ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

Справа № 185/12537/24

Провадження № 51-3552км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

прокурора (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_7 ,

засудженого (відеоконференція) ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000396 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Зміст рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі положень ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вироком ОСОБА_8 засуджено за те, що він у невстановлені досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 22 серпня 2024 року, незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу з метою подальшого збуту бойову нарізну вогнепальну зброю 5,45-мм автомати Калашникова «АК-74», «АК-12» та 54 бойових припаси калібру 5,5 мм проміжні патрони зразка 1974 року, придані до стрільби, які 10.09.2024 з 13:10 до 13:13 на території міста Павлоград Дніпропетровської області збув військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_9 за 3 300 доларів США, що були несправжніми (імітаційними) засобами, схожими на грошові кошти

У цей же день 10.09.2024 у проміжок часу з 14:03 до 14:36 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції придбані ним у ОСОБА_8 бойову нарізну вогнепальну зброю 5,45-мм автомати Калашникова «АК-74», «АК-12» та 54 бойових припаси 5,45-мм, проміжні патрони зразка 1974 року, придані до стрільби.

Крім того ОСОБА_8 , у невстановлені досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 13:10 10 вересня 2024 року, незаконно придбав 12 бойових припасів - патронів калібру 5,45-мм, проміжних патронів зразка 1974 року, придатних до стрільби, які без передбаченого законом дозволу зберігав у гаражному боксі на території міста Павлограда Дніпропетровської області, які у нього в той же день у проміжку часу з 15:40 до 16:53 під час обшуку були виявленні та вилученні співробітникам поліції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги щодо безпідставності звільнення засудженого на підставі положень ст. 75 КК України від відбування покарання, не навів переконливих мотивів для їх спростування і постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, й безпідставно погодився з вироком суду першої інстанції щодо наявності обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Вказує, що тільки під час судового розгляду обвинувачений розкаявся, а щире каяття ОСОБА_8 звелось до формального визнання ним вини.

Суд безпідставно вказує на таку обставину, що пом`якшує покарання, як активне сприяння в розкритті злочину, оскільки під час досудового розслідування не встановлено такої обставини, що пом`якшує покарання, і в обвинувальному акті вона не відображена.

Апеляційний суд не надав також належної оцінки як кількості епізодів, так і значній кількості збутих боєприпасів та вогнепальної зброї, а також не зважив на те, що засуджений з корисливих мотивів, використовуючи умови воєнного стану, для власного збагачення свідомо наражав на небезпеку невизначену кількість людей, що також вказує на його підвищену небезпеку для суспільства.

Вважає, що посилання на те, що ОСОБА_8 є раніше несудимий, фізичною особою підприємцем, допомагає окремим військовим частинам Збройних Сил України здійснювати ремонт автотранспорту, не є достатнім для належного обґрунтування висновку про можливість виправлення засудженого зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Вказує, що з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення та наслідків, наведені судом апеляційної інстанції мотиви для застосування положень ст. 75 КК України є непереконливими й не свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

У запереченні сторона захисту просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурори підтримали подану касаційну скаргу.

Захисник та засуджений заперечували щодо задоволення скарги прокурора.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися положеннями статей 412-414 цього Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Крім цього, за вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло б досягненню справедливого балансу між правами й свободами людини і захистом інтересів держави та суспільства.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або ухвалення рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість

На думку колегії суддів Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначеного питання суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що положення ст. 75 КК України застосовуються лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які необхідно послатися у рішенні.

При цьому, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із рішенням місцевого суду щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, свого рішення належним чином не мотивував, зокрема не обґрунтував підстав, з яких дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги прокурора, що поза належною увагою апеляційного суду залишилося те, що засуджений вчинив умисний тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, який пов`язаний зі збутом за грошову винагороду вогнепальної зброї та боєприпасів. При цьому вказане діяння мало місце під час оголошеного в країну воєнного стану.

Крім цього, апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду щодо наявності пом`якшуючої покарання обставини - активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яка не була зазначена у якості такої в обвинувальному акті.

При цьому не було враховано, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, доводи апеляційної скарги належним чином не перевірив, свій висновок щодо можливості виправлення ОСОБА_8 у разі застосування до нього положень ст. 75 КК України, належно не обґрунтував, тим самим порушивши вимоги ст. 419 КПК України.

На обґрунтованість указаних вище тверджень не впливає факт народження у засудженого дитини, про що вказувала сторона захисту, надаючи касаційному суду копію відповідного свідоцтва про народження.

Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з огляду на істотні порушення вимог КПК України, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі винного через м`якість у зв`язку зі звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням.

При цьому суду потрібно врахувати, що за умови підтвердження аналогічного обсягу обвинувачення, даних про особу обвинуваченого та обставин, які пом`якшують та/чи обтяжують покарання, призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись положеннями ст. ст. 434, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3