Дата документу 01.10.2025 Справа № 337/1703/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1703/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/946/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2025 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грозьове Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 листопада 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2025 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 листопада 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не зменшились.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є надуманими та необґрунтованими прокурором.

Звертає увагу на те, що маючи можливість зателефонувати свідкам, він жодного разу не вчинив дії, направлені на незаконний вплив на них.

Вказує, що він раніше не судимий, не притягувався до дисциплінарних стягнень, має сталі сімейні зв`язки, має дружину та батьків, які є інвалідами, його батько є військовослужбовцем.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив застосувати до нього запобіжний захід або у вигляді застави або у вигляді домашнього арешту.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що вже достатньо тривалий час здійснюється судовий розгляд даного кримінального провадження. Вважала, що відсутні підстави для подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що оскаржувана ухвала є законною, наразі проводиться судовий розгляд, допитуються свідки.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, із аналізу обвинувального акту слідує, що ОСОБА_7 ймовірно має зв`язки із представниками збройних формувань держави - агресора російської федерації, адже останньому інкримінується добровільне зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, створеному на території тимчасово окупованої території.

Вказані обставини підсилюють ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, адже обвинувачений, використовуючи ймовірні зв`язки з представниками збройних формувань держави - агресора російської федерації, здобуті ним за час зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, може здійснити спроби переховуватися в тому числі на тимчасово окупованій території.

На переконання колегії суддів, і ризик незаконного впливу на свідків не зменшився, адже судовий розгляд у даному кримінальному провадженні триває, у судовому засіданні апеляційного суду прокурором зазначено про наявність свідків, які ще судом не допитувались, а отже, обвинувачений потенційно може вдатись до спроб безпосередньо або через третіх осіб незаконно впливати на таких свідків шляхом вмовлянь та погроз, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Також, судова колегія переконана, що і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився та підтверджується характером інкримінованого обвинуваченому злочину, його ролі, поведінкою та обставинами вчинення кримінального правопорушення, які вказують на те, що ОСОБА_7 може продовжити вчиняти дії, які направлені на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Підсумуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та на даний час не зменшились.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Доводи обвинуваченого про те, що він має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до дисциплінарних стягнень не притягувався, має дружину та батьків, які є інвалідами, а також батька, який є військовослужбовцем, наразі не спростовують висновки суду та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

З приводу вимог апеляційної скарги про встановлення розміру застави, то слід зазначити, що не визначення судом першої інстанції застави у даному кримінальному провадженні узгоджується із положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно якої, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо в тому числі злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

Отже, з огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, його ролі та поведінки, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є актуальними та продовжують існувати, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2025 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 листопада 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4