печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001258 від 02.05.2025,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001258 від 02.05.2025, а саме на обліковий запис - User ID: НОМЕР_3 та субакаунти, що зареєстровані громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у криптобіржі (сервісі) «BINANCE» (компанія «Nest Services Limited, зареєстрована відповідно до законодавства Республіки Сейшельських островів із реєстраційним номером: 238045, адресою: АДРЕСА_1 ), а також на віртуальні активи по всіх позиціях, що розміщені на вказаних облікових записах, заборонивши користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб, у тому числі заблокувати увесь функціонал облікового запису.

У судове засідання слідчий/прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, прокурор у кримінальному провадженні подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

На підставі частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною першою статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, враховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутності.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Згідно з матеріалами клопотання слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001258 від 02.05.2025 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України.

Обґрунтовуючи подане клопотання, прокурор зазначив наступне.

Офісом Генерального прокурора здійснювалось процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

02.05.2025 у порядку ст. 217 КПК України з кримінального провадження № 0001194 виділено матеріали досудового розслідування у окреме кримінальне провадження № 0001258.

У ході розслідування кримінального провадження № 0001194 встановлено, що у період з 2023 по 2024 роки на території міста Києва ОСОБА_5 , діючи у складі організованої групи, спільно із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами, здійснював незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу кокаїн.

25.04.2025 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України та 15.08.2025 обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 направлено до Оболонського районного суду, за результатами якого ОСОБА_5 засуджено до 10 років і 9 місяців позбавлення волі.

Під час проведення розслідування кримінального провадження № 0001194, матеріали з якого були виділені у кримінальне провадження № 0001258, 13.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході вказаної слідчої дії виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 7» imei НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 .

Проведеним оглядом зазначеного мобільного телефону у додатку «Telegram» виявлено чат із особою контакт якої записаною як « ОСОБА_8 » (назва акаунту - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в подальшому ідентифіковано як ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При детальному аналізі змісту вказаного чату встановлено факти здійснення ОСОБА_5 систематичних перерахувань криптовалюти отриманої в наслідок збуту наркотичних засобів на криптогаманець, з якого вказана криптовалюта перераховувалася на особисті криптогаманці ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Окрім цього, слідством установлено, що після обготівкування криптовалюти, ОСОБА_9 , здійснював щомісячні нарахування грошових коштів на рахунки адвокатського бюро ОСОБА_13 , нібито за надані юридичні послуги.

За результатами огляду вищевказаного мобільного телефону, аналізу відповідей отриманих з криптобіржи, «Binance» та матеріалів виконаного доручення органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 надав ОСОБА_14 «холодний» криптогаманець НОМЕР_4, на який останній перераховував криптовалюту отриману за незаконний збут наркотичних речовин.

Далі, з вказаного криптогаманця, акумульовані віртуальні криптоактиви перераховувалися на криптогаманець НОМЕР_2 , який створений на криптобіржі «Binance» з обліковим записом User ID: НОМЕР_3 , верифікованим на ім?я ОСОБА_9 , Email: ІНФОРМАЦІЯ_3 , де зберігав їх, та розпоряджався на власний розсуд.

У клопотанні зазначено, що таким чином, виходячи із вище наведеного, є підстави вважати, що ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_15 та іншими невстановленими особами, використовуючи віртуальні гаманці, в тому числі, і які зареєстровані на криптобіржі «Binance», здійснювали легалізацію грошових коштів здобутих від незаконного збуту наркотичного засобу - кокаїн, а також, те що ОСОБА_9 зберігає активи набуті кримінально протиправним шляхом.

Постановою слідчого від 28.11.2025 речовими доказами у кримінальному провадженні визнано наступне: неверифікований (холодний) криптогаманець НОМЕР_4; обліковий запис User ID: НОМЕР_3 , гаманець криптобіржі «Binance» НОМЕР_2, який належить ОСОБА_16 , оскільки вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; віртуальні активи, які знаходяться на вказаному обліковому записі та криптовалютному гаманці, оскільки вони були предметом легалізації коштів, які отримані кримінально протиправним шляхом.

Ураховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання у сторони обвинувачення є обґрунтована необхідність застосування на цій стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, пункт 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пункти 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пункти 69, 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно з частиною десятою статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідчим суддею встановлено, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям визначеним статтею 98 КПК України, тому, за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статей 170-173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно слід задовольнити з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час ухвалення рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. Крім того, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Щодо вимог клопотання в частині накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя дійшов такого висоновку.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Ураховуючи, що в рамках кримінального провадження № 0001258 ОСОБА_4 про підозру не повідомлено, тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Керуючись статтями 9, 26, 98, 107, 117, 131, 132, 170-173, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0001258 від 02.05.2025, на обліковий запис - User ID: НОМЕР_3 та субакаунти, що зареєстровані громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у криптобіржі (сервісі) «BINANCE» (компанія «Nest Services Limited, зареєстрована відповідно до законодавства Республіки Сейшельських островів із реєстраційним номером: 238045, адресою: АДРЕСА_1 ), а також на віртуальні активи по всіх позиціях, що розміщені на вказаних облікових записах, заборонивши користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб, у тому числі заблокувати увесь функціонал облікового запису.

У задоволені іншої частини вимог клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1