ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 455/1415/23

провадження № 51-372 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженої на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, якими

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки та жительки

АДРЕСА_1 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Старосамбірський районний суд Львівської області вироком від 29 квітня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, засудив ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК, до покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн.

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 20 травня 2023 року приблизно о 00:05 знаходилася на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко».

Під час перевірки документів для перетину державного кордону на виїзд з України ОСОБА_6 , не маючи службового відрядження та перебуваючи в базі прикордонної служби України індекс «В» (тимчасово обмежено виїзд за межі України), запропонувала надати та в подальшому надала начальнику 3-ої групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ОСОБА_7 неправомірну вигоду - грошові кошти в розмірі 100 доларів США, що за курсом НБУ становило 3 656,86 грн, за вчинення ним дій із використанням наданого йому службового становища - дозвіл на безперешкодний перетин нею державного кордону України в напрямку Республіки Польща.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджена ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги засуджена мотивує тим, що:

- суд першої інстанції:

- необґрунтовано врахував протокол огляду місця події як належний та допустимий доказ, не зваживши на те, що вказана процесуальна дія була проведена з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК);

- не надав належної оцінки тому, що акт прийому-передачі грошових коштів є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не встановлено, що вказана в протоколі огляду місця події грошова купюра номіналом 100 доларів США є тією ж купюрою, що зазначена в цьому акті;

- не дослідив обставини складання акта про відмову в переміщенні державного кордону;

- не вказав, чому взяв до уваги показання викривача ОСОБА_7 , який є зацікавленою особою;

- ухвалив вирок без дотримання вимог КПК;

- суд апеляційної інстанції:

- належним чином не перевірив та не спростував доводів апеляційної скарги сторони захисту;

- не зважив на порушення, допущені судом першої інстанції, та безпідставно погодився з вироком місцевого суду;

- постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані рішення без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а тому невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які полягають у незгоді з оцінкою окремих доказів, про що зазначає ОСОБА_6 у касаційній скарзі, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді в розумінні ст. 438 КПК.

Так у поданій касаційній скарзі засуджена покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).

Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Частиною 1 статті 369 КК встановлена кримінальна відповідальністьза пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а також за надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Пропозиція або обіцянка надати неправомірну вигоду є самостійними злочинами з формальним складом і вважаються закінченими з моменту, коли особа висловила таку пропозицію чи обіцянку службовій особі в будь-якому виді (усно, письмово, за допомогою звуку, жесту, в електронному виді чи в інший спосіб), а надання неправомірної вигоди є злочином з матеріальним складом і вважається закінченим із часу, коли службова або третя особа отримали цю неправомірну вигоду.

Об`єктивна сторона цього злочину характеризується трьома альтернативними діями: пропозицією надати неправомірну вигоду; обіцянкою надати неправомірну вигоду; наданням такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Під пропозицією у ст. 369 КК необхідно розуміти висловлення працівнику підприємства, установи чи організації, особі, яка надає публічні послуги, або службовій особі наміру про надання неправомірної вигоди, а під обіцянкою - висловлення такого наміру з повідомленням про час, місце, спосіб надання неправомірної вигоди.

Надання неправомірної вигоди - це її передавання службовій особі (способи можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають).

За своєю суттю об`єктивна сторона цього злочину вичерпується лише фактом пропозиції, обіцянки надати неправомірну вигоду або надання такої вигоди.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК, та кваліфікацію її дій за цією нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, зокрема:

- показань свідка ОСОБА_7 - начальника 3-ої групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС «Смільниця» - про те, що в травні 2023 року ОСОБА_6 мала намір через пункт пропуску перетнути державний кордон. Коли інспектор відібрав документи ОСОБА_6 , під час їх перевірки спрацювала база як на державного службовця і йому - старшому зміни - доповіли про це. Він оформив постанову про відмову ОСОБА_6 в перетині державного кордону. ОСОБА_6 повідомляла йому про те, що вона звільнилася з державної служби, не є державним службовцем і їй дуже потрібно виїхати за кордон. Надалі ОСОБА_6 запропонувала йому неправомірну вигоду. Вказану купюру він приніс у приміщення вартового шлагбауму та особисто подзвонив на 102.Зазначив також про те, що він кілька разів попереджав ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність;

- рішення від 19 травня 2023 року про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, зі змісту якого убачається, що начальник 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенант ОСОБА_7 прийняв рішення про відмову в перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду з України, за відсутності підстав на право перетину державного кордону;

- протоколу від 20 травня 2023 року огляду місця події з фототаблицею, відповідно до якого було оглянуто приміщення пункту «Смільниця-Кросценко», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де в одній із кімнат на робочому столі було виявлено та вилучено купюру номіналом 100 доларів США, серійний номер PD 56509158 В, чистий аркуш А4, частково зігнутий у вигляді конверту;

- постанови від 21 травня 2023 року про визнання речовим доказом купюри номіналом 100 доларів США, серійний номер РD 56509158 В;

- акта прийому-передачі, згідно з яким 20 травня 2023 року старший прикордонних нарядів в пункті пропуску «Смільниця-Кросценко» лейтенант ОСОБА_7 передав слідчому СВ ВП № 1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 : копію закордонного паспорту ОСОБА_6 , 100 доларів США, рапорт;

- протоколу від 06 червня 2023 року здійснення зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, яке проводилось у приміщенні службового кабінету;

- постанови від 14 червня 2023 року про визнання речовим доказом СD-R диску, на якому міститься відеозапис із боді-камери «PatrulC-01», серійний номер В22А1624;

- протоколу від 14 червня 2023 року огляду речей - СD-R диску з п`ятьма відеофайлами, зі змісту яких убачалося, як ОСОБА_6 намагалась надати та в подальшому надала працівнику прикордонної служби ОСОБА_7 неправомірну вигоду.

Водночас суд першої інстанції проаналізував надані в судовому засіданні показання ОСОБА_6 і належним чином їх оцінив, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів.

Отже суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов висновку про доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого діяння поза розумним сумнівом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як установлено з матеріалів кримінального провадження та технічного носія запису судових засідань, під час судового розгляду в суді першої інстанції учасникам процесу, в тому числі й стороні захисту, було забезпечено право на відстоювання своєї позиції.

Заявлені захисником ОСОБА_9 клопотання про проведення судової техніко-криміналістичної експертизи грошових коштів, про визнання очевидно недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 20 травня 2023 року та вилученої при цьому грошової купюри РD 56509158 В, номіналом 100 доларів США,були вирішені місцевим судом з дотриманням вимог ст. 350 КПК.

Також суд першої інстанції, не встановивши порушень КПК під час зібрання органом досудового розслідування доказів, які б звузили конвенційні чи конституційні права ОСОБА_6 або ж обмежили її в можливостях їх ефективного використання, не погодився з доводами сторони захисту щодо неналежності та недопустимості доказів, наданих стороною обвинувачення.

Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам статей 370, 374 КПК. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винуватим, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом, з дотриманням вимог КПК, правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Відтак судовий розгляд проведено з дотриманням вимог статей 22, 23, 323, 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, та діям ОСОБА_6 дано правильну юридичну оцінку.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступіньтяжкість вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про її особу, зокрема, те, що вона раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має місце проживання та роботи.

Тобто суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65-67 КК.

Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , які за своїм змістом є аналогічними до доводів, викладених у касаційній скарзі засудженої, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, навівши в ухвалі відповідне обґрунтування.

За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом і врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 369 КК.

При цьому суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків:

- протокол від 20 травня 2023 року огляду місця події з фото таблицею є належним і допустимим доказом;

- проведення огляду не на місці вчинення кримінального правопорушення, а в приміщенні, де вилучалася купюра - на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко» - не є порушенням в силу норм КПК;

- участь понятих при огляді приміщення ДПС України не є обов`язковою, з огляду на позицію Верховного Суду у справі № 473/2485/17;

- невручення негайно під підпис ОСОБА_6 рішення від 19 травня 2023 року про відмову в перетині кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, не є підставою для визнання доказу недопустимим, і таке рішення може бути оскаржено в порядку Кодексу адміністративного судочинства України;

- причини виклику ОСОБА_7 в окреме, без інших прикордонників, приміщення ОСОБА_6 та тривалої бесіди спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано, що саме ОСОБА_6 намагалася ввести в оману щодо наявності підстав перетину нею державного кордону України та прохала дозволити виїхати за межі України;

- в матеріалах кримінального провадження відсутні ознаки, притаманні провокації злочину, оскільки ОСОБА_7 неодноразово попереджав ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за протиправні дії, що свідчить про відсутність провокативних чи підбурюючих дій з його боку, а також заперечення ОСОБА_6 фактично всіх обставин вчинення нею інкримінованого їй злочину.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Колегія суддів уважає, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженої зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість висновків судів щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК, засуджена у касаційній скарзі не навела.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 квітня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року стосовно неї - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3