Справа №297/487/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегове судове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000672 від 16 вересня 2024 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, не судимого, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

встановив:

Згідно зміненого обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадянина України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв шляхом надання засобів та вказівок незаконному переправленню через державний кордон України громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступних обставин.

Так, в невстановлений слідством день вересня 2024 року, в ході телефонної розмови ОСОБА_6 погодився на пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи сприяти ОСОБА_7 у незаконному переправленні його через державний кордон України за грошову винагороду в розмірі 7000 доларів США.

Зокрема, 12.09.2024 близько 14 год. 30 хв. за вказівкою ОСОБА_6 ОСОБА_7 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прибули на залізничний вокзал в м. Мукачево, де на них вже очікував останній, який в подальшому здійснив посадку ОСОБА_7 та його матір ОСОБА_8 до свого автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та поїхав з ними до готелю «Червона Гора», що за адресою: м. Мукачево, вул. Червона Гора, 1А. Біля вказаного готелю ОСОБА_8 надала ОСОБА_6 раніше обумовлену грошову винагороду в сумі 7000 доларів США за сприяння у незаконному переправленні її сина ОСОБА_7 через державний кордон України.

Після отримання ОСОБА_6 винагороди в сумі 7000 доларів США, останній надав вказівку заселитись ОСОБА_7 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 у вказаному готелі, та вказав ОСОБА_7 наступного дня очікувати поблизу вказаного готелю близько 07:00 год. на телефонний дзвінок від невстановленої особи та подальших вказівок від неї з метою його незаконного переправлення через державний кордон України.

Надалі, 13.09.2024 близько 07:00 години інша особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, на власному транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_2 , прибула до готелю «Червона Гора», що за адресою: м. Мукачево, вул. Червона Гора, 1А, де посадила ОСОБА_7 , а також ще двох громадян України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вказаний транспортний засіб та разом з останніми попрямувала до готелю «Велюр», що за адресою: м. Мукачево, вул. Університетська, 7, де близько 07 год. 15 хв. посадила до вказаного транспортного засобу також ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Після початку руху транспортного засобу з вказаними особами інша особа, з метою уникнення викриття її злочинних намірів надала ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказівку щодо їхніх показань у разі зупинки чи затримання автомобіля працівниками правоохоронних органів, повідомити про те, що вони їдуть в населений пункт Косино для відпочинку».

У подальшому, інша особа, продовжуючи свій злочинний намір з метою сприяння у незаконному переправленні вищевказаних громадян України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, виїхала з міста Мукачево та з метою уникнення контрольно пропускних пунктів Державної прикордонної служби України попрямувала до м. Виноградів через с. Сільце Берегівського району, а в подальшому з м. Виноградів в напрямку м. Берегове, де о 08 год. 20 хв. при в`їзді в с. Мужієво Берегівського району була викрита та затримана з вказаними особами прикордонним нарядом ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Таким чином, ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України визнав частково, та пояснив, що визнає обставини вчинення ним кримінального правопорушення, крім корисливого мотиву. Разом з тим, показав, що з кінця 2022 року, проживає на Закарпатті. Якось на його мобільний телефон зетелефонував його знайомий, який попросив допомогти ОСОБА_7 , з матір`ю якого ОСОБА_8 він особисто знайомий тривалий час, виїхати за межі України. Так, погодившись, через деякий час, в соціальній мережі «Facebook» він знайшов осіб, які займаються організацією переправленням осіб через державний кордон України, в яких уточнив деталі такого і вартість такого. Такі повідомили, що людині слід приїхати в м. Мукачево, заселитись в готелі, а вже звідти вони її заберуть, і за такі послуги вони озвучили суму в 7000-8000 тисяч доларів США. Він подзвонив ОСОБА_8 , повідомив їй про таке, на що вона погодилася, та разом із сином ОСОБА_7 у вересні 2024 року, приїхали в м. Мукачево, звідки він їх на власному транспортному засобі відвіз до готелю. Також ствердив, що дав ОСОБА_8 номер мобільного телефону особи, яку знайшов через мережу інтернет, яка буде займатися організацією переправлення її сина через державний кордон України, а останньому дав номер телефону ОСОБА_8 для зв`язку. Зазначив, що не знав яким чином буде здійснюватися переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України. Додав, що ОСОБА_8 попросила його взяти конверт з грошовими коштами на зберігання, який він кинув у бардачок свого автомобіля, після чого залишив ОСОБА_8 разом сином у готелі. Наступного дня ОСОБА_8 подзвонила йому та повідомила, що її сина затримали. Ствердив, що конверт з грошовими коштами, який дала ОСОБА_8 йому на зберігання він повернув останній через свого знайомого, який їхав в м. Мукачево. Де саме повинен був проводитися розрахунок за переправлення ОСОБА_7 через державний кордон він не знає. Визнає свою вину в тому, що мав на меті переправити ОСОБА_7 через державний кордон України, допомагав у такому, зустрів та поселив у готель, однак жодної матеріальної вигоди з цього не мав, робив усе без корисливого мотиву. Просив врахувати те, що хотів допомогти знайомій, а також те, що його син є військовослужбовцем ЗСУ. У вчиненому щиро розкаявся, обіцяв у майбутньому подібного не вчиняти, просив суворо його не карати.

Крім часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, його вина підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які були допитані в ході судового розгляду кримінального провадження.

Так, допитана в ході судового розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_14 показала, що проживає у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 .. Ствердила, що приблизно у вересні 2024 року, разом із ОСОБА_6 приїжджала на залізничний вокзал, що в м. Мукачево, де останній зустрічав свою знайому разом з її сином, які їхали з м. Харків. Зустрівши останніх на залізничному вокзалі, ОСОБА_6 відвіз їх до одного з готелів м. Мукачево, та оскільки там не було вільних місць, такі заселили в іншому готелі. В салоні автомобіля ОСОБА_8 дала ОСОБА_6 конверт, в якому знаходилися грошові кошти на зберігання, і такий він кинув в бардачок автомобіля, і як їй було відомо, такі ОСОБА_8 повинна була комусь передати. Конверт ОСОБА_6 не відкривав, кошти не перераховував, яка сума грошових коштів була у вказаному конверті не знає. Через декілька днів конверт з грошовими коштами ОСОБА_6 через знайомого повернув ОСОБА_8 ..

Допитана в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_6 знає тривалий час. На її прохання, ОСОБА_6 пообіцяв підшукати людей, які можуть допомогти її сину - ОСОБА_7 виїхати за межі України. Через деякий час ОСОБА_6 зателефонував їй та повідомив, що знайшов людей, які можуть переправити її сина за межі України. Приблизно 13 вересня 2024 року, вона разом із сином ОСОБА_7 приїхали в м. Мукачево, де на залізничному вокзалі, що в м. Мукачево їх зустрів ОСОБА_6 та відвіз до готелю. Після того, як вона з сином заселилася в один з номерів готелю, вони разом повернулися до автомобіля, яким керував ОСОБА_6 , та передала останньому, в присутності жінки, грошові кошти в сумі 7000 доларів США, які знаходилися в конверті, на зберігання, оскільки довіряла йому, так як вказані кошти не хотіла залишати в готелі. Це були кошти, які їй необхідно було передати як грошову винагороду за перетин її сином державного кордону України. Вказаний конверт з грошовими коштами ОСОБА_6 кинув у бардачок свого автомобіля. Чи перераховував він ті гроші, вона не пам`ятає. Наступного дня, приблизно о 06:00 годині ранку, невідома особа зателефонувала на мобільний телефон її сина та наказала виходити з готелю. Син вийшов і поїхав на білому мікроавтобусі, під керуванням невідомої особи, а вона ще деякий час залишилася в готелі. Як стало їй пізніше відомо, сину не вдалося перетнути державний кордон України, так як він був затриманий. Кошти в розмірі 7000 доларів, які вона дала на зберігання ОСОБА_6 , протягом доби останнім їй були повернуті незнайомим чоловіком на площі центральні в м. Мукачево. Саме ж переправлення через державний кордон її сина повинен був організувати не ОСОБА_6 , а невідомі їй особи, яких останній знайшов через мережу інтернет, а вказані кошти в сумі 7000 доларів США мали бути в подальшому предані особі, яка організувала та мала переправити її сина через державний кордон України, а ОСОБА_6 дала такі тільки на зберігання. Ствердила, що перетин державного кордону організувала інша, невідома їй особа, а не ОСОБА_6 .. Впевнена в тому, що ОСОБА_6 на їїх прохання підшукав осіб, які допожуть переправити її сина через державний кордон України, безкорисно, без будь якої для нього матеріальної вигоди, так як вони вже тривалий час добре знайомі.

Також, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, крім часткового визнання ним вини, є доведеною в ході судового розгляду матеріалами кримінального провадження, наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом.

Так, 16.09.2024 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000672 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України (Т. 1 а.с. 49);

Згідно повідомлення начальника ПОРВ (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) ГОРВ НОМЕР_3 прикордонного загону ОСОБА_15 про виявлення кримінального правопорушення (протиправного діяння, що містить ознаки злочину) №05.5/335-24 вих. від 13 вересня 2024 року, 13.09.2024 о 10:30 год. від прикордонного наряду «Контрольний пост» надійшла інформація про затримання 7 громадян України на напрямку 135 прикордонного знаку на відстані 7500 метрів до державного кордону України, серед них і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 50-53);

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 вересня 2024 року, ОСОБА_7 впізнав особу ОСОБА_6 , який близько 12:30 год. 12 вересня 2024 року, очікував на нього на залізничній станції, що в м. Мукачево Закарпатської області на транспортному засобі марки «Volkswagen Т4» білого кольору, та в подальшому забрав його та його маму із залізничної станції, що в м. Мукачево, та відвіз до готелю «Червона Гора», що в м. Мукачево, після чого його мама залишила цій особі грошові кошти в розмірі 8000 доларів США, які були призначені для розрахунку за незаконний перетин державного кодону України (а.с. 54-57);

Згідно протоколу пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 16 вересня 2024 року, ОСОБА_7 впізнав транспортний засіб марки «Volkswagen Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1 білого кольору, на якому під керуванням громадянина України ОСОБА_6 , останній доставив ОСОБА_7 , із залізничної станції м. Мукачево до готелю «Червона Гора», що в м. Мукачево з метою подальшого незаконного перетину державного кордону України на територію Угорщини в обхід пункту пропуску (а.с. 58-61);

Відповідно до протоколу огляду предмета від 16 вересня 2024 року - мобільного телефону марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , ІМЕІ 1 - НОМЕР_5 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_6 , який був вилучений у ОСОБА_7 під час його затримання, у вказаному мобільному телефоні наявний номер мобільного телефону НОМЕР_7 під назвою « ОСОБА_16 », який був надісланий контактом « Мама » за допомогою смс повідомлення (а.с. 68-72). Як встановлено в судовому засіданні даний номер мобільного телефону належить ОСОБА_6 ..

Згідно протоколу обшуку від 14.11.2024, який проводився 14.11.2024 в період часу з 12 год. 57 хв. по 13 год. 36 хв., на підставі ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/3922/24 від 28 жовтня 2024 року, в транспортному засобі марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході такого було виявлено та вилучено мобільний телефон ОСОБА_6 марки «Redmi» з сім карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_7 та з сім карткою мобільного оператора «Водафон», ІМЕІ 1- НОМЕР_8 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_9 та транспортний засіб марки «Volkswagen Т4», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 77-82).

Разом з тим, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується фонограмою з оптичного носія інформації (диску формату CD-R) судового засідання від 06.11.2024 року по справі №297/3922/24 про допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слідчим суддею Берегівського районного суду Закарпатської області по даному кримінальному провадженню під час досудового розслідування, які показали про обставини організації незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України поза пунктом пропуску 13.09.2024 (а.с. 90-94).

Так, свідок ОСОБА_7 в ході його допиту слідчим суддею, беззаперечно вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка у вересні 2024 року, забрала його разом з матір`ю на залізничному вокзалі, що в м. Мукачево та відвезла до готелю, де вони заселилися. Разом з тим, зазначив, що останній на прохання його матері, за попередньою домовленістю, знайшов (підшукав) осіб, які могли б переправити його через державний кордон України. При цьому, ствердив, що біля готелю мати в його присутності, передала ОСОБА_6 приблизно 8 000 доларів США для зберігання. Додав, що ОСОБА_6 дав йому номер телефону особи, яка координувала його подальші дії. Наступного дня, 13 вересня 2025 року, приблизно о 06:00 годині ранку, біля готелю його, та ще двох невідомих йому осіб, забрав незнайомий чоловік на автомобілі марки «Mercedes Vito» коричневого кольору». По дорозі до державного кордону України, їх затримали працівники прикордонної служби.

Протокол огляду предмета від 06 грудня 2024 року, мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9А 64 GB», який був вилучений у ОСОБА_6 в ході обшуку транспортного засобу, який проводився 14.11.2024, що був досліджений в ході судового розгляду кримінального провадження, жодним чином не доводить та не спростовує вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого злочину і жодних обставин кримінального правопорушення не підтверджує, а тому, на думку суду, такий, в розумінні ч. 1 ст. 85 КПК України, є неналежним доказом в даному кримінальному провадженні (а.с. 99-101).

Також, з аналогічних підстав, суд вважає визнати неналежним доказом в даному кримінальному провадженні і фонограму з оптичного носія інформації (диску формату CD-R) судового засідання від 17.09.2024 року по справі №297/3922/24 про допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 слідчим суддею Берегівського районного суду Закарпатської області по даному кримінальному провадженню під час досудового розслідування (а.с. 62-65).

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.11.2024 ОСОБА_6 було затримано в порядку ч. 4 ст. 208 КПК України на підстави ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/3922/24 від 29 листопада 2024 року (а.с. 96-98).

Суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_8 , дані нею в ході судового розгляду кримінального провадження, яка ствердила, що передала ОСОБА_18 7000 доларів США на зберігання, і такі в подальшому необхідно було передати особі, яка організувала, координувала дії її сина ОСОБА_7 засобами телефонного зв`язку, та мала переправити останнього через державний кордон України, як грошову винагороду за такі дії, і вказані грошові кошти ОСОБА_6 їй були повернуті. Впевнена в тому, що ОСОБА_6 підшукав осіб, які допожуть переправити її сина через державний кордон України безкорисно, без будь якої для нього матеріальної вигоди.

Суд приймає до уваги також покази свідка ОСОБА_14 , яка ствердила, що ОСОБА_8 дала ОСОБА_6 конверт, в якому знаходилися грошові кошти на зберігання, так як такі ОСОБА_8 , як їй відомо, повинна була в подальшому передати іншій особі. Через декілька днів конверт з грошовими коштами ОСОБА_6 через знайомого передав ОСОБА_8 в м. Мукачево.

Підстав не довіряти свідкам ОСОБА_8 та ОСОБА_14 у суду немає, оскільки їх покази є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою та дослідженими доказами.

Також, заслуговують на увагу покази обвинуваченого ОСОБА_6 , який в ході судового розгляду кримінального провадження показав, що кошти в сумі 7000 доларів США дала йому ОСОБА_8 на зберігання, і такі повинні були бути в майбутньому передані особі, які повинна була переправити ОСОБА_7 через державний кордон України.

Такі покази обвинуваченого ОСОБА_6 повністю узгоджуються з показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які були допитані в ході судового розгляду кримінального провадження та матеріалами кримінальног провадження.

Також суд враховує, що в ході судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення доведено факт отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_8 грошових коштів в розмірі 7000 доларів США, однак не доведено, що такі кошти останній отримав для себе з метою особистого забагачення, так як встановлено, що вказані кошти повинні були бути в майбутньому передані особі, яка організувала та координувала дії ОСОБА_7 щодо незаконного перетину ним державного кордону України, і такі кошти після затримання працівниками прикордонної служби ОСОБА_7 , ОСОБА_6 через знайомого були повернуті їх власнику ОСОБА_8 ..

Разом з тим, матеріали кримінального провадження, надані стороною обвинувачення, не містять доказів того, що кошти в сумі 7000 доларів США, які ОСОБА_8 дала ОСОБА_6 призначалися саме для нього, і таке в ході судового розгляду кримінального провадження не знайшло свого підтвердження.

Даних про те, що вказані грошові кошти в сумі 7 000 доларів США були вилучені у ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження не містять.

Також, слід зазначити, що будь яких грошових коштів, які могли б свідчити про корисливий мотив ОСОБА_6 органом досудового розслідування в останнього виявлено та вилучено, в тому числі і в ході обшуку, не було.

В матеріалах справи, наданих строною обвинувачення, відсутні докази того, що ОСОБА_6 саме з корисливих мотивів вчинив кримінальне правопорушення і таке не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального проваддження.

Так, статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог п.1 , 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Обов`язок доказування, у тому числі винуватості особи, покладається на сторону обвинувачення.

Проте, як встановлено, надані суду докази не підтверджують, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна правова норма закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України.

Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України випливає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при визначені його громадських прав має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом.

З наданих стороною обвинувачення доказів, суд не вбачає належних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_6 протиправних дій з корисливих мотивів.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ґрунтуються на припущеннях, зібраними без урахування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплено право особи на справедливий суд, що передбачає обов`язок правоохоронних органів діяти з додержанням прав і основоположних свобод людини, не зважаючи на важливість мети, яка при цьому переслідується.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій (ч. 2 ст. 93 КПК України).

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 60 Рішення у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, відповідно до якої Європейський суд з прав людини в черговий раз звертає увагу на те, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту», вимоги норм ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За наведених обставин, суд приходить до переконання про недотримання стороною обвинувачення стандарту підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в частині наявності такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочину, як вчинення такого з корисливих мотивів.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутня така кваліфікуюча ознака, як вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів, суд вважає, виключити таку кваліфікуючу ознаку, та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 332 КК України на ч. 2 ст. 332 КК України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду кримінального провадження поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою незаконного переправлення громадянина України ОСОБА_7 через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з невстановленими особами, сприяв шляхом надання засобів та вказівок незаконному переправленню через державний кордон України громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступних обставин.

Так, у невстановлений день вересня 2024 року, в ході телефонної розмови з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 погодився на пропозицію останньої посприяти її сину ОСОБА_7 у незаконному перетині державного кордону України.

Зокрема, 12.09.2024 близько 14 год. 30 хв. за вказівкою ОСОБА_6 ОСОБА_7 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 прибули на залізничний вокзал, що по вул. Вокзальній, 3 в м. Мукачево, де ОСОБА_8 зателефонувала ОСОБА_6 та попросила їх зустріти. Так, зустрівши, ОСОБА_6 посадив їх до свого автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та відвіз до готелю «Червона Гора», що за адресою: м. Мукачево, вул. Червона Гора, 1А, де ОСОБА_7 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 заселилися до готелю.

Біля готелю, в салоні вищевказаного транспортного засобу, ОСОБА_8 надала ОСОБА_6 конверт, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 7000 доларів США для зберігання та подальшої передачі таких невстановленій особі, яка координувала дії ОСОБА_7 щодо незаконного переправлення через державний кордон України та мала переправити його через держайний кордон України, після чого ОСОБА_6 надав ОСОБА_7 номер мобільного телефону невстановленої особи, яка в подальшому мала за допомогою телефонного зв`язку координувати його дії щодо перетину державного кордону України та наказав останньому очікувати на телефоний дзвінок від невстановленої особи та подальших вказівок від неї з метою його незаконного переправлення через державний кордон України.

Наступного дня, 13 вересня 2024 року, приблизно о 06:00 годині ОСОБА_7 на його мобільний телефон зателефонувала невстановлена особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, наказала виходити з готелю, та вже очікуючи біля готелю «Червона Гора», що за адресою: м. Мукачево, вул. Червона Гора, 1А, на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_2 , посадила ОСОБА_7 , а також ще двох громадян України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до транспортного засобу, та по ходу руху надала їм вказівку щодо їхніх показань у разі зупинки чи затримання автомобіля працівниками правоохоронних органів, повідомити про, те що вони їдуть з м. Виноградів в населений пункт Косино для відпочинку.

У подальшому, невстановлена особа, продовжуючи свій злочинний намір з метою сприяння у незаконному переправленні вищевказаних громадян України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, виїхала з міста Мукачево та з метою уникнення контрольно пропускних пунктів Державної прикордонної служби України попрямувала до м. Виноградів через с. Сільце Берегівського району, а в подальшому з м. Виноградів в напрямку м. Берегове, де о 08 годині 20 хвилин при в`їзді в с. Мужієво Берегівського району була викрита та затримана з вказаними особами прикордонним нарядом ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Таким чином, обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Оцінюючи кожний доказ, досліджений у судовому засіданні з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_6 є доведеною у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання особі, у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Те, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, у вчиненому щиро розкаявся, є раніше не судимим (а.с. 118), його незадовільний стан здоров`я (а.с. 202, 204-209), а також те, що останній має на утриманні малолітню дитину (а.с. 212), суд відповідно до ст. 66 КК України враховує, як обставини, що пом`якшують його покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №404/2081/22 викладено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ст. 55 КК України (застосування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю). При розгляді вказаної справи судом зазначено, що зміст ст. 55 КК не містить законодавчих заборон чи обмежень щодо призначення такого додаткового покарання в залежності від того, чи обіймав обвинувачений певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи особу винного та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням охорони державного кордону, та займатися діяльністю, пов`язаною з перевезенням пасажирів та вантажу строком на 2 роки.

При цьому, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 в їх сукупності, та відсутність обставин, які б обтяжували йому покарання, суд вважає можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції його від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України, вважає звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в майбутньому нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та на мобільний телефон марки «Redmi» з сім карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_7 та з сім карткою мобільного оператора «Водафон», ІМЕІ 1- НОМЕР_10 , ІМЕІ НОМЕР_11 , накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/3922/24 від 22 листопада 2024 року, суд вважає після набрання вироком законної сили, скасувати (а.с. 86-89).

Речові докази: транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , та мобільний телефон марки «Redmi» з сім карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_7 та з сім карткою мобільного оператора «Водафон», ІМЕІ 1- НОМЕР_8 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_12 , який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, суд вважає, на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_6 , як власнику (а.с. 83-85, 102-106);

- мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , ІМЕІ 1 - НОМЕР_5 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_6 , який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, суд вважає на підставі п. 1 ч. 9 т. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_7 , як власнику (а.с. 83-85);

- CD-R диск марки «Verbatim» з копією фонограми допитів свідків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зберігається в матеріалах кримінального провадження №297/487/25, суд вважає, на підставі п. 7 ч. 9 т. 100 КПК України, після набрання вироком законної сили, залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання (а.с. 66-67, 94, 119-121).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 суд вважає до набрання вироком законної сили залишити попередній - заставу.

Заставу у розмірі 242 240 грн., внесену згідно ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/3922/24 від 29 листопада 2024 року, після набрання вироком законної сили, суд вважає повернути заставодавцю ОСОБА_14 (а.с. 228).

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати виним ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням охорони державного кордону та займатися діяльністю, пов`язаною з перевезенням пасажирів та вантажу строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення, та покласти на нього обов`язки, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити попередній, - заставу.

Заставу у розмірі розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., внесену згідно ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/3922/24 від 29 листопада 2024 року, на рахунок отримувача UA0018501, після набрання вироком законної сили, - повернути заставодавцю ОСОБА_14 .

Арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та на мобільний телефон марки «Redmi» з сім карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_7 та з сім карткою мобільного оператора «Водафон», ІМЕІ 1- НОМЕР_10 , ІМЕІ НОМЕР_11 , накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2024 року, після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Речові докази: транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , та мобільний телефон марки «Redmi» з сім карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_7 та з сім карткою мобільного оператора «Водафон», ІМЕІ 1- НОМЕР_10 , ІМЕІ НОМЕР_11 , який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_6 , як власнику;

- мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro» з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , ІМЕІ 1 - НОМЕР_5 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_6 , який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_7 , як власнику;

- CD-R диск марки «Verbatim» з копією фонограми допитів свідків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зберігається в матеріалах кримінального провадження №297/487/25, після набрання вироком законної сили, - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання.

Вирок оголошений і може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1