Номер провадження: 11-сс/813/1819/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ЕКЛІПСІС» - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000192 від 18.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт із забороною користуватися та розпоряджатися, на майно, яке було виявлено та вилучено 13.08.2025 за адресою: м. Одеса, пляж «Ланжерон» (Зона 1), загальною площею 3461,25 кв. м, а також розташованих на ній контрольно-пропускних пунктів, диспетчерських та інших приміщень, зазначене в резолютивній частині судового рішення.

Рішення мотивоване тим, що в клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ТОВ «ЕКЛІПСІС» - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що матеріали клопотання не містять підтверджувальної інформації причетності вилученого майна до кримінального провадження. Зауважив, що слідчим не надано документального підтвердження відносно ТОВ «ЕКЛІПСІС», відношення підприємства до кримінально-протиправної діяльності. Крім того, зміст протоколу обшуку не містить будь-яку інформацію, що зафіксована відповідно до правил огляду речей і документів відповідно до ст. 237 КПК України. Зважаючи на те, що наразі, огляд вилучених електронних пристроїв не проведено, посилання прокурора на те, що вилучені речі та документи містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та згідно ст. 98 КПК України мають значення речових доказів по кримінальному провадженню, клопотання наразі є передчасним і таким, що не відповідає вимогам КПК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати частково та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на шлагбауми в`їзду та виїзду, контрольно-пропускні пункти та металеві ключі до них.

Виконання ухвали покласти на слідчого, якому на момент її виконання доручено здійснювати досудове розслідування кримінальному провадженні №0000196 від 18.02.2025.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, які підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 2, 4 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіривши зміст клопотання слідчого та додані до нього матеріали, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно матеріалів вбачається, що головним управлінням Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000192 від 18.02.2025 за ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що оператори ринку з паркування у м. Одесі разом із спільниками, використовуючи наявні корупційні зв`язки в органах місцевого самоврядування, а саме у Департаменті транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та КП «Одестранспарксервіс» Одеської міської ради, домоглися укладання договорів на експлуатацію майданчиків для платного паркування транспортних засобів у м. Одесі без законних на те підстав, без проведення належних конкурсних процедур та з порушенням встановлених договорами кількості паркомісць.

Водночас, підконтрольними Одеської міської ради комерційними структурами облаштовано та використовується значно більше паркомісць, ніж зазначено у договорах, в результаті різниця недоотриманих бюджетом грошових коштів потрапляє до організаторів протиправної схеми в особливо великому розмірі.

Рішенням Одеської міської ради №1251-VI від 20.09.2011 «Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі» затверджено у Додатку №1 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі та у Додатку №2 Типовий договір балансоутримання місць для паркування.

Перелік затверджений рішенням Одеської міської ради від 27.08.2014 №5286-VI, не містить інформації про обслуговуючі організації, кадастрові номери земельних ділянок, не дає можливості встановити фактичне місцезнаходження земельної ділянки на місцевості та містить загальні адреси, які не дають можливості відокремити одні земельні ділянки від інших. Зокрема, «пляж Ланжерон» (Зона 1), «пляж Ланжерон» (Зона 2), пляж «Дельфін» є загальними назвами ділянок без визначення фактичного місцезнаходження земельної ділянки, що унеможливлює її встановлення на місцевості.

У рішенні №1251-VI ототожнюються майданчики для паркування та автостоянки, а також порядок їх обладнання, експлуатації та використання. Зважаючи на те, що оператори майданчиків для платного паркування відповідно до вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначаються на конкурсних засадах, а для операторів автостоянок не передбачено такий порядок, за таких умов можливо переводити майданчики для платного паркування у автостоянки та уникати проведення конкурсу з визначення операторів.

Як наслідок місця для платного паркування транспортних засобів можливо отримувати в експлуатацію поза конкурсною процедурою.

Відповідно до Податкового кодексу України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перелік місць для платного паркування визначаються органами місцевого самоврядування, та які підпадають під сплату збору за місця для паркування транспортних засобів

З метою формування єдиної загальноміської політики щодо організації та порядку паркування транспортних засобів на території міста Одеси, Одеська міська рада прийняла рішення №1251-VI від 20.09.2011 для створення умов із забезпечення якісних послуг з паркування, збільшення надходжень до міського бюджету та керувалась вимогами ст.ст. 8, 10, 12, 266 Податкового кодексу України, пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів».

Системний аналіз статей даних нормативних актів свідчить про те, що жодна з них не регулює питання зберігання транспортних засобів на автостоянках, а Постанова Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» відповідно до п.3 взагалі не регулює питання організації та порядку надання послуг із зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів та причепів), що належать громадянам та юридичним особам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, організація та порядок надання яких встановлені Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №115.

Зважаючи, що Правила паркування транспортних засобів не регулюють відносини зберігання транспортних засобів на автостоянках, що передбачено пунктом 3 Постанови №1342, збіг кола правовідносин та осіб, які підпадають під дію двох документів, можливо зробити висновок, що Положення про організацію та порядок паркування транспортних у м. Одесі також не регулює відносини, щодо зберігання транспортних засобів на автостоянках.

З огляду на наведені положення, вбачається, що рішення Одеської міської ради №1251-VI від 20.09.2011 «Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі» не може визначати порядок організації та експлуатації спеціально відведених автостоянок.

Проте з аналізу документу вбачається, що пункт 4 рішення №1251-VI, абзац 8 пункту 1.3., пункти 2.1, 2.5, 5.1, 5.2, 5.3, абзаци 1, 4, 5 пункту 6.5 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів в м. Одеса, пункт 1.1 Типового договору визначають питання організації та експлуатації автостоянок, що суперечить як самому рішенню №1251-VI, а саме преамбулі та п. 1.2 Положення, так і нормам чинного законодавства.

Відповідно до п. 5.2 Положення послуги з утримання майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок надаються операторами з метою використання таких майданчиків за призначенням, а також санітарного очищення, збереження та відновлення їх відповідно до законодавства, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил з урахуванням вимог безпеки дорожнього руху.

Вказаний пункт кореспондується з пунктом 23 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1342, які не регулюють діяльність автостоянок.

Разом з цим, відповідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №115 від 22.01.1996, на автостоянках надаються послуги зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам. Також згідно до п. 3 Правил на автостоянках можуть надаватися супутні послуги з обслуговування транспортних засобів за окрему плату, визначену в установленому порядку.

Тобто, пункт 5.2 Положення передбачає послуги, які надаються тільки на майданчиках для платного паркування, та не відповідає Правилам зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №115, а тому не може регулювати діяльність автостоянок міста.

Пункт 5.3 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів також є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює роботу автостоянок. Зокрема, абзацом 6 п. 5.3. Положення визначено, що однією з основних послуг з утримання відведених майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок, надання якої покладається на оператора, є забезпечення функціонування паркувальних автоматів.

Паркувальні автомати повинні встановлюватись тільки на відведених майданчиках для паркування відповідно до пункту 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1342, встановлення паркоматів на автостоянках не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, 13.08.2025 в ході санкціонованого обшуку земельної ділянки згідно схеми розташованої за адресою: м. Одеса, пляж «Ланжерон» (Зона 1), загальною площею 3461,25 кв. м, а також розташованих на ній контрольно-пропускних пунктів, диспетчерських та інших приміщень, на якій здійснює діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціально відведених автостоянках) ТОВ «ЕКЛІПСІС» виявлено та вилучено наступне: Мобільний телефон марки IPHONE model X в корпусі чорного кольору IMEI1 : НОМЕР_1 , SIM card: номер НОМЕР_2 , в чохлі чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , Мобільний телефон Xiaomi Redmi A3x в корпусі бірюзового кольору, imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , номер телефону: НОМЕР_5 , Мобільний телефон Xiaomi Redmi 10, в корпусі синього кольору, imei1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 , Номер телефону: НОМЕР_8 , Мобільний телефон Samsung Galaxy S10e, в корпусі чорного кольору, imei1: НОМЕР_9 , Номер телефону: НОМЕР_10 , Персональний комп`ютер модель q1055x # qt2312q1055x105, В корпусі чорного кольору, з блоком живлення чорного кольору, Флеш накопичувач microSD Kingston 4gb, Документи щодо паркувальних майданчиків, а саме: виписка з єдиного реєстру юридичних осіб ФОП та ГФ, відносно ТОВ «ЕКЛІПСІС» на 1 арк., Схема розміщення транспортних засобів за адресою: пляж «Ланжерон» зона 1, на 1 арк., Копія договору №7/П-КР-2025/03-01 балансоутримання місць для паркування від 28.02.2025, на 3 арк., Копія наказу ТОВ «ЕКЛІПСІС» № 03/03/25/1-ЕК від 03.03.2025, 1 арк., Копія наказу ТОВ «ЕКЛІПСІС» №03/03/25-ЕК від 03.03.2025, 1 арк., Виписка з єдиного реєстру юридичних осіб ФОП та ГФ відносно ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) на 2 арк., Фрагмент додаткової угоди № 3/24 до договору № 7/П-КР-2024/03-01 від 29.04.2024 складено 26.06.2024 на 2 арк., Додаток № 3/24 збору яка підлягає сплаті до бюджету згідно палені ОМР №970-VIII від 29.06.2022 на 1 арк., Копія схеми розміщення транспортних засобів для осіб з інвалідністю, за адресою: пляж «Ланжерон» зона 1, на 1 арк., Крім цього виявлено документи, щодо діяльності контрольно пропускного пункту. А саме: квитанції про в?їзд транспортних засобів за період 12.08.2025-13.08.2025 в кількості 16шт., Розрахункові чеки, ресторану «Панорама» в к-ті 12 шт., Аркуш паперу із чорновими записами, із написом 122 бригада мобільного основа група, Аркуш із написом «обліку робочого часу - шлагбаум», Персональний комп?ютер моделі q790x № qt2410q790x371, В корпусі чорного кольору, З блоком живлення чорного кольору, Жорсткий диск фірми Hitachi model hdp725040gla360, № re0skyrf, об`ємом 400 gb, Флеш носій micro SD transcend, об`ємом 4 gb, Шлагбауми в`їзду та виїзду на територію паркувального майданчику "Пляж Ланжерон" "Зона 1" з умовними позначеннями №1, №2 та №3, які залишені під відповідальне зберігання представнику ТОВ "Екліпсіс"; Контрольно-пропускний пункт для в`їзду, контрольно-пропускний пункт для виїзду з умовним позначенням №1, контрольно-пропускний пункт для виїзду з умовним позначенням №2 до паркувального майданчику "Пляж Ланжерон" "Зона 1", Металеві ключі від контрольно-пропускних пунктів в кількості 3 штук, які залишені під відповідальне зберігання представнику ТОВ "Екліпсіс";

13.08.2025, слідчим прийнято рішення про визнання вищевказаних речей та документів речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки можуть містити на собі відомості щодо вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання та мотивуючи необхідність накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання щодо фактичних обставин кримінального провадження та положення статей 170-173 КПК України, зазначив, що вилучене майно, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, а отже, воно потребує збереження.

Втім, відповідно до вимог ст. 171 КПК України прокурор належним чином не мотивував своє клопотання стосовно того, які підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням, що розслідуються, та майном на яке він просить накласти арешт, зокрема, щодо арешту на шлагбауми в`їзду та виїзду, контрольно-пропускні пункти та металеві ключі до них та як вказане майно корелюється з кримінальними правопорушеннями передбаченими ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України.

Також колегія судів зазначає, що прокурором не надано в суді апеляційної інстанції належного обґрунтування з посиланням на відповідні докази щодо підстав і мети накладання арешту на вилучене майно.

Викладаючи зміст клопотання, прокурор обмежився лише загальними фразами та цитуванням окремих норм КПК України, при цьому не обґрунтував, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає майно на яке він просить накласти арешт, а саме щодо арешту на шлагбауми в`їзду та виїзду, контрольно-пропускні пункти та металеві ключі до них, та які саме ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження також не містять постанови слідчого про призначення будь-якого експертного дослідження у вказаному кримінальному провадженні щодо оскаржуваного майна.

Водночас, як слідує зі змісту ухвали слідчого судді, розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин відповідно до клопотання, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим покликанням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості збереження майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона копіює зміст клопотання слідчого, покликання на статті 170-173 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, при цьому, слідчий суддя покликається в ухвалі на необхідність накладення арешту на зазначене вище майно з метою забезпечення збереження майна.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання прокурору про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно з якими, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ЕКЛІПСІС» - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000192 від 18.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000192 від 18.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України прокурору для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині судового рішення протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4