САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/3848/25
Провадження №1-кс/726/38/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника заявника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000095 від 02.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч.2 ст.204, ч.2 ст.209 КК України, про скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, в якому вказує, що ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.11.2025 року було задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України у Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у вказаному кримінальному провадженні, накладено арешт на:

- 7 папок з документами;

- грошові кошти в сумі 64000 гривень, 79300 доларів США та 6250 Євро;

- жорсткий диск чорного кольору марки «WD Elements», S/N WX21AA5ATXY7;

- пристрій схожий на флешку чорного кольору марки «Ledger Nanox» з написом на коробці EAN 500;

- станок для виготовлення тютюнових виробів за допомогою сигаретних гільз марки «Buffalo»;

- тютюн в кількості приблизно 25 кг;

- три коробки по 200 шт. в кожній сигаретних гільз марки «Imperial».

Разом із тим вказує, що 03.11.2025 року ОСОБА_5 взяла у борг у ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 75 000 доларів США для придбання косметологічного обладнання. Відтак вилучені грошові кошти належать ОСОБА_5 та жодним чином не пов`язані із будь-якою господарською діяльністю інших осіб та вищевказаними обставинами кримінального провадження.

Крім того вказує, що вилучені речі, зокрема жорсткий диск та флешка, є особистими речами її сина, на них відсутні будь-які відомості, які можуть бути необхідні слідству у даному кримінальному провадження. Щодо вилученого станку, тютюну та сигаретних гільз зазначає, що вказаний станок не є промисловим та використовувався для особистих потреб разом із вилученим тютюном та тютюновими гільзами. Їх незначна кількість не може доводити виготовлення тютюнових виробів у промислових масштабах. До того ж, він ці речі перебували у її помешканні вже дуже тривалий час, залишились їй після розлучення із ОСОБА_5 . З останнім, вона розірвала шлюб ще у 2012 році, а тому вилучені речі немають жодного стосунку до діяльності ОСОБА_5 .

Під час вирішення питання про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя не мав можливості належним чином врахувати вказані обставини через відсутність такої інформації, а тому помилково задовольнив клопотання.

Крім того, з часу вилучення вказаних речей, із ними не було проведено будь-яких слідчих дій, що свідчить про те, що дані речі немають жодного процесуального значення для вказаного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, просить слідчого суддю постановити ухвалу, якою скасувати арешт накладений на вищевказане майно.

В судове засідання представник заявника надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні, заявлене клопотання підтримав, просив скасувати арешт.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти заявленого клопотання про скасування арешту. Зазначив, що арештоване майно має доказове значення у кримінальному провадженні, а тому, в даний час не може бути повернуто законним володільцям. Крім того, у кримінальному проваджені призначено ряд експертиз щодо вказаних речей. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку про необхідність задовольнити клопотання враховуючи таке.

Встановлено, що територіальним управлінням БЕБ у Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000095 від 02.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч.2 ст.204, ч.2 ст.209 КК України.

12.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.11.2025 детективами ТУ БЕБ у Чернівецькій області проведено обшук у житлових приміщеннях по АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено:

- 7 папок з документами;

- грошові кошти в сумі 64000 гривень, 79300 доларів США та 6250 Євро;

- жорсткий диск чорного кольору марки «WD Elements», S/N WX21AA5ATXY7;

- пристрій схожий на флешку чорного кольору марки «Ledger Nanox» з написом на коробці EAN 500;

- станок для виготовлення тютюнових виробів за допомогою сигаретних гільз марки «Buffalo»;

- тютюн в кількості приблизно 25 кг;

- три коробки по 200 шт. в кожній сигаретних гільз марки «Imperial».

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно у вказаному кримінальному провадження, прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України у Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_6 вказував, що в ході досудового розслідування встановлено, що деякі мешканці прикордонного району Чернівецької області налагодили незаконне виробництво тютюнової сировини. Надалі готова тютюнова сировина транспортується до місця незаконного виробництва, розташованого в одному з центральних регіонів України, де використовується для виготовлення сигарет без належних дозвільних документів. З метою легалізації доходів, одержаних внаслідок вказаного протиправного діяння, організатором незаконного виготовлення сигарет придбано ряд об`єктів нерухомості на території Європейського союзу. Одним із таких виробництв є TOB "КРЕМІНЬ ТАБАКО". Фактичним власником зазначеного виробництва є - ОСОБА_8 , а співвласником зазначеної тютюнової компанії є ОСОБА_9 , який здійснює контроль за протизаконною діяльністю.

Ухвалою слідчого судді від 20.11.2025 року, з метою збереження речових доказів, на вказане мано було накладено арешт.

Варто зауважити, що обшук та вилучення речей було проведено у будинковолодінні, де проживає ОСОБА_5 та її син.

Заявник вказує, що вилучені в ході обшуку речі жодним чином не повязані із діяльністю ОСОБА_9 , адже вони розірвали шлюб ще у 2012 році, з того часу близьких стосунків не підтримують. Станок для виготовлення тютюну, сам тютюн та сигаретні гільзи знаходяться в її помешканні ще з 2012 року, з часу розлучення із чоловіком та колись використовувались для особистих потреб. Цей станок не є промисловим. Згалом всі вилучені речі не мають жодного стосунку до діяльності її колишнього чоловіка ОСОБА_9 .

Крім того, вилучені кошти є її особистими збереженнями, а частина взята у борг.

Оцінюючи такі посилання, слідчим суддею встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.01.2012 року шлюб між заявницею ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , щодо якого є попередні підстави вважати про здійснення ним протиправної діяльності, було розірвано.

Як встановлено із копії витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.11.2025 року, заявниця ОСОБА_5 є фізичною особою підприємцем із видом діяльності: вантажний автомобільний транспорт та надання послуг перукарням та салонам краси. Місцем здійснення підприємницької діяльності зазначено АДРЕСА_2 , тобто те саме будинковолоіддя де було проведено обшук та вилучено речі і грошові кошти.

Згідно із копією податкової декларації за 2020 рік, ОСОБА_5 отримала дохід у розмірі 500 000,00 гривень.

Згідно із копією податкової декларації за 2021 рік, ОСОБА_5 отримала дохід у розмірі 850 000,00 гривень.

Згідно із копією податкової декларації за 2022 рік, ОСОБА_5 отримала дохід у розмірі 400 000,00 гривень.

Згідно із копією податкової декларації за 2023 рік, ОСОБА_5 отримала дохід у розмірі 400 000,00 гривень.

Згідно із копією податкової декларації за 2024 рік, ОСОБА_5 отримала дохід у розмірі 500 000,00 гривень.

Як вбачається із розписки від 03.11.2025 року, ОСОБА_5 взяла у борг у ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 75 000,00 доларів США на придбання косметологічного обладнання. Зобовязалась повернути грошові кошти до 01.03.2025 року.

У свою чергу, як доводить заявник, ОСОБА_7 отримала такі грошові кошти внаслідок відчуження нерухомого майна за договором купівлі продажу від 27.09.2024 року.

Вирішуючи питання про скасування арешту на майно, варто вказати про таке.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При цьому, вирішуючи питання про скасуванні арешту майна, в даному випадку, належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави - ухвали слідчого судді про арешт, а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження, а також відношення власника майна до інкримінованого злочину.

Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Так, підставою для накладення арешту стало розслідування, що ведеться і межах кримінальної справи за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204, ч.2 ст.204, ч.2 ст.209 КК України. Правовою підставою для накладення арешту є визнання та збереження вищевказаних речей та грошових коштів як речових доказів.

Варто зауважити, що у судовому засіданні прокурор зазначив, що вилучені речі та грошові кошти визнані речовими доказами. Разом із тим, прокурор під час судового засідання не долучив будь-яких письмових документів, які б підтверджували його посилання щодо визнання вказаних речей і документів речовими доказами. Однак таку обставина підтверджується ухвалою слідчого судді про накладення арешту на від 20.11.2025 року.

Крім того, прокурор вказав, що із речей та грошових кошти не може бути знято арешт, оскільки вони є об`єктом дослідження різного роду експертиз, призначених у кримінальному провадженні. Разом із тим, прокурор під час судового засідання не долучив будь-яких письмових документів, які б підтверджували його посилання щодо призначення експертиз і така обставина не підтверджена будь-якими письмовими документами, які міститять матеріали клопотання про скасування арешту.

Разом із тим, із 12.11.2025 року, тобто з моменту фактичного вилучення майна, у сторони обвинувачення було достатньо часу для отримання необхідних даних, здійснення ефективних заходів із вилученим майном у рамках кримінального провадження. Під час розгляду даного клопотання, стороною обвинувачення не обґрунтовано яким саме чином арештовані матеріальні цінності можуть бути використані слідством під час проведення розслідування, встановлення всіх обставин вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень та їхнього відношення до кримінальних правопорушень враховуючи, що вказане майно вилучено за місце проживання колишньої дружини одного із фігурантів кримінального провадження, шлюб між якими розірвано 15 років рому.

Окрім того, доказів того, що з вилученим майном проведено слідчі дії, спрямовані на доведення причетності такого майна до кримінального провадження, зокрема що такі речі чи грошові кошти є об`єктами експертиз, слідчому судді не надано.

Вказане свідчить про те, що вилучення, утримування та арешт майна немає суттєвого значення для розслідування кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних певним особам, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Так, слідчим суддею встановлено, що під час вирішення питання про арешт грошових коштів, суду не було відомо про їх безпосереднього власника. Із ухвали слідчого судді не вбачається, що заявник надавала відповідні доказі належності грошових коштів, їх походження та призначення.

Натомість під час розгляду даного клопотання заявник доводить належними та допустимими доказами, що вказані грошові кошти є її особистими а також грошовими коштами взятими у борг з метою здійснення господарської діяльності, яка не має будь-якого відношення до діяльності її колишнього чоловіка ОСОБА_9 . Слідчий суддя вважає достовірними посилання заявника, які підтверджені відповідними доказами, про те, що вилучені грошові кошти належать їй як особисте майно. Такі обставини підтверджуються довідкою про її доходи, а також борговою розпискою. Разом із тим, органом досудового розслідування не доведено зворотнє, не проведено будь-яких процесуальних дій з метою доведення належності грошових коштів. Утримання таких грошових коштів, як і будь-якого іншого майна, тривалий час без встановлення обґрунтованої необхідності подальших процесуальних дій щодо такого майна, може призвести до необґрунтованих збитків, що є непропорційним до мети здійснення кримінального провадження.

Відтак, оцінюючи надані докази, слідчий суддя вважає їх належними, достовірними та достатніми у своїй сукупності для можливості стверджувати про належність цих грошових ОСОБА_5 . Те саме стосується і інших вилучених речей.

На даному етапі кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання про належність майна до певних критеріїв, а слідкує за дотриманням основних принципів кримінального процесу з боку органів слідства, прав людини і основоположних свобод під час втручань у гарантовані права, зокрема недоторканості права власності, презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини, тощо.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що вони вилучені за місцем проживання колишньої дружини одного із фігурантів кримінального провадження, з яким вона розлучена близько 15 років. За таких умов виникають обґрунтовані сумніви у тому, що вилучене майно пов`язано із злочинною діяльністю, відтак дана обставина підлягає доведенню певними засобами, зокрема вчиненням певних процесуальних дій щодо вилучених речей. Як вже було вказано, прокурором не додано жодного доказу на підтвердження вчинення таких дій щодо вилучених та арештованих речей. Під час розгляду клопотання прокурор достеменно не повідомив, які документи містяться у сімох вилучених папках, чи пов`язані вони із діяльністю колишнього чоловіка заявниці, зміст цих документів, чи проводяться будь-які дії для визначення обсягу інформації, яка міститься на вилученій флешці чи жорсткому диску, тощо.

Окремо варто зауважити, що відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відтак за умов відсутності доказів про здійснення щодо такого майна експертного дослідження, чи необхідності подолання системи захисту, чи про те, що воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи отримано внаслідок його вчинення та його ареш відповідає меті, визначеній пунктами 2, 3, 4 частини другою статті 170 КПК України, до такого майна не може бути застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982) Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних певним особам, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Разом з цим, як вбачається з вищевикладеного, накладений арешт не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні, не має значення для можливого виконання присуду про конфіскацію майна чи спеціальної конфіскацї, оскільки, органом досудового розслідування до цього часу не підтверджено , що арештовані грошові кошти та речі належать особі, яка здійснила злочинну діяльність. Безумовне утримання такого майна під арештом до закінчення досудового розслідування та судового провадження становитиме явно непропорційне втручання у права власника грошових коштів, а також зважаючи на значний розмір грошових коштів, становитиме особистий і надмірний тягар.

Із аналогічних міркувань домірності застосованого заходу забезпечення, слідчий суддя виходить і при вирішенні питання щодо скасування арешту на інше майно.

В даному випадку слідчий суддя переконаний про можливу необхідність збереження майна, яке становить доказову базу у кримінальному провадженні та щодо якого існують підстави вважати про його належність до злочинної діяльності. Разом із тим, керуючись принципом домірності та індивідуалізації, слідчий суддя вважає, що заборона користування даним майном становитиме надмірне втручання у її право, як власника. Слідчий суддя у даному випадку не знаходить підстав, які б свідчили про необхідність обмеження права користування таким майном.

Варто також зауважити, що, як було встановлено, вилучені речі та документи визнано речовим доказом. Скасування арешту та повернення власнику його майна, зокрема речей та документів, не позбавляє це майно статусу речового доказу, якщо такий йому надано відповідною постановою, та обов`язків особи, щодо такого майна. Крім того, сам по собі факт визнання речі чи документа речовим доказом не означає надання органу досудового розслідування безспірного повноваження його утримання проти волі власника протягом невизначеного часу. Таке утримання повинно бути доцільним, домірним та обґрунтовуватись проведеннями певних слідчих дій щодо такого майна, або метою збереження такого майна, яке становить істотний інтерес в легітимних цілях кримінального провадження, має доказове значення та/або може бути втрачено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить переконання, що подальше утримання вказаного майна під арештом, за умов викладених вище, в даному випадку, буде непропорційним втручанням у діяльність заявника, як суб`єкта господарювання та становиме надмірний тягар як для приватної особи, не відповідатиме меті та завданням кримінального провадження, жодним чином не забезпечить справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, внаслідок покладення на таку особу індивідуального, надмірного тягара, який є непропорційним між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відтак, враховуючи принцип змагальності, як одну із основних засад кримінального провадження, орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження. Натомість заявник належним чином обґрунтував свої вимоги у клопотанні. Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 22, 170-171, 174, 309 КПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівців від 20.11.2025 року у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 0000095 від 02.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч.2 ст.204, ч.2 ст.209 КК України, а саме:

- 7 папок з документами;

- грошові кошти в сумі 64000 гривень, 79300 доларів США та 6250 Євро;

- жорсткий диск чорного кольору марки «WD Elements», S/N WX21AA5ATXY7;

- пристрій схожий на флешку чорного кольору марки «Ledger Nanox» з написом на коробці EAN 500;

- станок для виготовлення тютюнових виробів за допомогою сигаретних гільз марки «Buffalo»;

- тютюн в кількості приблизно 25 кг;

- три коробки по 200 шт. в кожній сигаретних гільз марки «Imperial».

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 27.01.2026 року.

Слідчий суддяОСОБА_1