УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 947/13058/25

провадження № 51-4289 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року,

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень та встановлені обставини

За вироком Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо арешту майна, стягнення майнової шкоди та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

За вироком місцевого суду, 26 березня 2025 року, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину «Інтерспорт», що належний ТОВ «Епіцентр К», який розташований за адресою: м. Одеса, пр. Небесної Сотні, 2, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі стелажу у торгівельній залі магазину майно, що належний ТОВ «Епіцентр К», а саме: спортивний костюм чорного кольору бренду «Puma», моделі «Poly Tape Suit», SS25, розміру S, штрих-код 88, вартістю 3300 грн., які склав до пакету, що приніс із собою. Після чого, ОСОБА_5 не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшов торгівельну залу та лінію контролю магазину «Інтерспорт», та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим спричинивши ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на загальну суму 3 300 грн, без ПДВ.

Крім того, 31 березня 2025 року, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину «Сгорр», що належний ДП «ЛПП Україна» AT «ЛПП», який розташований за адресою: м. Одеса, пр. Небесної Сотні, 2, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі стелажу у торгівельній залі вказаного магазину футболку чоловічу розмір L, артикул 004DF- 00X-L, вартістю 499,17 грн, футболку чоловічу розмір М, артикул 004DF-00X-M, вартістю 499,17 грн, футболку чоловічу розмір S, артикул 004DF-00X-S, вартістю 499,17 грн, футболку чоловічу розмір XS, артикул 004DF-00X-XS, вартістю 499,17 грн, чоловічі шорти, розміру 28, артикул 8208Y-55J_28, вартістю 832,50 грн, чоловічі шорти чоловічі, 30, артикул 8208Y-55J_30, у кількості 2 шт, загальною вартістю 1 665 грн, які склав до пакету, що приніс із собою. Після чого, ОСОБА_5 не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшов торгівельну залу та лінію контролю магазину «Сгорр», та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим, спричинивши ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» майнову шкоду на загальну суму 4 494,18 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити судові рішення та застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 75 КК, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком. Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вказує, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально є явно несправедливим через суворість. Зауважує, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину повністю і щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, хоче стати на шлях виправлення. Також сторона захисту звертає увагу, що ОСОБА_5 опинився у тяжких обставинах, пов`язаних із станом здоров`я, а злочин вчинив тому що потрібні були ліки. Крім того, захисник вказує, що завдана шкода відшкодована, а у потерпілих відсутні претензій до ОСОБА_5 .

Мотиви Суду

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору виду та міри покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, на обліках у медичних установах не перебуває, має задовільний стан здоров`я, не працює, не одружений, утриманців не має.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання суд не встановив.

Також місцевий суд взяв до уваги висновок органу пробації відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є високим, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб є середнім. Виправлення ОСОБА_5 , без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у т. ч. окремих осіб).

Урахувавши наведене, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ставлення ОСОБА_5 до вчиненого та наслідків, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення йому мінімального покарання визначеного санкцією ч. 4 ст. 185 КК. При цьому, суд не знайшов підстав для застосування до ОСОБА_5 інституту умовного звільнення, належним чином умотивувавши своє рішення.

Із позицією місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання погодився й апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою сторони захисту в межах, визначених ст. 404 КПК.

Суд зазначив, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Щодо обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, то апеляційний суд зазначив, що вони не знайшли свого підтвердження, не були встановлені ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду. Також суд критично оцінив аргументи сторони захисту про те, що злочини були вчинені обвинуваченим внаслідок збігу тяжких обставин, а саме у зв`язку із хворобою та необхідністю коштів на лікування, оскільки, відповідно до медичної довідки від 28 травня 2025 року, обвинувачений після прибуття в ДУ «ОСІ» не виявляв скарг на стан здоров`я та його основні показники перебували у межах норми.

Спростовуючи позицію сторони захисту щодо можливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, апеляційний суд вказав, що за конкретних обставин вчинених кримінальних правопорушень та їх наслідків, застосування до ОСОБА_5 вказаних положень не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення нових злочинів. При цьому суд урахував корисливий та умисний характер інкримінованих злочинів, ту обставину, що вони були вчинені у короткий проміжок часу, відсутність у ОСОБА_5 зареєстрованого місця проживання.

Суд зауважив, що місцевим судом ОСОБА_5 було призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, а посилання захисника на те, що ОСОБА_5 , знаходячись в умовах ізоляції усвідомив протиправність його діяння суд визнав таким, що не може бути безумовною підставою для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що обраний засудженому захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, як про це йдеться у касаційній скарзі, Суд не вбачає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3