Справа № 163/1773/24 Провадження №11-кп/802/604/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000251 від 03 червня 2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 23 червня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, військовозобов`язаного, згідно ст.89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: оригінал розписки про отримання ОСОБА_7 повістки, вирішено залишити в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи з 07.10.2011 року на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним та придатним до проходження військової служби, о 15:50 годині 07.05.2024 року отримав під особистий підпис персональну повістку про призов на військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022, та про явку на 15:00 годину 08.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що по АДРЕСА_2 , для відправки по мобілізації у складі команди № НОМЕР_1 ЦПП для проходження військової служби у Збройних Силах України за мобілізацією. Всупереч приписам ст.65 Конституції України, ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_7 без поважних причин ухилився від призову за мобілізацією та на 15:00 годину 08.05.2024 року і на протязі цього дня у пункт збору для відправки для проходження військової служби не прибув.

Таким чином, ОСОБА_7 інкримінується ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (а.с.87-88).

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи кваліфікації його дій та вини у інкримінованому кримінальному правопорушенні, вважає вирок в частині призначеного покарання занадто суворим. Вказує на те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, а вчинений ним злочин не є тяжким.

Просить вирок в частині призначення покарання змінити та обрати йому покарання у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік (а.с.93).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити; прокурора, яка просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положення ч.1 ст.404 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, а саме в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не заперечується, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

У апеляційній скарзі обвинувачений вказує про те, що призначаючи йому покарання, судом першої інстанції не було належним чином враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а також обставини, які пом`якшують покарання.

Таким чином апелянт вважає, що призначене йому покарання є явно несправедливим через його надмірну суворість, у зв`язку з чим просить застосувати до нього положення ст.75 КК України.

Однак, з такими доводами обвинуваченого, що викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Так, відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження суд також вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

До обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції не встановив.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно не віднесено до пом`якшуючої обставини - визнання вини обвинуваченим, який у суді першої інстанції свою вину визнавав повністю та показав, що за результатами медогляду визнаний приданим до військової служби, після чого отримав повістку для явки в пункт збору для відправки в Збройні Сили України, однак свідомо не прибув, оскільки боїться проходити військову службу в умовах воєнного стану та приймати участь в бойових діях.

Окрім цього, слід зазначити, що не може бути прийнята така пом`якшуюча покарання обставина щире каяття обвинуваченого, оскільки за час розгляду справи ОСОБА_7 не вчинив жодних дій, спрямованих на усунення правопорушення. Окрім цього, у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 вказав на те, що місяць тому він самовільно залишив військову частину, мотивуючи це тим, що він незаконно був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також звернув увагу на те, що присягу він так і не прийняв.

Згідно висновків Великої Палати Верховного суду, які містяться у постанові від 27.11.2019 року (кримінальне провадження 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання обвинуваченому, місцевий суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу винного, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Колегія суддів погоджується з такими твердженнями суду першої інстанції та вважає, що з огляду на конкретні фактичні обставини та характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ст.336 КК України.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Місцевим судом у вироку вірно зазначено, що підстав для застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України суд не вбачає, оскільки виправлення обвинуваченого, ураховуючи викладене, а також те, що останній вчинив правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпечність, яка проявляється у тому, що відмова обвинуваченого від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що місцевий суд достатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , який умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

При цьому відповідно до ст.65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.

На переконання колегії суддів, обставини, про які наголошує апелянт у своїй апеляційній скарзі, а також надані ним та його захисником під час розгляду справи апеляційним судом в даному випадку жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.

Стороною захисту також не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Враховуючи, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства не встановлено, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 23 червня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді