КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6842/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.08.2025 року задоволено частково клопотання начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0000226, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України та накладено арешт на майно, яке вилучене 07.08.2025 року в ході обшуку в службових приміщеннях Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (ЄДРПОУ - 02126314) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Левка Лук`яненка 29, повний перелік якого зазначений в резолютивній частині ухвали.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.08.2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час розгляду вищевказаного клопотання в суді першої інстанції.

Виявлені та вилучені речі і документи визнано у кримінальному провадженні речовими доказами та долучено до кримінального провадження, як речові докази і будуть використані при проведенні технічних, комп`ютерно-технічних, економічних, та інших експертиз. Не накладення арешту на майно яке визнане речовими доказами, не забезпечить його збереження та в подальшому унеможливить використання його при проведенні експертиз.

В судове засідання прокурор та представник не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про час та дату розгляду апеляційної скарги, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від останніх не надходило. Представником ОСОБА_7 були подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також для забезпечення можливості розгляду апеляційної скарги у розумнийстрок, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора та представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України.

07.08.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва проведено обшук в службових приміщеннях Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (ЄДРПОУ - 02126314) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Левка Лук`яненка 29.

07.08.2025 року начальник Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0000226, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України звернувся з клопотанням до Шевченківського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно, яке вилучене 07.08.2025 року в ході обшуку в службових приміщеннях Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (ЄДРПОУ - 02126314) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Левка Лук`яненка 29, повний перелік якого зазначений в клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.08.2025 року задоволено частково клопотання начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0000226, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України та накладено арешт на майно, яке вилучене 07.08.2025 року в ході обшуку в службових приміщеннях Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (ЄДРПОУ - 02126314) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Левка Лук`яненка 29, повний перелік якого зазначений в резолютивній частині ухвали.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Слідчий суддя, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, повний перелік якого зазначений в резолютивній частині оскаржуваного судового рішенняоскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо того, що вищевказане майно може містити в собі відомості, які можуть бути використані для доказування обставин вчинення кримінального правопорушення та вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна буде відповідати завданням кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, буде пропорційним, розумним та співрозмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що прокурором у клопотанні не було доведено існування обставини, передбачених п. 11 ст. 170 КПК України, а саме, що незастосування арешту майна в частині якого відмовив слідчий суддя.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Отже, з матеріалів кримінального провадження не вбачається правових підстав для накладення арешту на все вилучене майно.

Таким чином, слідчий суддя, постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв законно, а істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року, якою задоволено частково клопотання начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0000226, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України та накладено арешт на майно, яке вилучене 07.08.2025 року в ході обшуку в службових приміщеннях Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області (ЄДРПОУ - 02126314) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Левка Лук`яненка 29, повний перелік якого зазначений в резолютивній частині ухвали, - залишити без змін, а апеляційну скаргу начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3