Справа № 199/1076/26
У Х В А Л А

іменем України

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту із забороною використання, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене майно, а саме: светр, натільну сорочку, футболку, штани, термо білизну, штани спортивні, труси, шкарпетки на яких мались сліди схожі на кров, які належать ОСОБА_4 та 3 фрагменти кулі.

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №1 Покровського районного управління поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000094 від 01 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.01.2026 до чергової частини ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення від співробітників Олександрівської комендатури ВСП про те, що 31.01.2026, близько о 02:00 години військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ОШБ) оператор БПЛА, солдат ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи на бойовій позиції поблизу населеного пункту Новий Донбас, Покровського району, Донецької області, в ході сварки з військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ОШБ) оператором відділення управління мінометної батареї, солдатом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив декілька пострілів зі своєї закріпленої автоматичної зброї в бік останнього. Від отриманих вогнепальних поранень ОСОБА_4 помер на місті.

На підставі вищевикладеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2025 внесено відомості за №0000094 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115 КК України.

01.02.2026 року в ході огляду місця події в відділенні СМЕ розташованого за адресою: Донецьк область, Краматорський район, смт. Олександрівка, вул. Дзержинського, 8а було оглянуто труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та вилучено його особистий одяг, а саме светр, натільну сорочку, футболку, штани, термо білизну, штани спортивні, труси, шкарпетки на яких мались сліди схожі на кров. Крім того в середині трупу було виявлено 3 фрагменти кулі.

01.02.2026 року виявлені та вилучені об`єкти відповідно до постанови слідчого визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За вищезазначених обставин всі вилучені речі відповідно до статей 98, 110 КПК України визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, або зберегли на собі його сліди, та є предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.7 ст.237 КПК України вилучені речі, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Вилучене 01.02.2025 светр, натільну сорочку, футболку, штани, термо білизну, штани спортивні, труси, шкарпетки на яких мались сліди схожі на кров належать померлому ОСОБА_4 відповідно до ч. 2 ст.168, ч. 7 ст.237 КПК України вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Підставою для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно є той факт, що вона є речовим доказом в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підставою, у зв`язку із якою потрібно здійснити арешт майна, відповідно до положень ч.1 ст.170 цього Кодексу є те, що вищевказані речі є майном, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом злочину. Арешт вищезазначеного майна необхідно здійснити для запобігання можливостей його пошкодження, псування, знищення. Враховуючи, що вищезазначений речовий доказ відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та відповідно до п.1 ч.2 ст. 170, ч.3 ст. 170 КПК України необхідно здійснити накладення арешту на вищезазначене майно, з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України, існують обставини, які підтверджують, що незастосування заборони на користування вищезазначеним майном, а також заборони розпоряджатися таким майном призведе до пошкодження, псування, знищення вищезазначеного майна або до настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Беручи до уваги вищезазначене, та те що вказані речі являються речовими доказами у кримінальному провадженні та мають суттєве значення для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні, а також, що незастосування заборони на користування вищезазначеним майном, а також заборони розпоряджатися таким майном призведе до пошкодження, псування, знищення вищезазначеного майна, орган досудового розслідування звернувся з клопотанням про накладення арешту.

В судове засідання були викликані прокурор та володілець майна, щодо якого вирішується питання про накладення арешту. Прокурор ОСОБА_3 до суду не прибув, надав письмову заяву в якій просив клопотання розглядати за його відсутності.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи клопотання, свідчий суддя виходить з наступного.

01 лютого 2026 року заступником начальника СВ ВП № 1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000094 від 01 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 01 лютого 2026 в період часу з 09:09 год. до 09:52 год. проведено огляд приміщення будинку розташованого за адресою: Донецька область, Краматорський р-н, с. Олександрівка, де було виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім цього, поміж іншим, було виявлено та вилучено: светр, натільну сорочку, футболку, штани, термо білизну, штани спортивні, труси, шкарпетки на яких мались сліди схожі на кров, які належать ОСОБА_4 та 3 фрагменти кулі.

Наведені обставини доводять наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказані у клопотанні предметивідповідною постановою слідчого від 01 лютого 2026 року визнані речовими доказами.

Постанова винесена слідчим обґрунтовано, за наявності підстав, визначених ст. 98 КПК України.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна єп. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є володільцем зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника та володільця зазначеного майна.

На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, постановив

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт із забороною використання, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене майно, а саме: светр, натільну сорочку, футболку, штани, термо білизну, штани спортивні, труси, шкарпетки на яких мались сліди схожі на кров, які належать ОСОБА_4 , та 3 фрагменти кулі.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, а також присутнім під час оголошення ухвали.

Фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, копію ухвали надіслати не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Слідчий суддя:

04.02.2026