У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову в задоволенні заяви про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження № 0001493 від 05.07.2025 року, як потерпілого,

встановив:

24.09.2025 року ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави зі скаргою, у якій просив скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві від 18.07.2025 року, якою відмовлено в задоволенні заяви від 15.07.2025 року про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження № 0001493 від 05.07.2025 року, як потерпілого. Просив розглянути скаргу без їх участі. Він та інші учасники процесу до суду не з`явились.

На обґрунтування клопотання зазначив, що першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, розслідується кримінальне провадження № 0001493 від 05.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України. Відомості до ЄРДР були внесені на підставі заяви ОСОБА_3 , в якій вказано, що слідчим СУ ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні № 0000632 від 16.10.2023 року за ч. 1 ст. 115 КПК України створено штучні докази його обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, тобто притягнуто його завідомо невинуватого, до кримінальної відповідальності.

Як слідує із постанови від 18.07.2025 року про відмову в задоволенні заяви, 15.07.2025 року до ТУ ДБР у Полтавській області надійшла заява ОСОБА_3 про залучення його до даного кримінального провадження, як потерпілого.

18.07.2025 року слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання, згідно з якою було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення його до кримінального провадження № 0001493 від 05.07.2025 року, як потерпілого.

Вважає постанову про відмову у залученні як потерпілого у кримінальному провадженні № 0001493 від 18.07.2025 року такою, що порушує право потерпілого ОСОБА_3 на доступ до правосуддя, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення у зв`язку із таким.

09.07.2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 , як представником ОСОБА_3 , було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, заяву про залучення ОСОБА_3 як потерпілого, підписану ним власноручно. Відправлення засобами поштового зв`язку здійснювалося ОСОБА_4 особисто, тому що сам ОСОБА_3 перебуває під вартою і здійснювати поштові відправлення для нього є проблематичним завданням. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заява ОСОБА_3 про залучення його до участі у кримінальному провадженні як потерпілого, була отримана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві 14.07.2025 року. Тому зазначення у постанові про відмову у задоволенні клопотання від 18.07.2025 року того, що ця заява надійшла 15.07.2025 року, виглядає дивним.

18.07.2025 року слідчим ухвалено рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, про що не було повідомлено ні самого ОСОБА_3 ні ОСОБА_4 , як його представника, хоча в самій заяві було окремо зазначено, що в разі відмови в залученні ОСОБА_3 як потерпілого, копію відповідного рішення потрібно направити спершу ОСОБА_4 , як представникові ОСОБА_3 для оскарження слідчому судді.

З метою отримання відповіді на заяву про залучення ОСОБА_3 як потерпілого, ОСОБА_4 подано скаргу слідчому судді Шевченківського районного суду міста Полтави на бездіяльність слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 .

Згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 від 28.07.2025 року у справі № 554/10934/25 зобов`язано слідчого ОСОБА_5 розглянути заяву захисника ОСОБА_4 , про результати розгляду якої повідомити захисника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Копію постанови від 18.07.2025 року слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 не було направлено слідчому судді, на переконання ОСОБА_4 , умисно. Оскільки ніякої відповіді на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 від 28.07.2025 року у справі № 554/10934/25 від слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 , не надійшло, ОСОБА_4 змушений був звернутися до нього із заявою про виконання судового рішення.

Зазначену заяву ОСОБА_4 було направлено за допомогою електронної пошти. На цю заяву, 13.08.2025 року ОСОБА_4 отримав відповідь від слідчого ОСОБА_5 про те, що він не приймає та не реєструє вхідну кореспонденцію. Одночасно, слідчий ОСОБА_5 повідомив, що відповідь на вказану в ухвалі заяву ОСОБА_3 направлена заявнику, тобто заява розглянута, ухвала виконана. Про те, що постанова про відмову в задоволенні клопотання була винесена ще до постановлення ухвали слідчого судді, згадати у своїй відповіді слідчий ОСОБА_5 не вважав за потрібне, як не вважав за потрібне направити ОСОБА_4 копію цієї постанови. На цю відповідь слідчого ОСОБА_5 ОСОБА_4 було направлено прохання виконати ухвалу слідчого судді в повному обсязі і направити відповідь на його адресу для належного реагування, тому що ОСОБА_3 перебуває під вартою, він обмежений в можливостях захистити свої права в повній мірі.

Однак, ніякої реакції на це прохання не надійшло.

ОСОБА_4 15.08.2025 року було направлено на адресу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 заяву про виконання судового рішення, аналогічну тій, яку було попередньо направлено на адресу слідчого ОСОБА_5 , але відповіді на неї не було отримано.

04.09.2025 року, під час слухання кримінального провадження у Кременчуцькому районному суді Полтавської області ОСОБА_3 повідомив, що до нього приходив оперативний працівник, щоб його допитати, але він відмовився надавати показання без участі захисника чи представника. На підставі чого оперативний працівник намагався допитати ОСОБА_3 , належної відповіді не надано.

Рішення слідчого обґрунтовано тим, що на даний час в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001493 від 05.07.2025 року не встановлено фактичних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 діями третіх осіб моральної, фізичної чи майнової шкоди. Вважає постанову слідчого, що оскаржується, незаконною, такою, що порушує права та законні інтереси ОСОБА_3 , і підлягає скасуванню з наступних підстав.

Кримінальним процесуальним законодавством передбачена можливість відмови слідчим чи прокурором у наданні статусу потерпілого виключно особі, якій однозначно та безсумнівно не була спричинена моральна, фізична або майнова шкода. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, навіть наявність сумніву в тому, чи була завдана особі відповідна шкода, виключає можливість прийняття рішення про відмову у визнанні її потерпілим, оскільки для такого рішення необхідна наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що шкоду не було завдано.

Вважає, що у слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 , не було очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 не завдано шкоду (навпаки у слідчого наявні необхідні документальні підтвердження факту спричинення йому шкоди, сам факт перебування ОСОБА_3 під вартою є тому підтвердженням).

Зауважив, що в постанові про відмову в задоволенні клопотання слідчим ОСОБА_5 зазначено, що відповідно до ст. 62 Конституції України, тільки судом може бути визнана особа винуватою чи не винуватою у вчиненні злочину, а тому, зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження № 0000632 від 16.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КПК України, розглядається судом по суті, вина останнього судом не спростована. В обов`язки суду, відповідно до чинного законодавства, не входить спростування вини, суд має чинити правосуддя на основі законності, верховенства права та інших засад кримінального судочинства, передбачених главою 2 КПК України, однією із яких є засада змагальності, оцінюючи докази та аргументи сторін з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та переконливості для прийняття відповідного процесуального рішення. Своєю відмовою від залучення до участі у кримінальному провадженні ОСОБА_3 як потерпілого, слідчий ОСОБА_5 порушує право обвинуваченого на захист, передбачене ч. 6 ст. 56 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на захист проголошене в ст. 20 КПК України. Іншого законного засобу, крім належного розслідування фактів, викладених у заяві про кримінальне правопорушення, ОСОБА_3 не може реалізувати право на захист, його участь у розслідуванні як потерпілого, а участь ОСОБА_4 як його представника, забезпечить виконання завдань кримінального провадження, що передбачені статтею 2 КПК України. Зокрема, тільки під час кримінального провадження можливо отримати дозвіл слідчого судді про доступ до речей і документів (в тому числі і електронних), які перебувають у володінні оператора телекомунікацій (мобільного зв`язку) ПрАТ ВФ Україна щодо вхідних дзвінків на номер НОМЕР_1 21 листопада 2023 року в проміжок часу з 10 год 15 хв до 11 год 25 хв. Іншого шляху отримати цей належний і допустимий доказ не існує. В той же час тільки перебування у статусі потерпілого дозволяє здійснювати законний вплив на розслідування засобами, які передбачені ст. 56 КПК України і реагувати на порушення його прав та вчинення слідчим та прокурором. Підслідність кримінального провадження № 0001493 чітко визначена, інший орган досудового розслідування, крім територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, не має права його розслідувати.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування.

Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

19.09.2025 року сторона захисту ознайомилася із постановою слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві від 18.07.2025 року, якою відмовлено в задоволенні заяви від 15.07.2025 року про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження № 0001493 від 05.07.2025 року, як потерпілого.

Однак, винесена постанова жодним чином невмотивована та в ній не наведено належного обґрунтування висновків слідчого.

У мотивувальній частині оскаржуваної постанови вказано лише про наявність кримінального провадження № 0001493 від 05.07.2025 року, про подану ОСОБА_3 заяву і висновок слідчого про те, що заява задоволенню не підлягає, оскільки не встановлено фактичних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 діями третіх осіб моральної, фізичної або майнової шкоди.

Слідчий, всупереч вказаним вимогам закону, не навів у постанові жодних законних мотивів за яких він відмовив у задоволенні заяви, не перевіривши доводи, наведені у клопотанні, не дав наведеним доказам належної оцінки для прийняття відповідного процесуального рішення, зокрема які ж є очевидні і достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 не завдано шкоди.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачена можливість особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, оскарження на досудовому провадженні рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З огляду на те, що судом встановлено, що процесуальне рішення слідчого є вочевидь невмотивованим, скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Враховуючи дискреційні повноваження слідчого (прокурора), слідчий суддя приходить до висновку про необхідність зобов`язати уповноважену особу у вказаному кримінальному провадженні повторно розглянути заяву ОСОБА_3 з урахуванням його доводів.

Керуючись ст. ст. 26, 42, 93, 94, 110, 214, 220, 303 - 307, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову від 18.07.2025 року слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_5 , якою відмовлено в задоволенні заяви про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження № 0001493 від 05.07.2025 року, як потерпілого - скасувати.

Зобов`язати слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_5 (іншу уповноважену особу у разі його відсутності), повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 15.07.2025 року щодо залучення його до кримінального провадження № 0001493 від 05.07.2025 року, як потерпілого та прийняти вмотивовану постанову з урахуванням наведених доводів.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7