Справа № 682/2758/25
Провадження № 1-кп/682/210/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001796 від 01.10.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Головлі Славутського району Хмельницької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, особи з інвалідністю 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.07.2025 року у справі № 682/1747/25, яка набрала законної сили, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Маючи реальну можливість виконувати постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.07.2025 року в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, знаючи про вказане рішення суду, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в порушення ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та ч.1 ст.129 Конституції України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, ОСОБА_4 не виконав постанову суду та 29.09.2025 року об 11 год. 29 хв. керуючи транспортним засобом марки "Ford Escape" державний номерний знак НОМЕР_1 , проїжджав по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Славута Шепетівського району Хмельницької області.

Таким чином, своїми діями, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, пояснив, що йому було відомо про наявність постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП, якою його позбавлено права керування транспортними засобами, але його дитина захворіла і він був змушений сісти за кермо автомобіля 29.09.2025 року, щоб відвезти дитині речі у лікарню. Був зупинений працівниками поліції за вказаних в обвинувальному акті обставинах. Наразі зробив висновок і у вчиненому розкаюється.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, також підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду :

- рапортом старшого інспектора СРПП ВнП №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 01.10.2025 року, в якому зазначено, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання постанови Славутського міськрайонного суду Хмельнийької області, що набрала законної сили та продовжує керувати транспортними засобами, тим самим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.382 ч.1 КК України (а.п. 8);

- постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.07.2025 року (справа № 682/1747/25), яка набрала законної сили 01.08.2025, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.п. 21-23);

-протоколом зняття показань з технічного приладу та технічного засобу, що має функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 14.10.2025 року, з якого слідує, що на підставі постанови про зняття показань з технічного приладу та технічного засобу, що має функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 14.10.2025 року, з персонального нагрудного відеореєстратора працівника поліції ОСОБА_6 було здійснено копіювання на DVD-R диск два відео-файли за 29.09.2025 року, на яких зафіксовано факт невиконання рішення суду ОСОБА_4 в частині позбавлення його права керування транспортними засобами (а.п. 31-33);

- постановою про визнання речовим доказом від 14.10.2025 року, відповідно до якої оптичний DVD-R диск з відеофайлами з нагрудного відеореєстратора працівника ВнП №1 Шепетівського РУП ГУНП визнано речовим доказом, оскільки на ньому містяться відеозаписи, що підтверджують факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом 29.09.2025 року оо 11.29 год. Вказаний відеозапис переглянутий судом під час судового розгляду (а.п.34-35);

- протоколом огляду речового доказу від 14.10.2025 року, в ході якого слідчим ВРЗЗС СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області оглянуто відеофайли, на яких зафіксовано факт невиконання рішення суду ОСОБА_4 в частині позбавлення його права керування транспортними засобами (а.п. 36).

На дослідженні інших доказів сторони не наполягали, а саме допиті свідків, які допитувалися в ході досудового розслідування на підставі ст.349 ч.3 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ч.1 КК України доведена поза "розумним сумнівом" письмовими доказами, дослідженими судом, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.1 ст.382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Відповідно до вимог, викладених в п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, є особою з інвалідністю 2 групи та немає можливості сплатити штраф.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Прокурор просив призначити обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік із звільненням його від відбування покарання із випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

Обвинувачений та захисник просили застосувати ст.69 КК України та призначити покарання у виді пробаційного нагляду, оскільки обинувачений щиро розкаюється та активно сприяв розслідуванню кримінального провадження.

Ураховуючи дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, є особою з інвалідністю, у нього відсутній стабільний заробіток, окрім пенсії, яку він витрачає на оплату житла та харчування, тому немає можливості сплатити штраф у розмірі, передбаченому санкцією ст. 382 ч.1 КК України, обставини вчинення злочину, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.1 ст. 382 КК України, у виді позбавленні волі строком на 1 рік.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст.75 КК України, встановивши йому іспитовий строк у 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На думку суду таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим суд вважає, що підстав для застосування ст.69 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання у виді пробаційного нагляду, яке не передбачене санкцією ст. 382 ч.1 КК України немає, оскільки пом`якшуюча обставина, передбачена ст.66 КК України - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення відсутня в діях ОСОБА_4 , бо із ним не проводилися слідчі дії, в ході яких він допомагав слідству, окрім його допиту .

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. (Постанова ВС у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20).

Натомість ст.66 КК України передбачено застосування лише однієї із пом`якшуючих обставин, передбачених ч.1 п.1 цієї статті- активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення або щире каяття, а для застосування ст.69 КК України, необхідно існування кількох обставин, що пом`якшують покарання або істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

При призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК), необхідно враховувати наявність зв`язку між пом`якшуючими обставинами і метою та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Окрім того, необхідно встановити, що відповідні пом`якшуючі обставини істотно знизили тяжкість вчиненого злочину. (Постанова ВС у справі № 591/2221/19 (провадження № 51-4503км19). Вказаних обставин, які б дозволяли суду застосувати ст.69 КК України і призначити обвинуваченому покарання, не передбачене санкцією ст.382 ч.1 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.100 КПК України - речовий доказ оптичний DVD-R диск з відеофайлами з нагрудного відеореєстратора слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 323, 324, 615 ч.15 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строком в 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речовий доказ - оптичний DVD-R диск з відеофайлами з нагрудного відеореєстратора залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя : ОСОБА_1