КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

адвоката - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ТОВ «УКРТРАНСМІСТ», на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Укртрансміст», , а саме за адресою: м. Київ, Леоніда Каденюка, 23, майно, зокрема на:

1. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 1 від 30.11.2023 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

2. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 1 від 29.12.2023 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

3. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 3 від 31.01.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

4. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 4 від 29.02.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

5. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 5 від 29.03.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

6. Договір № 1 про надання послуг від 15.11.2023 на 4 арк.

7. Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця від 14.01.2025 на 2 арк.

8. Квитанція № 2 від 10.02.2025 ОСОБА_7 на 1 арк.

9. Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску ОСОБА_7 на 2 арк.

10. Рахунок № 3761 за 2024 рік ФОП ОСОБА_7 на 1 арк.

11. Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 від 28.10.2024 на 2 арк.

12. Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 від 25.07.2024 на 4 арк.

13. Рахунок № 3761 за 2-й квартал 2024 р. ФОП ОСОБА_7 на 1 арк.

14. Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 від 18.04.2024 на 4 арк.

15. Рахунок № 3761 за 1-й квартал 2024 р. ФОП ОСОБА_7 на 1 арк.

16. Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 від 26.01.2024 на 4 арк.

17. Рахунок № 3761 за 4-й квартал 2023 р. ФОП ОСОБА_7 на 1 арк.

18. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 7 від 31.05.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

19. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 6 від 30.04.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

20.АКТ приймання-передачі наданих послуг № 8 від 28.06.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

21. Рахунок № 3761 за 3-й квартал 2024 р. ФОП ОСОБА_7 .

22. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 12 від 31.10.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

23. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 11 від 30.09.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

24. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 9 від 31.07.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

25. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 10 від 30.08.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк

26. АКТ приймання-передачі наданих послуг № 14 від 31.12.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

27.АКТ приймання-передачі наданих послуг № 13 від 29.11.2024 до договору № 1 від 15.11.2023 на 1 арк.

28. Фіскальний чек № від 15.07.2024 на суму 1240 грн. на 1 арк.

29. Рахунок № 9 від 15.07.2024 ОСОБА_7 на 1 арк.

30. Копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_8 на 1 арк.

31. Копія Витягу з реєстру платників єдиного податку № 945/26-55-13-02 від 28.04.2017 ОСОБА_8 на 1 арк.

32. Фіскальний чек № 5322 від 17.07.2024 на суму 979,90 грн. на 1 арк.

33. Фіскальний чек № 8136 від 23.07.2024 на суму 545,01 грн. на 1 арк.

34. Накладна № 16 від 27.06.2025 на суму 1 032 409,20 грн. на 2 арк.

35. Копія договору № 010325-2 від 26.03.2025 на 5 арк.

36. Копія договору поставки № ПГ-0000061 від 20.01.2025 на 4 арк.

37. Копія договору № BBC-C-39000 від 16.12.2024 з додатками на 8 арк.

38. Колія договору про надання послуг № П-1312/01 від 13.12.2024 на 2 арк.

39. Копія договору поставки № 11/12-24/3М від 11.12.2024 з додатком специфікація на 7 арк.

40. Копія договору купівлі-продажу № 04/12-24М від 04.12.2024 з додатковою угодою № 1 на 5 арк.

41. Копія договору поставки № 33/2024 від 04.12.2024 з додатковою угодою № 1 на 6 арк.

42. Копія договору № 02/12/2024-1 від 02.12.2024 з додатком на 6 арк.

43. Копія договору про нерозголошення конфіденційної інформації від 02.12.2024 на 5 арк.

44. Копія договору оренди майна № 25/11-24М від 25.11.2024 з додатковою угодою № 1 на 7 арк.

45. Копія договору поставки № CI/43/24 від 22.11.2024 з додатковою угодою № 1 на 8 арк.

46. Копія договору поставки № 12/11 від 20.11.2024 з додатком на 6 арк.

47. Копія договору поставки № П-12013 від 18.11.2024 на 5 арк.

48. Копія договору оренди № 18/11/24 від 18.11.2024 з додатком АКТ приймання -передачі в оренду на 5арк.

49. Копія договору оренди транспортних засобів № 15/11-24 від 15.11.2024 з додатковою угодою та Актом на 9 арк.

50. Копія договору № 0611.2024-1М від 06.11.2024 з додатковою угодою на 6 арк.

51. Колія договору № МФ-50-0072 на виконання робіт (послуг) з метрології від 06.11.2024 на 3 арк.

52. Копія договору № 05/11-24М про надання послуг спеціальною технікою від 05.11.2024 з додатком на 5 арк.

53. Копія договору поставки № 01112024/01 від 01.11.2024 на 4 арк.

54. Копія договору оренди майна № 6 від 01.11.2024 з додатковою угодою та актом на 7 арк.

55. Копія договору купівлі-продажу № 01/11-24М від 01.11.2024 на 2 арк.

56. Копія договору купівлі-продажу № 17-Ц/11 від 01.11.2024 на 5 арк.

57. Копія договору про постачання матеріалів будівельного призначення № КИ1024/05 від 30.10.2024 на 6 арк.

58. Копія договору поставки № 24/10М від 25.10.2024 на 3 арк.

59. Копія договору субсуборенди № 01/08-24/2 від 01.08.2024 з додатковою угодою, актом про початок експлуатації Установки Гранит Бетонмаш СБ 560 Д на 8 арк.

60. Довіреність № 71 від 01.06.2025 на 1 арк.

61. Довіреність № 70 від 01.06.2025 на 1 арк.

62. 3аявка на матеріали від 07.07.2025 за підписом ОСОБА_9 на 1 арк.

63. 3аявка на матеріали від 11.06.2025 на 1 арк.

64. 3аявка на матеріали від 13.06.2025 за підписом ОСОБА_7 на 1 арк.

65. Рахунок № 2054 за червень 2025 р. на 7 арк.

66. Відвантаження арматури за вересень 2024 на 1 арк.

67. Чорнові записи про фінансування проектів на 7 арк.

68. Чорновий блокнот із записами по об?єктам.

69. Чорнові записи на 43 арк.

70. Ноутбук марки DELL із зарядним пристроєм.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ТОВ «УКРТРАНСМІСТ», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Вказує на те, що клопотання стороною обвинувачення подане на розгляд з порушенням строків, визначених п. 3 ч. 1 ст. 169, абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Крім того, вважає, що дане клопотання за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Зокрема, у клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вилученого майна.

Звертає увагу, що ТОВ «УКРТРАНСМІСТ» та його керівники не мають процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0002641 від 13.09.2024.

Також у клопотанні прокурора про арешт майна відсутній розмір заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, відсутня наявність обґрунтованої підозри тим або іншим особам або пов`язаність із іншими особами нібито причетних до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Підозри прокурора, викладені в клопотанні, ґрунтуються лише на припущеннях та опосередкованих доказах і висновку експерта № 1908-25 від 19.08.2025 за результатами проведення товарознавчої експертизи щодо ринкової вартості товарів. При цьому, є недоведеним наявність кваліфікації експерта та що саме доводить проведена експертиза і яке відношення до цього має ТОВ «УКРТРАНСМІСТ» та його керівництво.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Солом`янського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002641 від 13.09.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 30.10.2025 зазначене в клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні № 0002641 від 13.09.2024 речовим доказом.

03.11.2025 прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Укртрансміст», , а саме за адресою: м. Київ, Леоніда Каденюка, 23, майно, перелік та ідентифікуючі ознаки якого викладено в клопотанні сторони обвинувачення, посилаючись на наявність підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за обставинами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження вищевказаного майна, яке відповідає ознакам речового доказу згідно ст. 98 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстави для арешту цього майна.

При цьому, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Враховуючи наведене доводи апеляційної скарги про відсутність розміру заподіяної шкоди та необґрунтованість повідомленої підозри не можуть слугувати підставою в даному випадку для відмови в арешті майна, оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів.

Окрім того, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження про невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України теж є безпідставними, так як дане клопотання в повній мірі відповідає вимогам КПК України, зокрема у ньому вказано підстави та мету арешту майна.

Щодо порушення строків, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, то колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судці, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. При вирішенні питання про арешт майна, яке має значення для виконання завдань кримінального провадження, слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Таким чином, такої підстави для відмови в арешті майна як пропущення строку звернення з клопотанням КПК не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт.

Отже, сам по собі факт порушення строків звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає завданням кримінального провадження. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна не позбавляє таке майно доказової (у разі його арешту як речового доказу) чи забезпечувальної (при забезпеченні цивільного позову чи можливої конфіскації) «сили» в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Крім того, варто зазначити, що сплив процесуального строку виконання обов`язку вжиття заходів до збереження майна не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 08.04.2020 у справі №263/15845/2019.

Тобто, з одного боку порушення передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України строку є юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення режиму тимчасового вилучення майна (ст. 169 КПК України «Припинення тимчасового вилучення майна»), встановлює обов`язок негайно повернути майно особі, в якої воно було тимчасово вилучене, а з іншого - не є підставою для відмови в арешті майна. Така суперечність, на переконання суду, вирішується наступним чином.

Правові інститути тимчасового вилучення майна та арешту майна є пов`язаними, але відносно автономними, з різними цілями та правовими наслідками, вони стосуються різних аспектів процесу доказування.

Правове значення встановленого законодавцем строку, визначеного як «протягом 48 годин після вилучення майна» (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України) для звернення із клопотанням про арешт майна полягає в тому, що законодавцем презюмується достатність цього часу для сторони обвинувачення, щоб визначитись з приналежністю майна, наявністю достатніх підстав для його арешту та підготувати відповідне мотивоване клопотання з одного боку, та встановлено такий нетривалий проміжок часу втручання у право власності особи (тимчасове позбавлення її правомочностей володіння та користування) в інтересах кримінального провадження, протягом якого можливе утримання майна особи в силу закону, без вмотивованого рішення суду, для вирішення його подальшої долі слідчим, прокурором (у разі бездіяльності, нереалізації обов`язку звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про арешт такого майна) або слідчим суддею, судом з урахуванням належності, вагомості такого майна (речей) для досягнення завдань кримінального провадження.

Таким чином, положення ч. 5 ст. 171 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 169 КПК України визначають лише тривалість законного перебування (утримання) чужого майна (вилученого в результаті обшуку) в розпорядженні сторони обвинувачення (слідчого, прокурора). Будь-яке подальше перебування (поза межами встановленого процесуального строку та часу, необхідного для негайного повернення), утримання такого майна слідчим, прокурором є таким, що не має правових підстав та є втручанням в право власності особи, якій належить це майно, без законних на те підстав.

У той же час, вказані порушення речових прав не можуть перешкоджати досягненню цілей й завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Адже головним призначенням кримінального провадження як процесуального зводу норм є ефективна реалізація матеріально-правових норм кримінального права. Своїм завданням КК України має правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Таким чином, норми КПК України щодо правового режиму, тривалості, припинення тимчасового вилучення майна функціонально призначені перш за все для вирішення цивільно-правових аспектів такого тимчасового вилучення та встановлення обов`язку щодо негайного повернення майна законному його володільцю у разі пасивності, незацікавленості сторони обвинувачення у його використанні для вирішення завдань кримінального провадження.

Правові наслідки можливих порушень процесуальних строків, про які йдеться, на переконання суду, лежать в площині матеріально-правової юридичної відповідальності (наприклад, цивільно-правова відповідальність за утримання відповідного майна без законних на те підстав або у разі втрати чи знищення речового доказу (ч. 4 ст. 100 КПК України, дисциплінарна відповідальність прокурора, слідчого за неналежне виконання службових обов`язків, кримінальна відповідальність у разі наявності відповідних підстав тощо).

Крім цього, вирішення слідчим суддею, судом питання про арешт майна, яке було правомірно тимчасово вилучене, при порушенні строку звернення слідчим, прокурором із клопотанням про арешт, відбувається в період часу, коли режим тимчасового вилучення припинився (п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України).

Таким чином, вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення для досягнення завдань кримінального провадження, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Зазначена позиція узгоджується з усталеною практикою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (ухвали від 05.12.2019 у справі № 991/1463/19; від 16.12.2019 у справі № 991/1463/19; від 02.02.2022 у справі № 991/416/22; від 05.06.2023 у справі № 991/4336/23).

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов?язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2025 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Укртрансміст», , а саме за адресою: м. Київ, Леоніда Каденюка, 23, майно, перелік та ідентифікуючі ознаки якого викладено в клопотанні сторони обвинувачення та ухвалі слідчого судді,- залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ТОВ «УКРТРАНСМІСТ», - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1360/2026 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 760/30522/25

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1