Справа 556/3047/25
Номер провадження 1-кс/556/373/2025
У Х В А Л А

Іменем України

про обрання запобіжного заходу

10.10.2025.

Слідчий суддя Володимирецького районного суду Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець, у режимі відеоконференції, клопотання старшого слідчого слідчого відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Володимирець, Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, українця, неодруженого, освіта професійно-технічна, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації на особливий період Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, -

в с т а н о в и в:

Старший слідчий слідчого відділу відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , що здійснює процесуальне керівництво, про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

З клопотання вбачається, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме в тому, що 16 травня 2024 року, ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час загальної мобілізації до Збройних Сил України, після чого відправлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №176 від 20 червня 2024 року солдата ОСОБА_5 , який прибув для подальшого проходження військової служби із військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення, вважається таким, що посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №250 від 25 серпня 2024 року солдат ОСОБА_5 звільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №303 від 17 жовтня 2024 року солдат ОСОБА_5 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважається таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я, на 29 діб, з 17 жовтня по 14 листопада 2024 року.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватись правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діяв станом на листопад 2024 року.

Проте, солдат ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_5 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, за відсутності поважних причин, близько 08 год. 00 хв. 15 листопада 2024 року, перебуваючи за місцем свого проживання у селищі Володимирець, Вараського району, Рівненської області, не з`явився на службу із відпустки до постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , а натомість залишився за місцем проживання у АДРЕСА_3 , де почав проводити службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

07 жовтня 2025 року ОСОБА_5 у порядку ст. ст. 111, 112, ч. 2 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, зокрема, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень за місцем роботи (служби) підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до вимог направлення повідомлень.

Слідчий просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід тримання під вартою, з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вказав, що існують ризики передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, адже тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Також на думку сторони обвинувачення з метою ухилитися від органу досудового розслідування та суду ОСОБА_5 може незаконно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску.

До розташування будь-якої військової частини ОСОБА_5 на даний час не повернувся, до виконання обов`язків військової служби не приступив, ухиляється від служби майже 1 (один) рік.

Згідно ч. 8 ст.176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

За таких обставин при наявності ризиків не має можливості застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просили обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник заперечили з приводу задоволення клопотання.

Захиснисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 долучила до матеріалів справи медичні документи про стан здоров"я ОСОБА_5 , про те що останній отримав під час служби поранення та лікувався, позитивно характеризується.

Підозрюваний ОСОБА_5 ствердив, що йому ще потрібно лікуватися, не з"являвся за станом здоров"я, бажає продовжити військову службу.

Просять в задоволенні клопотання відмовити, оскільки ризики не доведені.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та надані сторонами кримінального провадження матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

07 жовтня 2025 року ОСОБА_5 у порядку ст. ст. 111, 112, ч. 2 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, зокрема, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень за місцем роботи (служби) підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до вимог направлення повідомлень.

У відповідності до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

На думку слідчого судді, сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, яка підтверджується:

- рапортом т.в.о. командира зведеної роти лейтенанта ОСОБА_7 від 15.11.2024 за вх. №19968 про факт неприбуття після відпустки у військову частину солдатом ОСОБА_5 ;

- доповіддю старшого оперативного групи військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 від 15.11.2024 за вх. №18528 про факт неприбуття після відпустки у військову частину НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 ;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №176 від 20.06.2024 про призначення ОСОБА_5 на посаду, зарахування на всі види забезпечення;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №250 від 25.08.2024 про зарахування ОСОБА_5 у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 з 25.08.2024 року;

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №332 від 15.11.2024 про неприбуття солдата ОСОБА_5 з відпустки за станом здоров`я;

- актом службового розслідування за фактом не прибуття після відпустки у військову частину НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 на військову службу (зареєстровано 22.11.2024 за вх. №21354);

- медичною характеристикою від 18.11.2024 на солдата ОСОБА_5 ;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Таку підозру слідчий суддя вважає достатньо обґрунтованою та такою, що свідчить про необхідність обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного.

Слідчим та прокурором також належно обґрунтовано та доведено наявність достатніх даних, що існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, в т.ч.:

- ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, що дає підстави вважати, що ОСОБА_5 у разі не обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тим самим затягуючи досудове розслідування чи судовий розгляд даного кримінального провадження.

Під час дії воєнного стану суд не може застосовувати положення ст. ст. 75 та 69 КК України при призначенні покарання за ч. 4 ст. 408 КК України.

Під час досудового розслідування були випадки нез`явлення ОСОБА_5 до слідчого за отриманими повістками, для проведення із ним слідчих та процесуальних дій, про що складалися відповідні рапорти.

ОСОБА_5 не бажає продовжувати військову службу та припиняти вчинення кримінального правопорушення, оскільки до військової частини не повернувся по даний час.

- ризик незаконного впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі зможе впливати, шляхом домовленостей на свідків в цьому кримінальному провадженні, які є військовослужбовцями його військової частини та особами, які проживають разом з ним в одному населеному пункту.

На думку органу досудового розслідування, в разі незастосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній зможе контактувати з вказаними свідками. Все це може свідчити про те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 , враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, зможе незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності.

- ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі, розуміючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення, з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи, оформлювати документи щодо набуття ним інвалідності або опікунства над непрацездатними особами, щоб не перебувати в умовах ізоляції від суспільства.

Виходячи із вказаних ризиків, які доведені у ході розгляду клопотання, слідчий суддя, на підставі наданих матеріалів кримінального провадження переконується, що наявні передбачені законом підстави для обрання запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя враховує також обставини вчинення та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , ту обставину, що за вказаний злочин може бути обрано покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, без можливості звільнення особи від покарання.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою», подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

При цьому, як це вбачається з рішень ЄСПЛ у справах «Волосюк проти України» від 12 червня 2009?року, «Сулаоя проти Естонії» від 15 лютого 2005 року, «Ілійков проти Болгарії» від 10 вересня 1993?року, які застосовуються судом у відповідності до ч.5 ст.9 КПК України, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

На цьому етапі кримінального провадження, до встановлення судом фактичної істини у ньому, сукупність зазначених матеріалів є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, сформованих в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», якою відзначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; а також позиції у рішенні від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», якою відзначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

А тому, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за скоєння якого законом передбачено покарання на строк від п`яти до дванацяти років, а інший запобіжний захід не може бути застосований згідно ч.8 ст.176 КПК України, суд прийшов до висновку, що слід застосувати до нього запобіжний захід - тримання під вартою.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, особа може триматися під вартою протягом розумного строку, який не може оцінюватись абстрактно. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості.

Згідно ч. 8 ст. 176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

При цьому, згідно із вимогами статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Одночасно, розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

На підставі вищенаведених норм законодавства чітко вбачається, що наведені фактори вказують на те, що є достатні підстави застосувати до підозрюваного саме такий запобіжний захід як тримання під вартою без визначення розміру застави.

Винятково таким найсуворішим заходом забезпечення можливо досягти також мети щодо запобігання рецидиву та він має превентивну мету і не розглядається як каральний захід через призму рішень Європейського суду з прав людини, зокрема «Тимофєєв та Поступкін проти Росії» від 19 січня 2021 року.

Беручи до уваги те, що встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого, яке погоджено з прокурором про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слід задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.176-178, 183, 309 КПК України,слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення поліції №1 Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , задовольнити .

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Володимирець, Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, українця, неодруженого, із професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації на особливий період Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання особи, тобто з 11 години 45 хвилин 09 жовтня 2025 року.

Ухвала діє до 11 години 45 хвилин 07 грудня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1