УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2026 р.Справа № 390/3092/25
Провадження № 1-кп/390/192/25

Колегія суддів Кропивницького районного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзеабад республіки Таджикістан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 111 КК України,

в якості потерпілих особи у кримінальному провадженні не визнавались,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кропивницького районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 111 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначив, що на даний час необхідність в раніше обраному ОСОБА_7 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою не відпала, оскільки заявлені раніше ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України не зменшилися.

Обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі матиме можливість:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні державної зради в умовах воєнного стану. Цей злочин вчинено з прямим умислом з ідеологічних і корисливих мотивів;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, обвинувачений підтримував зв`язок з невстановленими представниками країни-агресора та надавав їм допомогу в проведенні підривної діяльності проти України;

- вчинити нові подібні кримінальні правопорушення, а так само інші кримінальні правопорушення, так як обвинувачений своїми незаконними діями проявив схильність до скоєння злочинів.

ОСОБА_7 обвинувачується в умисному вчиненні державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану. Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 відповідає суспільному інтересу.

Так, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження знищення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення об`єктивних обставин кримінального правопорушення та вчинення інших кримінальних правопорушень.

При цьому просить врахувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

Крім того, за змістом частини шостої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений і його захисник заперечували щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають його занадто суворим.

Розглянувши наведене клопотання колегія суддів встановила таке.

Під час досудового розслідування ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.01.2026.

Відповідно до вимог частини третьої статті 334 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Суд, дослідивши обґрунтування поданого клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, додатково вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацію майна, а тому ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, судом не встановлено. Також в Україні діє воєнний стан.

Має місце ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_7 за вчинення державної зради, у разі визнання його винуватим в його скоєнні, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Під час вчинення вказаного злочину ОСОБА_7 підтримував зв`язок з невстановленими представниками країни-агресора та надавав їм допомогу в проведенні підривної діяльності проти України. Вказане свідчить про можливість ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, наявний ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, має можливість вчинювати інші подібні кримінальні правопорушення, а так само інші кримінальні правопорушення, так як обвинувачений своїми незаконними діями проявив схильність до скоєння злочинів.

Викладене в сукупності свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що за матеріалами даного кримінального провадження по відношенню до ОСОБА_7 існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Необхідно прийняти до уваги, що ОСОБА_7 умисно вчинив державну зраду в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану. На даний час триває відкрита збройна агресія Російської Федерації, наслідком якої є тимчасова окупація частини території України, десятки тисяч загиблих, руйнування військової та цивільної інфраструктури, екологічна катастрофа та екоцид на значних територіях України, у т.ч. природоохоронного та природно- заповідного фонду, тяжкі економічні збитки. Російська Федерація систематично та цілеспрямовано вчиняє диверсійно-терористичні дії проти мирного населення та об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, з метою ослаблення держави.

Ці обставини дають суду підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилитися від суду з метою уникнення покарання, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та попередження ризиків, передбачених частиною першою статті 176 КПК України.

Крім того, за змістом частини шостої статті 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене та обставини провадження, суд вважає, що у справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. У той же час, суд оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до частини четвертої статті 187 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд в цьому випадку вважає за доцільне не визначати розмір застави.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Керуючись статтями 27, 176, 177, 181, 183, 184, 194, 196, 314-316 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 12:00 22 січня 2026 року до 12:00 22 березня 2026 року.

Строк дії ухвали закінчується о 12:00 22 березня 2026 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3