Справа № 216/9375/25
провадження 1-кс/216/2803/25
УХВАЛА

(повний текст)

29 грудня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 клопотання старшого слідчого слідчого відділу Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, маючого вищу освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні не маючого, військовослужбовця Збройних Сил України, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , перебував у розпорядженні командира вказаної військової частини, у військовому званні «солдат» зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12.12.2024 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік

у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009603 від 30.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В ИВ :

Від слідчого слідчого відділу Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, строком на 60 діб, при цьому слідчий просив суд не визначати розмір застави.

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що До Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, від командування військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення від 11.05.2025 № 693/29002 про те, що за результатами проведеного службового розслідування встановлено, що солдат, призваний по мобілізації, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , з 18:30 годин 16.04.2025 відсутній на військовій службі без поважних причин, не виконує обов?язки військової служби, самовільно залишивши місце служби.

30.05.2025 Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, вказані відомості, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану внесені в ЄРДР.

29.08.2025 заступником керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснення досудового розслідування доручено іншому органу досудового розслідування слідчому відділу Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

08.10.2025 матеріали кримінального провадження надійшли до слідчого відділу Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, строки дії воєнного стану в Україні постійно продовжувались, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України строки дії воєнного стану в Україні постійно продовжувались, у тому числі з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 року.

Так, ОСОБА_4 , визнаний придатним до військової служби (довідка ВЛК від 16.02.2025 №37/1153), 17.02.2025 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби у складі ЗСУ під час мобілізації, в особливий період та направлений до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом від 14.04.2025 № 107 командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 , курсанта навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, якого розпорядженням начальника Генерального штабу Збройних Сил України №300/ПУ/1597/П/дск зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , переведено до вказаної військової частини.

Наказом від 15.04.2025 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 зараховано у списки особового складу даної військової частини.

Таким чином, згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеними вище законами, які регламентують порядок виконання військового обов?язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, та діючи з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби і з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог без поважних причин самовільно залишив місце служби.

ОСОБА_4 , з 18:30 години 16.04.2025 був відсутній без поважних причин у пункті тимчасової дислокації 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_2 , командуванню про причини самовільного залишення місця служби не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, перебуваючи поза межами військової частини та місця несення військової служби у АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи своє перебування з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до військової частини чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 26.12.2025 ОСОБА_4 не прибув до Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Великого Кобзаря, 14, і тим самим припинив вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

26.12.2025 слідчим відділом Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

Слідчий зазначає, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладене, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити, зауважив щодо існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також прокурор просив не визначати розмір застави з огляду на правову кваліфікацію кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та конкретні обставини кримінального провадження.

Захисник проти задоволення клопотання заперечувала.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав свого захисника, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

3. Мотиви та оцінка суду.

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою18 Розділу ІІ КПК України.

Згідно з ч. 1ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: (1) особисте зобов`язання, (2) особиста порука, (3) застава, (4) домашній арешт, (5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може застосовуватись до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

3.2. Набуття статусу підозрюваного.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1ст. 42 КПК України, статус підозрюваної має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1ст. 278 КПК України).

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, складено і підписано 26.12.2025 та вручено останньому 26.12.2025.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і відносно нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до його вчинення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема:

- Актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2025 №18975;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2025 №135 про зарахування солдата ОСОБА_4 , призначеного розпорядженням начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 05.04.2025 №300/ПУ/1597/П/дск у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , який прибув 15.04.2025 з військової частини НОМЕР_2 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- копією військового квитку на ім?я ОСОБА_4 ;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №50 від 12.02.2025;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №107 від 14.04.2025;

- довідкою військово-лікарської комісії від 16.02.2025 №37/1153, згідно з якою ОСОБА_4 визнано придатним до військової служби;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 т.в.о. офіцера відділення військової служби правопорядку у АДРЕСА_3 , військова частина НОМЕР_3 .

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, міг вчинити інкримінований йому злочини.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях вини у вчиненні злочинів. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу відносно особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування відносно такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (частина 1статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення підозрюваним дій передбачених пунктами 1, 5 частини 1статті 177 КПК.

3.4.1. Ризик переховування від органів до судового розслідування та суду.

Ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_7 можливості переховуватися від органів до судового розслідування та суду, а саме те, що останній офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб на утриманні не має, перебуваючи на волі, з метою уникнути покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя враховує, що у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем мешкання, а тому, враховуючи тяжкість покарання, яке може загрожувати підозрюваному у випадку визнання його винним у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження наявні соціальні зв`язки підозрюваного не можуть повністю виключити ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику предбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

3.4.2. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Враховуючи ту обставину, що підозрюваний є раніше судимою особою, Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік. На даний час ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчий суддя вважає обгрунтованими доводи прокурора про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та приходить до висновку про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України

3.5. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у разі визнання винуватим, у вчиненні якого йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років;

- сімейний стан підозрюваного, який не перебуває у зареєстрованому шлюбі, на утриманні малолітніх дітей або інших осіб не має;

- репутацію підозрюваного, який раніше судимий;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку слідчого судді є високим.

3.6. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані у цій ухвалі ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних особливостей підозрюваного, застосування домашнього арешту та застави, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки останній, володіючи засобами зв`язку, зможе впливати на свідків.

Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, не може повною мірою виключити ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, оскільки не передбачає цілодобового контролю за місцем перебування підозрюваного, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні в якому він підозрюється, є досить великим.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на підорюваного обов`язків буде залежати виключно від волі ОСОБА_7 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, окрім того, жодна особа не звернулась до суду із письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зазначені обставини та ризики підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, а вищевказані обставини виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням особистих характеристик підозрюваного, суд приходить висновку, що відносно підозрюваного слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування відносно підозрюваного вказаного запобіжного заходу.

При цьому, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію та стадію кримінального провадження, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та з урахуванням часу фактичного затримання, а саме до 26 лютого 2026 року.

3.7. Застосування альтернативного запобіжного заходу.

Оскільки нормами ч.4 ст. 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі, статтею 407 Кримінального кодексу України, тому, враховуючи особу підозрюваного та встановлені ризики, зазначені вище, виходячи із дискреційних повноважень суду, розмір застави не визначається.

3.8. Висновки за результатами розгляду клопотання.

З урахуванням наведених обставин, що вказують на обгрунтованість підозри та можливість вчинення діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення та наданих слідчим доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним інкримінованого йому злочину, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя, дійшов до висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підстав для задоволення клопотання слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 177, 178, 182-184, 193-197, 211, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В ИВ :

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою -задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на строк 60 (шістдесят) діб, з утриманням його у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)», тобто до 26 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Зобов`язати прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_4 про взяття під варту останнього.

Строк дії ухвали встановити до 26 лютого 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 30.12.2025 о 11 год. 55 хв.

Суддя ОСОБА_12