Справа № 645/7293/24
Провадження № 1-кс/645/1401/25
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2025 р. м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Немишлянського районного суду м. Харкова клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

До Немишлянського районного суду міста Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2024 (справа № 761/25555/24) в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000559 від 19.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування зазначеного клопотання заявник зазначає, що Головним слідчим управлінням СБ України проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000559 від 19.06.2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України. В ході досудового розслідування даного кримінального провадження 18.07.2024 по справі № 761/25555/24 (провадження № 1-кс/761/16487/2024) слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_8 накладено арешт на належне ОСОБА_5 майно, а саме приклад « НОМЕР_1 »; ствол «1146»; цівка « НОМЕР_2 » , предмети схожі на набої до мисливської зброї, у кількості 10шт., мобільний телефон «Redmi Note 10 PRO» ІМЕН: НОМЕР_3 ; ІМЕІ2: НОМЕР_4 в який вставлено дві SIM-карти з номерами телефонів: SIM-1 (Lifecell) НОМЕР_5 , SIM-2 (Vodafone) НОМЕР_6 , яке було вилучене під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: Харківська обл., Богодухівський р-н, с. Сидоренкове, вул. ОСОБА_10 , буд 19-а. 09.01.2025 Фрунзенським районним суд м. Харкова у справі № 645/7293/24 було ухвалено вирок на підставі угоди про визнання винуватості від 25.11.2024, що укладена у кримінальному провадженні № 0000559 від 19.06.2024, між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , обвинуваченою ОСОБА_7 . Разом з тим, під час ухвалення вказаного вироку суду не було вирішено питання про скасування арешту майна, яке належить свідку ОСОБА_5 та яке було арештовано ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_8 № 761/25555/24 від 18.07.2024 під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні №0000559 від 19.06.2024.

Прокурор у в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав вимоги клопотання, просив його задовольнити.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.

Суд , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтею 2 КПК України закріплено, що завдання кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженої о розслідування з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу .

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У відповідності до абз. 3 пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВРкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Так, згідно з абзацом 2 ч. 1ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт у разі закриття кримінального провадження, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків, суд визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Судом встановлено, що вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 09.01.2025 року затверджено угоду про визнання винуватості від 25 листопада 2024 року, укладену у кримінальному провадженні №0000559 від 19.06.2024, між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за участі захисника адвоката ОСОБА_11 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, установах та організаціях, суб`єктах господарювання державної та комунальної форми власності на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Скасовано стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який було застосовано на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.12.2024 у цьому кримінальному провадженні.

Затверджено угоду про визнання винуватості від 25 листопада 2024 року, укладену у кримінальному провадженні №0000559 від 19.06.2024, між прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_12 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, установах та організаціях, суб`єктах господарювання державної та комунальної форми власності на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Скасовано стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який було застосовано на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.12.2024 у цьому кримінальному провадженні.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2024 (справа №761/25546/24 провадження №1-кс/761/16479/2024).

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2024 (справа №761/26949/24 провадження №1-кс/761/17353/2024).

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2024 (справа №761/26954/24 провадження №1-кс/761/17356/2024).

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2024 (справа №761/26952/24 провадження №1-кс/761/17354/2024).

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2024 (справа №761/25550/24 провадження №1-кс/761/16483/2024).

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.08.2024 (справа №761/25549/24 провадження №1-кс/761/16482/2024).

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.08.2025 року апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 , - задоволені.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 січня 2025 року стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - змінено.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за частиною 2 статті 28 частиною 4 статті 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, установах та організаціях, суб`єктах господарювання державної та комунальної форми власності на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

На підставі частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за частиною 2 статті 28 частиною 4 статті 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, установах та організаціях, суб`єктах господарювання державної та комунальної форми власності на строк 10 (десять) років, без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

На підставі частини 1, пункту 2 частини 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Разом з тим, на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000559 від 19.06.2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2024 року (справа № 761/25555/24, провадження №1-кс/761/16487/2024), накладено арешт на вилучене майно під час проведення обшуку, проведеного в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приклад « НОМЕР_1 »; ствол « НОМЕР_7 »; цівка « НОМЕР_2 », предмети схожі на набої до мисливської зброї, у кількості 10 шт., мобільний телефон «Redmi Note 10 PRO» ІМЕІ1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ2: НОМЕР_4 в який вставлено дві SIM-карти з номерами телефонів: SIM-1 (Lifecell) НОМЕР_5 , SIM-2 (Vodafone) НОМЕР_6 .

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на викладене, враховуючи те, що розгляд кримінального провадження №0000559 від 19.06.2024 року завершено, судом ухвалено вирок відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а питання щодо скасування арешту на майно, накладеного в межах зазначеного кримінального провадження, не вирішено, суд приходить до висновку про задоволення клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 107, 174, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761 /25555/24 від 17.07.2024, на майно, яке належить ОСОБА_5 на праві власності, а саме: приклад « НОМЕР_1 »; ствол «1146»; цівка « НОМЕР_2 », предмети схожі на набої до мисливської зброї, у кількості 10 шт., мобільний телефон «Redmi Note 10 PRO» ІМЕІ1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ2: НОМЕР_4 в який вставлено дві SIM-карти з номерами телефонів: SIM-1 (Lifecell) НОМЕР_5 , SIM-2 (Vodafone) НОМЕР_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20.10.2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1