ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2579/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду міста Харкова від 04 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,- залишити без змін - у вигляді тримання під вартою в Державній установі Харківський слідчий ізолятор, продовживши строк дії запобіжного заходу до 01 лютого 2026 року включно з можливістю протягом всього строку тримання під вартою внести заставу, розмір якої визначений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Харкова від 10.10.2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом констатовано факт продовження існування існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі може: переховуватись від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Названі обставини обгрунтовано свідчать про наявність можливого мотиву для обвинуваченого переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що судом не було враховано дані про його особу, а саме, що він має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі.

Також вказує, що судом не враховано вади його здоров`я.

Названі обставини на думку автора апеляційної скарги свідчать про недоцільність застосування до нього запобіжного заходу у виді триманні під вартою.

Відповідно до до ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У судове засідання учасники судового провадження не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про розгляд за їх участі не подавали.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 10.10.2025 року (справа № 644/9548/25) задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб з моменту затримання - 08.10.2025 року.

Визначено суму застави у розмірі 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області до спливу терміну тримання під вартою. У разі внесення застави ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти. Покладено на ОСОБА_6 у разі внесення застави, обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України, в разі їх наявності; 4) не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає, а саме: м. Харкова, без дозволу органу досудового розслідування або суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке згідно ст.12 КК України є тяжким умисним злочином, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Названі обставини обґрунтовано свідчать про наявність можливого мотиву для обвинуваченого переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В той же час тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання та продовження цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання автора апеляційної скарги лише на те, що судом не було враховано дані про його особу, а саме, що він має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі є безпідставними.

Як вбачається із апеляційної скарги існували на час інкримінованих обвинуваченому дій, однак, згідно обвинувачення, вони не стали для неї стримуючим фактором для уникнення від вчинення таких протиправних дій.

Матеріали провадження свідчать, що судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані стороною захисту, враховані відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та сімейний стан.

Зокрема судом враховано, що обвинувачений судимий; інші дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та законних джерел доходів немає, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Отже суд правильно констатував відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, що правильно витлумачено судом про ймовірність того, що ОСОБА_6 в будь-який момент може покинути тимчасове місце проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Доводи, які полягають у тому, що у ОСОБА_6 є захворювання (вади здоров`я), на думку колегії суддів, не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обвинувачений позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора.

Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із захворюваннями, перебування обвинуваченого в умовах СІЗО.

В той же час колегія суддів вважає, за необхідне звернути увагу адміністрації Державній установі Харківський слідчий ізолятор на стан здоров`я ОСОБА_6 та за наявності підстав вжити заходів для проведення медичного огляду та відповідного медичного лікування.

Таким чином, з огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду міста Харкова від 04 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,- залишити без змін.

Звернути увагу адміністрації Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" на стан здоров`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та за наявності підстав вжити заходів для проведення його медичного огляду та відповідного медичного лікування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді