Справа № 369/365/26
Провадження № 1-кс/369/37/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладення арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 04.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

слідчий СВ ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, згідно якого просить суд накласти арешт на грошові кошти на загальну суму 31900 гривень, які упаковано до спецпакету PSP2241794, який опечатано.

В обґрунтування клопотання вказує, що у провадженні слідчого відділення ВП №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000011 від 04.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.01.2026 року до ЧЧ ВП №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення з приводу того, що невідома особа викрала з сейфу грошові кошти, які належать ТОВ "Юкофі-Машинз". Подія мала місце за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 110А, "Столичний ринок, павільйон В1" (ЄО №230 від 03.01.2026).

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, 03.01.2026 в період часу з 15 год. 06 хв. по 16 год. 02 хв. за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика кільцева, 110А, «Столичний ринок термінал В1», в підсобному приміщенні проведено огляд місця події за участі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в ході огляду добровільно видав грошові кошти 31 900 гривень, які викрав із сейфу ТОВ «Юкофі-Машинз». Видані грошові кошти вилучено в присутності понятих, серії яких зафіксовано у протоколі огляду місця події та упаковано до спецпакету PSP2241794.

З викладеного вбачається, що майно, вилучене під час затримання в ході особистого обшуку, є матеріальними об`єктами та знаряддям даного кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Враховуючи положення ч. 7 ст. 237 КПК України вилучені під час огляду місця події грошові кошти на загальну суму 31 900 гривень, які упаковано до спецпакету PSP2241794, який опечатано - відноситься до тимчасово вилученого майна. Вказує, що у даному випадку на грошові кошти необхідно накласти арешт для запобігання можливості їх пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі предметом вчинення злочину, знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Слідчий у судове засідання не з`явився, в клопотання просив суд здійснювати розгляд клопотання за його відсутності.

Представник особи, щодо майна якої розглядається клопотання, - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що він є власником ТОВ "Юкофі-Машинз", однак в сейфі були його особисті кошти, а тому просив не накладати на них арешт з метою можливості їх подальшого використання.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, дійшов такого висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2, 3, 4 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 ст. 173 КПК України).

Згідно матеріалів справи встановлено, що у провадженні слідчого відділення ВП №3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000011 від 04.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, 03.01.2026 в період часу з 15 год. 06 хв. по 16 год. 02 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , «Столичний ринок термінал В1», в підсобному приміщенні проведено огляд місця події за участі ОСОБА_5 , який в ході огляду добровільно видав грошові кошти 31 900 гривень, які викрав із сейфу ТОВ «Юкофі-Машинз». Видані грошові кошти вилучено в присутності понятих, серії яких зафіксовано у протоколі огляду місця події та упаковано до спецпакету PSP2241794.

Вказані грошові кошти у відповідності до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 04.01.2026 року.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна власником не надано та слідчим суддею не встановлено.

Оскільки судом встановлено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, клопотання про арешт майна подано у строк, передбачений законом, вказані в клопотанні предмети є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні та, крім того, існують обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження у користуванні та розпорядженні призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, власник майна, відповідно, не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

клопотання слідчого СВ ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про накладення арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 04.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти на загальну суму 31900 гривень, що належать ТОВ «Юкофі-Машинз», які упаковано до спецпакету PSP2241794.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Повний текст ухвали складений 27 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1