Справа № 521/380/25
Номер провадження:1-кп/521/1216/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Одеса

Суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника, адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках судового розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2024 року за №0000887, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Хаджибейського районного суду міста Одеси перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2024 за №1 000887, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Прокурором до суду направлені клопотання про арешт майна на:

-земельну ділянку, власником якої є обвинувачений ОСОБА_4 .

-нежитлове приміщення, загальною площею 90.7 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101,

- автомобіль марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 , який на час вчинення злочину та проведення обшуку, перебував у власності ОСОБА_4 ; на ключ запалення автомобіля марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, чорного кольору, VIN НОМЕР_2 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовується тим, що під час досудового розслідування, 12.10.2024, проведено санкціоновані обшуки за місцем мешкання ОСОБА_4 та у його автомобілі BMW X5, з номерним знаком НОМЕР_1 , в ході яких вилучені два полімерні пакета з особливо небезпечною психотропною речовиною, PVP.

В цей же день, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси від 14.10.2024, до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 242 240 гривень, з наступним дотриманням обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

15.10.2024, ОСОБА_4 , звільнений з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з-під варти під заставу в сумі 242240 гривень.

28.11.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та 27.12.2024 повідомлено про нову та зміну раніше повідомленої підозри, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000887 від 28.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, 08.01.2025, скеровано до Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси, для розгляду по суті.

Встановлено, що у власності обвинуваченого ОСОБА_4 з 16.05.2017, перебуває земельна ділянка площею 0,1684 га, за адресою АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

Крім того, у власності обвинуваченого перебував автомобіль марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 . Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях транспортний засіб BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску VIN НОМЕР_2 , вартістю 206 000 грн, перереєстрований 25.10.2024 на підставі операції «Перереєстрація ТЗ із укладенням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси» через єдиний державний веб-портал електронних послуг «ДІЯ» на нового власника ОСОБА_6 .

На думку прокурора, зазначений автомобіль підлягає спеціальній конфіскації оскільки, зазначений автомобіль є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, про що в судовому засіданні обвинувачений підтвердив при проведенні допиту.

Крім того, у власності обвинуваченого ОСОБА_4 перебувало, нежитлове приміщення, загальною площею 90.7 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, дата державної реєстрації 20.11.2020, з забороною відчуження, оскільки приміщення перебуває в іпотеці під договір позики у суммі 690 794 гривень 05 копійок.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення, загальною площею 90.7 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що належало обвинуваченому ОСОБА_4 ним відчужено на підставі договору дарування від 24.10.2024, ОСОБА_7 .

Відповідно до актового запису № 1755 від 12.10.1989, складеного Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану складеного на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прокурор в клопотанні зазначає, що нежитлове приміщення, загальною площею 90.7 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, не було вилучено.

Крім того, згідно з інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях транспортний засіб BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску VIN НОМЕР_2 , вартістю 206 000 грн, перереєстрований 25.10.2024 на підставі операції «Перереєстрація ТЗ із укладенням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси» через єдиний державний веб-портал електронних послуг «ДІЯ» на нового власника ОСОБА_6 . Автомобіль марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 не був вилучений. На час вчинення злочину та проведення обшуку, автомобіль перебував у власності ОСОБА_4 .

Враховуючи вищезазначене, клопотання обґрунтовані тим, що обвинувачений ОСОБА_4 після вручення 12.10.2024 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, санкціями яких передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, з метою зменшення вартості свого майна відчужив належне йому на праві приватної власності майно, а саме: на підставі договору купівлі-продажу автомобіль BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 року випуску VIN НОМЕР_2 ; на підставі договору дарування нежитлове приміщення загальною площею 90.7 м.кв., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

На переконання прокурора, встановлені обставини свідчать, що відчуження вказаного майна на користь третіх осіб обвинуваченим ОСОБА_4 було вчинене з метою недопущення накладення на нього арешту у кримінальному провадженні та виконання покарання в частині конфіскації майна.

Прокурор, посилаючись на п. 3-4 ч. 2 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як підставу для накладення арешту прокурор вказує, що у випадку засудження ОСОБА_4 та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 307 КК України, йому може бути призначено покарання у виді конфіскації майна, оскільки санкція цієї статті передбачає обов`язкове призначення такого додаткового покарання.

Також підставою арешту зазначеного майна є наявність ризику того, що таке майно може бути відчужене чи передане на користь третіх осіб з метою його приховування.

Метою арешту вказаного майна є забезпечення конфіскації як виду покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2, 3 ст. 307 КК України та спеціальної конфіскації відповідно до ст. ст. 96-1, 96-2 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала просила задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений заперечували щодо задоволення клопотань.

В своєму клопотанні прокурор посилалась на ч. 2 ст. 172 КПК клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, клопотала розглянути без виклику обвинуваченого, захисника з метою уникнення заходів, спрямованих на зменшення майна ОСОБА_4 , з метою приховування його від стягнення, та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки земельна ділянка площею 0,1684 га, за адресою АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 може бути використана для забезпечення виконання конфіскації майна.

Вивчивши клопотання та матеріали додані до нього, думку сторін суд приходить до таких висновків.

Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У цьому кримінальному провадженні необхідність арешту майна обумовлена сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації як виду покарання. Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником чи довіреними йому особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до 5 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбаченихКК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. У випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, суд має встановити:

З урахуванням вказаного, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора, суд, встановлюючи наявність зазначених вище обставин, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Тобто конфіскація майна передбачена у санкції статті як обов`язкове додаткове покарання, а тому, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд повинен буде застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, враховуючи розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні, визнання вини обвинуваченим під час допиту у судовому засіданні у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність покарання за які передбачають конфіскацію майна як обов`язкове додаткове покарання, суд вважає, що дійсно існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може бути призначене покарання у виді конфіскації майна. Вказане обумовлює необхідність забезпечення такої можливої конфіскації шляхом застосування до майна обвинуваченого такого заходу забезпечення як арешт належного йому майна.

Щодо земельної ділянки судом встановлено наступне.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 450676610 встановлено, що у власності обвинуваченого ОСОБА_4 з 16.05.2017, перебуває земельна ділянка площею 0,1684га, за адресою АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, суд приходить до висновку про накладення арешту на таку земельну ділянку для забезпечення виконання конфіскації майна.

Враховуючи, все вищезазначене, а також те, що обмежень чи заборон щодо накладення арешту на зазначену земельну ділянку не було встановлено, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту на таку земельну ділянку.

Щодо клопотання прокурора про накладення арешту на нежитлову будівлю, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у власності обвинуваченого ОСОБА_4 перебувало, нежитлове приміщення, загальною площею 90.7 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, дата державної реєстрації 20.11.2020, з забороною відчуження, оскільки приміщення перебуває в іпотеці під договір позики у сумі 690 794 гривень 05 копійок.

Так, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення, загальною площею 90.7 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що належало обвинуваченому ОСОБА_4 ним відчужено на підставі договору дарування від 24.10.2024, ОСОБА_7 .

Відповідно до актового запису N? 1755 від 12.10.1989, складеного Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану складеного на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком с ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, обвинувачений ОСОБА_4 відчужив належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення після вручення 12.10.2024 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, санкціями яких передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Майно відчужене на підставі безоплатного договору дарування, на користь близької особи.

Виходячи з викладеного, на думку суду, достовірно знаючи про існування кримінального провадження та факт повідомлення про підозру, що може привести до обмежень права власності внаслідок арешту, а також подальшої конфіскації майна за вироком суду на користь держави, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вжито умисні дії щодо відчуження нежитлового приміщення загальною площею 90.7 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

За таких умов правочин вчинений між обвинуваченим ОСОБА_4 та його батьком, ОСОБА_8 свідчать про вжиття ними заходів, спрямованих на зменшення майна ОСОБА_4 з метою приховування його від звернення стягнення, та мають за мету завдати шкоди майновим інтересам держави.

Нежитлове приміщення, загальною площею 90.7 м.кв., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, не було вилучено.

На час вчинення злочину та проведення обшуку, нежитлове приміщення перебувало у власності ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 відчужив належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення після вручення 12.10.2024 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, санкціями яких передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Майно відчужене на підставі безоплатного договору дарування, на користь близької

особи.

Щодо клопотання прокурора на накладення арешту на автомобіль, суд зазначає наступне.

У своїх показах в судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що безпосередньо на своєму автомобілі BMW XS днз НОМЕР_1 , перевозив особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої забороненоPVP:

-04.05.2024, з адреси свого проживання: АДРЕСА_3 , до поштомату ТОВ «Нова пошта» N?40343, за адресою: м. Одеса, вул. Літакова, 11А;

- 11.10.2024, , з адреси свого проживання: м.Одеса, вул. Умова, 32, до поштомату ТОВ «Нова пошта» N?45136, за адресою: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, 18.

Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що у всіх випадках перевезення з метою отримання та/або відправлення, з метою збуту, особливо небезпечної психотропної речовини - PVP у своїй кримінально протиправній діяльності використовував власний автомобіль BMW X5 днз НОМЕР_1 . Також ОСОБА_4 підтвердив, що безпосередньо у своєму автомобілі BMW X5 днз НОМЕР_1 здійснював фасування психотропної речовини розподіляючи її на менші дози та здійснював пакування у завчасно придбані пакувальні коробки та пакети ТОВ «Нова пошта» з метою їх подальшого збуту.

Зазначені покази також узгоджуються із дослідженими доказами у судовому засіданні, зокрема протоколом обшуку від 12.10.2024 та додатками до нього, відповідно до якого ОСОБА_4 самостійно дістав з автомобілю BMW X5 днз НОМЕР_1 , два пакети з особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP та приладдя яке використовував для її фасування.

З урахуванням наявності в санкціях ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України обов?язкового додаткового покарання у вигляді конфіскації майна та можливості спеціальної конфіскації автомобіля як засобу вчинення кримінального правопорушення, процесуальним керівником, вживаються заходи щодо накладення арешту на належне обвинуваченому майно.

Водночас, згідно з інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях транспортний засіб BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску VIN НОМЕР_2 , вартістю 206 000 грн, перереєстрований 25.10.2024 на підставі операції «Перереєстрація ТЗ із укладенням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси» через єдиний державний вебпортал електронних послуг «ДІЯ» на нового власника - ОСОБА_6 .

Виходячи з викладеного, достовірно знаючи про існування кримінального провадження та факт повідомлення про підозру, що може привести до обмежень права власності внаслідок арешту, а також подальшої конфіскації майна за вироком суду на користь держави, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вжито умисні дії щодо відчуження та перереєстрації вказаного автомобіля.

За таких умов правочини вчиненні відповідачами засвідчують про вжиття ними заходів, спрямованих на зменшення майна ОСОБА_4 з метою приховування його від звернення стягнення, та мають за мету завдати шкоди майновим інтересам держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується зокрема у разі якщо майно було використане як засоби чи знарядля вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Враховуючи, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2

Кримінального кодексу України, суд доходить висновку про накладення арешту на зазначений автомобіль марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 .

На час вчинення злочину та проведення обшуку, автомобіль перебував у власності ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 відчужив належний йому на праві приватної власності автомобіль після вручення 12.10.2024 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, санкціями яких передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Майно відчужене на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2025, відповідно до якого, продавець - ОСОБА_4 передав у власність, а покупець - ОСОБА_6 прийняв на праві приватної власності транспортний засіб марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 , за вартістю 206 000 грн.

Майно відчужене на користь близької особи- відповідно до актового запису про шлюб N? 348 від 23.03.2019 складеного Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є чоловіком та дружиною.

Відповідно до актового запису N? 151 від 12.12.1997, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком якої є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . А отже ОСОБА_6 є батьком дружини ОСОБА_4 а отже є його тестем, що в розумінні ч. 1 ст. 1 Закона України Про запобігання корупції є близькою особою.

Судом встановлено, що відповідно до інформації наданої УПП в Одеській області ДПП, 17.11.2024 відносно ОСОБА_4 було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА N?3493000 за ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_4 17.11.2024 о 08:26 за адресою м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 52, керуючи транспортним засобом марки BMW X5 днз НОМЕР_1 (власник ОСОБА_6 ) не виконав вимогу дорожньої розмітки та здійснив перетин подвійної суцільної смуги, чим порушив п. 8.5.1 ПДР.

Суд приходить до висновку, що майно відчужене на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2025, а саме транспортний засіб марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, VIN НОМЕР_2 і надалі перебуває у фактичному розпорядженні ОСОБА_4 . Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на зазначений транспортний засіб, ключ запалення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Враховуючи поведінку обвинуваченого, а саме, факт реалізації належного йому майна після оголошення про підозру, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора в частині накладення заборони користування зазначеним автомобілем.

Щодо можливості виконання завдань арешту суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У цьому кримінальному провадженні необхідність арешту майна обумовлена сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації як виду покарання. Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником чи довіреними йому особами.

У цьому контексті, суд відзначає той факт, що ризики відчуження чи приховання такого майна наявні, враховуючи вагомі докази того, що обвинувачений здійснив відчуження належного їм на праві власності автомобіля на користь ОСОБА_6 та нерухомого майна на користь батька ОСОБА_7 відразу після затримання та повідомлення про підозру ОСОБА_4 . Вказані обставини дають підстави вважати, що відчуження такого мана відбулося як намагання вивести його з під-арешту та можливої конфіскації майна як виду покарання.

Зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього кримінального провадження та обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації, враховуючи, що майно підозрюваного за вироком суду може бути конфісковане, суд доходить висновку, що можливість відчуження ним вказаного майна є обґрунтованою.

З накладенням арешту можливість особи розпоряджатись відповідним майном на власний розсуд та відчужувати його на користь третіх осіб втрачається. Отже, у такий спосіб, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

На переконання прокурора, вказані обставини відчуження обвинуваченим ОСОБА_4 належного йому на праві власності автомобіля та нерухомого майна на користь близьких осіб, свідчить що укладення таких правочинів відбулося як намагання обвинуваченого вивести майно з-під арешту та можливої конфіскації.

Аналізуючи вказані доводи, суд виходить з того, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із положеннями ч. 2-3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі вироку).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Випадки укладення цивільно-правового договору з метою уникнення арешту та/або можливої конфіскації розглядаються як очевидно недобросовісні та є проявом зловживання правом.

Відповідні правові позиції щодо кваліфікації правочинів як фраудаторних є усталеними в практиці Верховного суду (наприклад, постанова Великої Палати ВС від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постанова КЦС ВС від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, постанова КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №755/17944/18, постанова КЦС ВС від 19.05.2021 у справі № 693/624/19, постанова КЦС ВС від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17, постанова КЦС ВС від 24.02.2021 у справі № 757/33392/16, постанова КЦС ВС від 27.10.2021 у справі № 346/6034/13-ц, постанова КЦС ВС від 13.04.2022 у справі № 757/62043/18-ц, тощо).

Таким чином, з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що підозрюваний обвинувачений у період з 25.10. 2024 по 01.11.2024 здійснив відчуження належного їм майна, зокрема автомобіля та нежитлової нерухомості.

При цьому, враховуючи, що відчуження вказаного майна здійснене підозрюваним та на користь близьких осіб у короткий проміжок часу після затримання та повідомлення про підозру, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 ймовірно діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами задля уникнення арешту та/або можливої конфіскації майна, що перебувало у власності підозрюваного.

Вказані обставини, на переконання суду дають достатні підстави для висновку, що укладені правочини по відчуженню вказаного майна містять ознаки фраудаторності, а тому вищевказані об`єкти рухомого та нерухомого майна, право власності на які хоча і зареєстровані за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , але фактично належать обвинуваченому ОСОБА_4 , і як наслідок, на них може бути накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна та спеціальної конфіскації.

За таких умов, заявлені прокурором підстави арешту є виправданими, а переслідувані цілі можуть бути досягнуті через застосування до майна підозрюваного саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

На підставі викладеного та враховуючи, суддя, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотань прокурора з метою його конфіскації та спеціальної конфіскації.

Щодо розумності та співрозмірності арешту.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку суду накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні особи, яка є власником такого майна. За таких обставин, суд вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

У цьому контексті суд зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самого обвинуваченого, так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження та розпорядження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

Крім того, з урахуванням характеру кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює.

Також суд відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, суд вважає, що обмеження, яких зазнає підозрюваний та інші власники майна, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у їх право власності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотань прокурора про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 170-173, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання прокурора задовольнити.

2. Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , а саме:

- на земельну ділянку площею 0,1684 га, за адресою АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

Заборонити розпоряджатись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.

3. Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКІП НОМЕР_5 :

- на нежитлове приміщення, загальною площею 90.7 м.кв., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101.

Заборонити розпоряджатись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.

4. Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України, виданий 29.05.1996 Іллічівським РВ ОМУ УМВСУ в Одеській області, серія КЕ251099, РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), а саме :

- на автомобіль марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, чорного кольору, VIN НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 ;

- на ключ запалення автомобіля марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, чорного кольору, VIN НОМЕР_2 ,

- на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_6 .

Визначити місцем зберігання автомобіля марки BMW X5 днз НОМЕР_1 , 2000 року випуску, чорного кольору, VIN НОМЕР_2 спеціальний майданчик або стоянку територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Заборонити розпоряджатись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд міста Одеси..

Суддя ОСОБА_1