Провадження № 1-кп/554/986/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» листопада 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000140 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні під час проведення судових дебатів було встановлено, що фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме щодо повторності вчинення епізодів за ч.4 ст. 185 КК України, не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака вчинення даного кримінального правопорушення, а саме ознака «повторності». При цьому, вчинення злочинів за ч.4 ст. 185 КК України «повторно» вказана як обставина, що обтяжує покарання, у зв`язку із чим судом поставлено питання про відновлення судового розгляду кримінального провадження.

Учасники кримінального провадження просили вирішити питання про відновлення судового розгляду на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків:

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно пунктів 1, 2, 14 - 20, ч. 1 ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; доступ до правосуддя та обов?язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Судом встановлено, що фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті, а саме щодо повторності вчинення епізодів за ч.4 ст. 185 КК України, не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, оскільки відсутня кваліфікуюча ознака вчинення даного кримінального правопорушення «повторно». При цьому, вчинення злочинів за ч.4 ст. 185 КК України «повторно» вказана як обставина, що обтяжує покарання.

Проте, прокурор в судових дебатах, виклавши обвинувачення ОСОБА_3 , зокрема щодо послідовності, систематичності крадіжок майна, у різні проміжки часу, з різних джерел, не зазначає ні про охоплюваність цієї дії єдиним злочинним умислом, ні про повторність кваліфікації, проте з?ясування правильної кваліфікації дій обвинуваченого має суттєве значення для правильного розгляду кримінального провадження у розумінні ст. 6 Конвенції.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», а саме в п.7 вказано у разі, якщо, у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК ( 2341-14 ) вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки. При цьому, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК ( 2341-14 ) повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана з проникненням у житло). Якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК ( 2341-14 ). У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Таким чином, зазначення кваліфікуючої ознаки «повторно» у формулюванні обвинувачення та відсутність її при правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, може призвести до постановлення судом незаконного судового рішення. При цьому, суд позбавлений можливості самостійно застосувати таку кваліфікуючу ознаку як «повторність», з урахуванням вимог ст. 337 КПК України.

За змістом ч. 5 ст.364 КПК України, учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Таким чином, аналогія закону є застосування до не врегульованим конкретної нормою правовідносин норми закону, яка регламентує подібні відносини. Необхідність застосування даного прийому обумовлена тим, що рішення по будь-якій справі обов?язково має мати правову підставу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відновити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 185 КК України та роз?яснити прокурору право в порядку ст. 338 КПК України вирішити питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, з метою постановлення судом законного та обґрунтованого судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності.

Керуючись ч.5 ст. 364, ст. ст. 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відновити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 185 КК України.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на «16» грудня 2025 року о 10 годині 30 хвилин, про що повідомити учасників кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Шевченківського районного суду

міста Полтави: ОСОБА_6