УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Київ

справа № 938/665/25

провадження № 51 - 44 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року,

встановила:

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2025 року закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК на підставі ст. 45 КК, у зв`язку з дійовим каяттям.

Як встановлено місцевим судом ОСОБА_5 , керуючи 21 квітня 2025 року близько 15:00 год в стані сп`яніння транспортним засобом марки «Opel Astra» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 на автодорозі Р24 неподалік будинку №81 по вул. Жаб`євська в селищі Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, усвідомлюючи факт перебування в громадському місці, діючи умисно, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим нормам і правилам поведінки, безпричинно з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, умисно вчинив серію зіткнень зі транспортним засобом марки «Opel Vivaro» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 , який перебуває в користуванні ОСОБА_6 , а також пошкодив його за допомогою відбійного молотка.

Внаслідок вищевказаного, транспортний засіб марки «Opel Vivaro» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження вітрового скла, дверей ПЛ, направляючого скла ПЛВТ, скла підіймача, захисної накладки дверей ПЛ, рами дверей ПЛ, захисної накладки В-стойки Л, боковини середньої Л, захисної накладки боковини ЗЛ, скла бічного ЗЛ, боковини ЗЛ, скла заднього, скла розсувних дверей ЗПР, розсувних дверей ЗПР, скла дверей ППР, крила ППР, легкосплавного диску.

У результаті умисних хуліганських дій ОСОБА_5 відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 16 травня 2025 року завдано ОСОБА_6 збитки (матеріальну шкоду) в розмірі 235 328 грн.

Долю речових доказів, а саме відбійного молотка марки «Vitals» вирішено наступним чином:

- відбійний молоток марки «Vitals» повернуто власнику - ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року ухвалу місцевого суду змінено в частині вирішено питання про долю речового доказу відбійного молотка марки «Vitals».

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК відбійний молоток марки «Vitals», який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що належить ОСОБА_5 , конфісковано в дохід держави.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року скасувати в частині вирішення питання про долю речового доказу.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи спеціальну конфіскацію до відбійного молотка порушив вимоги кримінально процесуального закону.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, а також правильність кваліфікації його дій за вказаною статтею у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Доводи захисника про те, що суд безпідставно застосував у цьому кримінальному провадженні спеціальну конфіскацію відповідно до статей 96-1, 96-2 КК, оскільки такий захід кримінально-правового характеру є «надмірним індивідуальним тягарем», є необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 98 КПК передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Прийняття цього рішення КПК не пов`язує з позицією прокурора чи іншого учасника судового провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК (в редакції Закону, на час вчинення кримінального правопорушення) «спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян...»

Пунктом 4 ч. 1 ст. 96-2 КК (в редакції Закону, на час вчинення кримінального правопорушення) визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

За результатом судового розгляду судом апеляційної інстанції, правильно встановлено, що відбійний молоток марки «Vitals» є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки за його допомогою вчинено кримінальне правопорушення, а саме ОСОБА_5 умисно пошкодив автомобіль «Opel Vivaro» за допомогою відбійного молотка. З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про його спеціальну конфіскацію на підставі статей 96-1, 96-2 КК.

Верховний Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції про застосування спеціальної конфіскації до майна ОСОБА_5 , а саме відбійного молотка марки «Vitals», який був використаний для умисного пошкодження автомобілю і є знаряддям злочину, правильними.

Суд виходить з того, що конфіскація майна за своєю правовою природою не є видом кримінального покарання, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, застосування яких має самостійну та охоронну мету. Такий правовий підхід узгоджується з положеннями статей 96-1, 96-2 КК та правовими висновками Верховного Суду, відповідно до яких, спеціальна конфіскація спрямована на унеможливлення подальшого незаконного використання предметів, що були знаряддям або предметом кримінального правопорушення, не залежно від ступеня тяжкості вчиненого діяння.

Верховний Суд у своїх попередніх рішеннях, вказував на те, що при застосуванні спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку необхідно не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених кримінальним законом, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість застосування спеціальної конфіскації до ОСОБА_5 , касаційна скарга захисника не містить. Крім цього захисник не наводить конкретних обставин, яким чином застосування спецконфіскації буде порушувати «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб» і тим самим застосований захід кримінально - правового характеру буде становити «надмірний індивідуальний тягар».

Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3