носа і з губи;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 12.08.2024, в ході якого вилучена медична документація на потерпілого ОСОБА_9

- висновок експерта № СЕ-19/111-24/42636-ТВ від 02.08.2024, відповідно до якого ринкова вартість дитячого велосипеду марки «Mustang» Sport 16» чорного кольору, придбаного в 2024 році станом на 14.07.2024 могла становити 1133.33 грн.;

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.08.2024 за участі ОСОБА_2 , який розказав та показав, де хлопці на велосипедах на піску не втримали рівновагу і впали, розказав, що один розвернув велосипед і побіг назад, показав, як він, ОСОБА_2 , притримав велосипед за колесо, як взяв хлопця за плече і дав йому ляпас по губах, показав, як той хлопець кинув велосипед і побіг від нього, а він, ОСОБА_2 , підняв велосипед і сказав, щоб хлопець забрав велосипед, однак хлопець не підходив, показав як взяв велосипед і в яку сторону він з ним пішов, пояснив, що хотів віддати його батькам, коли вони приїдуть, хотів пояснити, що діти зловживають нецензурними словами, ображають людей.

Стороною захисту докази суду не надавались.

IV. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності до вимог КПК України.

Даючи оцінку поясненням потерпілого та свідків, наданими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в цілому вони логічно та об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у провадженні, є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості. Певні розбіжності та неточності стосовно слів та образ, які були висловлені потерпілим та іншими малолітніми в бік обвинуваченого, в яку сторону хто побіг, в що були одягнені, на які вказує сторона захисту, не мають значення для вирішення питання щодо наявності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вони пояснюються малолітнім віком потерпілого та свідків, їх емоційним станом та часом, який пройшов з моменту події.

Даючи оцінку зазначеним вище показанням обвинуваченого ОСОБА_2 , даними ним в судовому засіданні, суд зазначає, що обвинувачений вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України визнав частково, а саме: визнав лише факт відібрання велосипеду і побиття потерпілого ОСОБА_28 , однак, разом з тим, вказував, що зробив це через те, що потерпілий забрав у нього його мобільний телефон, а велосипед в подальшому передав, щоб його повернули потерпілому.

Дані покази обвинуваченого, зокрема вказівка на відсутність умислу на грабіж в його діях та повернення потерпілому велосипеду в подальшому через іншу людину, суд вважає способом захисту з метою полегшення своєї відповідальності, а вину ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 186 КК України доведеною зібраними в справі доказами, зокрема показами потерпілого ОСОБА_28 , який був допитаний безпосередньо в судовому засіданні в присутності законного представника і психолога, і в правдивості показів якого у суду немає підстав сумніватися, оскільки його покази також підтверджуються показами свідка ОСОБА_20 , відповідно до яких обвинувачений вирвав велосипед із рук ОСОБА_28 , наніс останньому декілька ударів в обличчя, а потім залишив місце події на велосипеді, не дивлячись на те, що потерпілий біг за ним і просив повернути велосипед; та показами свідка ОСОБА_17 , який підтвердив, що обвинувачений дав йому велосипед і сказав, що може цей велосипед йому подарувати, після чого він, ОСОБА_17 , на вказаному велосипеді поїхав до магазину, що вказує на розпорядження обвинуваченим на власний розсуд велосипедом, яким він силою заволодів перед цим у потерпілого, тобто про умисел ОСОБА_2 на заволодіння велосипедом для власних потреб.

Таким чином, позиція сторони захисту, що обвинуваченим було заподіяно потерпілому легкі тілесні ушкодження з метою виховання потерпілого та бажанням отримати назад свій мобільний телефон, який останній в нього забрав, спростовуються, крім пояснень потерпілого, свідків, фактичними діями обвинуваченого у обставинах, що склалися, а саме: обвинувачений забрав велосипед і повів його до себе додому, а не залишив на місці події чи не віддав матері потерпілого або ж ОСОБА_16 , який залишився з обвинуваченим після того, як потерпілий втік, і який вказував на необхідність повернення велосипеда потерпілому, що підтвердив обвинувачений в своїх показах.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.05.2023 у справі № 576/1421/20 (провадження № 51-3943 км 22) зазначено, що «грабіж визнається закінченим з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням)»

Така ж позиція містяться і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справах № 658/1658/16-к (провадження № 51-735км18), № 335/1893/16-к (провадження № 51-437км18).

Таким чином посилання захисника щодо порядку розпорядження майном (передав свідку ОСОБА_17 ) не можуть свідчити про відсутність корисливого мотиву в діях засудженого.

Враховуючи все вище зазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю доведена. Дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно в умовах воєнного стану.

V. Призначення покарання. Оцінка обставин, які пом`якшують, обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про покарання, відповідно до статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином; особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше судимий, на обліках не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст.ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вище зазначене, а також думку законного представника потерпілого, обвинуваченого, його захисників та прокурора, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі з ізоляцією від суспільства, обмежень для призначення якого, з огляду на вимоги ст. 63 КК України, не вбачається, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання, та сприятиме виправленню обвинуваченого, а також буде достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_2 раніше судимий 29.08.2023 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 рік, на основі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, тобто ОСОБА_2 на шлях виправлення не став і вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, у період іспитового строку, в зв`язку з чим остаточне покарання ОСОБА_2 необхідно призначити в порядку ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання.

VI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Відносно ОСОБА_2 після його фактичного затримання 14.07.2024 ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2024 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність залишення без змін запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили.

Питання щодо долі речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

З обвинуваченого підлягають стягненню документально підтверджені витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-24/42636-ТВ від 02.08.2024 в розмірі 1514,56 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2023 та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_2 за цим вироком вважати момент набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_2 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.07.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи на користь держави в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп.

Речові докази:

- дитячий велосипед марки «Mustang sport» чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 Обухівського РУП, повернути власнику ОСОБА_10 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1