КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 21 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 21.07.2025 задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 ,та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, по 16.09.2025 року включно.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні скарг ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на незаконне затримання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, підозрюваний ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, звільнити його з-під варти та відмовити у задоволенні клопотання слідчого, або застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Апелянт зазначав, що 13.06.2025 йому було відкрито матеріали кримінального провадження, а відтак, після відкриття матеріалів досудового розслідування, слідчий не має права вчиняти жодних слідчих дій, у тому числі затримувати та вручати клопотання про застосування запобіжного заходу.

____________________________________________________________________________________

Справа № 761/30225/25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6109/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

На переконання підозрюваного, лише прокурор міг вчинити такі дії.

Також апелянт зазначав про незаконність його затримання 19.07.2025, без відсутності визначених ст. 615 КПК України підстав.

Прокурор у судовому засіданні не обгрунтував існування жодного з передбачених ст. 177 КПК України ризиків.

Крім того, матеріали справи не містять доказів вчинення інкримінованого йому злочину.

Підозрюваний просив врахувати, що він є соціально відповідальною людиною, має постійне місце проживання по місцю реєстрації, раніше не судимий, є інвалідом 2 групи, має на утриманні трьох малолітніх дітей та матір пенсіонера.

У судове засідання не прибув захисник підозрюваного ОСОБА_6 , клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Підозрюваний ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_5 не заперечували про здійснення судового розгляду у відсутності захисника підозрюваного.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, за відсутності у кримінальному провадженні обставин, визначених ст. 52 КПК України, які передбачають обов`язкову участь захисника, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності захисника підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, а також зазначив, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було направлено до Шевченківського районного суду міста Києва для розгляду по суті, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів судового провадження, детективами СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001138 від 27.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування що встановлено, 26.03.2025 приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , будучи затриманим у порядку ст. 615 КПК України у кримінальному проваджені №, після медичного обстеження, повернувся у конвойному автомобілі Національної поліції України - Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_1 , закріпленим за працівниками конвою Шевченківського УГІ ГУНП у м. Києві, з іншим затриманим у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_10 до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 9, з метою завершення процесуальних дій із останніми та подальшого конвоювання до ITT ГУНП у м. Києві.

26.03.2025 о 21 годині 11 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у камері для затриманих зазначеного конвойного автомобіля, який був припаркований навпроти центрального входу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 9, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на заподіянні працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а саме: старшому слідчому відділення розслідування злочинів у сфері загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , підготував собі знаряддя вчинення злочину - загострений олівець, який отримав при невстановлених обставинах.

Після чого, приводячи в дію свій злочинний умисел ОСОБА_6 , перебуваючи у камері для затриманих зазначеного конвойного автомобіля, розраховуючи, що характер його протиправних дій не буде зафіксований на відеозапис (останній знаходився за працівником конвойної служби та з іншого боку від ведення відеозйомки), під час вручення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені № іншому затриманому - ОСОБА_10 (яке проводилося безпосередньо після вручення відповідного клопотання ОСОБА_6 ), знаходячись в одній камері для затриманих із ОСОБА_10 , в положенні сидячі, дістав із зовнішнього правого карману кофти вказаний олівець, та в той час як старший слідчий відділення розслідування злочинів у сфері загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 , виконуючи свій службовий обов`язок, протягнув ОСОБА_10 для отримання зазначене клопотання, ОСОБА_6 , тримаючи олівець у правій руці рухом зверху вниз наніс удар його загостреною частиною в ліву руку працівнику правоохоронного органу ОСОБА_11 , якою останній передав клопотання ОСОБА_10 .

У результаті протиправних дій ОСОБА_6 працівнику правоохоронного органу - старшому слідчому відділення розслідування злочинів у сфері загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна - на межі тильної та долонної поверхонь лівої кисті в проекції середньої третини 1-ї п`ясної кістки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

24.04.2025 у кримінальному проваджені № 0001138 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2025 у межах іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у вигляді 370 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 120 360 гривень, строком до 18.07.2025 включно.

13.06.2025 досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0001138 завершено та сторонам надано доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Згідно даних протоколу затримання від 18.07.2025 у кримінальному проваджені № 0001138, цього ж дня ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

21.07.2025 слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням, погодженим прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.07.2025 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, по 16.09.2025 року включно.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні скарг ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на незаконне затримання.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість можливого покарання, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

На переконання колегії суддів, саме такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, або визначення йому розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що у клопотанні не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи дані про особу підозрюваного у їх сукупності, відповідно до яких підозрюваний не одружений, не працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, в силу ст. 89 раніше не судимий, беручи до уваги характер, тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також ту обставину, що ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у інших кримінальних провадженнях, обвинувальні акти у яких на даний час спрямовані на розгляд до суду, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому слід зазначити, що при визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, посилання апелянта на те, що він є соціально відповідальною людиною, має постійне місце проживання по місцю реєстрації, раніше не судимий, є інвалідом 2 групи, має на утриманні трьох малолітніх дітей та матір пенсіонера, не спростовують правильність висновків слідчого судді про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не є достатньою підставою для зміни підозрюваному запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи підозрюваного про те, що, на його думку, після відкриття матеріалів досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України слідчий не мав права вчиняти жодних слідчих дій, у тому числі затримувати його та вручати клопотання про застосування запобіжного заходу, не грунтуються на положеннях чинного КПК України.

Так, за загальним правилом, слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії можуть проводитися лише в розпочатому кримінальному провадженні, відомості про яке занесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування. Будь-які слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими (ч. 3 ст. 214, ч. 8 ст. 223, ст. 219 КПК).

Згідно п. 5 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження;

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Отже, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання. У Параграфі 1 Глави 24 КПК розкриваються відповідні форми закінчення досудового розслідування.

Окрім того, закон містить поняття «завершення» як проміжний етап досудового розслідування. Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про застосування примусових заходів, має три ключові віхи: початок визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень ст. 290 КПК; закінчення фіксується направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК, та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування. Законодавчі обмеження на проведення слідчих (розшукових) дій «прив`язані» саме до закінчення, а не до завершення досудового розслідування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 17 лютого 2021 року у справі № 344/6630/17 (провадження № 51?4852км20).

За таких обставин, вчинені слідчим у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 процесуальні дії після 13.06.2025, зокрема затримання підозрюваного та вручення йому клопотання про застосування запобіжного заходу, здійснені відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Посилання підозрюваного на незаконність його затримання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами судового провадження, зокрема даними протоколу затримання від 19.07.2025 на підставі ст. 615 КПК України у зв`язку з наявністю обґрунтованих обставин, які дали підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що скарга на незаконне затримання особи підлягає розгляду в порядку ст. 206 КПК України, та як убачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 та його захисником було реалізовано право на звернення до слідчого судді із відповідною скаргою, за наслідками розгляду якої слідчим суддею не встановлено підстав для її задоволення. Разом з тим, ухвала слідчого судді, яку постановлено за результатами розгляду поданої в порядку ст. 206 КПК скарги щодо незаконного затримання особи, не підлягає апеляційному оскарженню, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 27.05.2019 року у справі № 766/22242/17.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 21 липня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3