У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника ДУ

«Рівненський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у режимі відеоконференції заяву ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 23.07.2020 Октябрським районним судом м. Полтави за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна,

в с т а н о в и л а:

Засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор», звернувся до суду із заявою, у якій просив звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково для залучення до Збройних Сил України по контракту для захисту України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 свою заяву про звільнення умовно-достроково для залучення до ЗСУ по контракту підтримав, просив суд її задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримала позицію засудженого.

Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення заяви заперечив, вважаючи її безпідставною, оскільки положення ст. 81-1 КК України не застосовуються до осіб, засуджених до довідного позбавлення волі.

Представник ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 підтримав позицію прокурора.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, з`ясувавши думку представника слідчого ізолятора та прокурора, дослідивши матеріали заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.

Щодо доводів ОСОБА_6 про можливість його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби суд зазначає наступне.

19.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до кримінального, кримінально-процесуального, кримінально-виконавчого кодексів України та інших законів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для безпосередньої участі у обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності» від 08.05.2024 № 3687 IХ, яким, зокрема Кримінальний кодекс України доповнено ст. 81-1 КК України «Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби».

Згідно з ч. 1 ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 152-156-1, 258-258-6, ч. 4 ст. 286-1, ст. 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище. У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

З вказаної норми кримінального закону вбачається, що умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом, може бути застосовано лише до осіб, які засуджені та відбувають покарання у виді обмеження волі (ст. 61 КК України) або позбавлення волі на певний строк (ст. 63 КК України)

В розумінні ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі (довічне ув`язнення), не відноситься до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, а є окремим видом кримінального покарання без визначення його певного строку, тобто полягає у позбавленні волі засудженого до його смерті (довічно).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 23.07.2020 за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому до засудженого не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 81-1 КК України.

Окрім цього, частиною 1 ст. 539 КПК України визначено, що питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби вирішуються судом за клопотанням (поданням) органу або установи виконання покарань.

Таким чином, звернення самого засудженого із заявою про його звільнення умовно-достроково від подальшого відбування покарання для залучення до Збройних Сил України по контракту, положеннями кримінального процесуального закону, а саме ч. 1 ст. 539 КПК України, не передбачено.

Державна установа «Рівненський слідчий ізолятор», як установа виконання покарань, у якій ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком суду, з таким клопотанням (поданням) в інтересах засудженого не зверталася.

Питання заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, засудженим ОСОБА_6 у своїй заяві не ставилося, а тому колегією суддів не вирішувалося.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що заява засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 23.07.2020, про умовно-дострокове звільнення його для проходження військової служби за контрактом, не відповідає положенням ч. 1 ст. 81-1 КК України, також скерована ним до суду з порушенням вимог ч. 1 ст. 539 КПК України, оскільки засуджений не суб`єктом звернення з вказаного питання. До засудженого не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 81-1 КК України, тому в задоволенні його заяви слід відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання (подання) про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання для проходження військової служби, розгляд повторного клопотання (подання) органу або установи виконання покарань з цього самого питання та стосовно тієї самої засудженої особи може мати місце не раніш як через три місяці з дня винесення ухвали суду про відмову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64 81, 81-1 КК України, ст.ст. 369, 372, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

В задоволенні заяви ОСОБА_6 , засудженого вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 23.07.2020 за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Судді Рівненського міського суду ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3