Справа № 541/3989/25
Провадження № 1-кс/541/910/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2025 року до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_4 зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, мотивуючи свої вимоги наступним.

Відповідно до Договору про надання соціальних послуг №392 від 01.08.2025 року скаржник проживає на території Державного некомерційного підприємства «Миргородський санаторій «Слава».

16.09.2025 року за №393/03-095, за підписом Миргородського голови ОСОБА_5 , до Миргородського районного відділу поліції була відправлена характеристика відносно нього, яка була підготовлена та складена інспектором сектору по роботі з органами самоорганізації населення ОСОБА_6 .

У зазначеній характеристиці повідомляється, що ОСОБА_4 характеризується адміністрацією санаторію та сусідами з негативного боку, не дотримується правил санітарії, на зауваження не реагує, створює конфліктні ситуації з сусідами.

25.09.2025 року скаржник направив до Миргородської міської ради запит, у якому просив надати копії документів (акти, протоколи, доповідні записки), на підставі яких на нього було складено таку негативну характеристику.

30.09.2025 року йому було направлено відповідь за підписом міського голови ОСОБА_5 , в якій вказано, що інформацію, необхідну для складання характеристики, було надано адміністрацією Державного некомерційного підприємства «Миргородський санаторій «Слава» в усній формі інспектору сектору по роботі з органами самоорганізації населення.

У той же час, 26.09.2025 року скаржник направив до санаторію запит щодо надання йому копій документів (акти, протоколи, доповідні записки), на підставі яких на нього було складено негативну характеристику.

30.09.2025 року йому було надано відповідь, у якій повідомлено, що Державне некомерційне підприємство «Миргородський санаторій «Слава» не володіє зазначеними документами.

Таким чином, ОСОБА_4 вважає, що жодної документально зафіксованої негативної або компрометуючої інформації відносно нього не існує.

На підставі цих даних, 08.10.2025, він подав до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області повідомлення про кримінальне правопорушення, в якому просив внести відомості викладені в цьому повідомленні до Єдиного реєстру досудових розслідувань і відкрити кримінальне провадженні за фактами вчинення Миргородським міським головою ОСОБА_7 та інспектором сектору по роботі з органами самоорганізації населення ОСОБА_6 протиправних дій, які можуть бути кваліфіковані відповідно до ст. 366 КК України, як службове підроблення. Витяг з ЄРДР просив направити на електронну адресу.

Станом на дату подання скарги до суду витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань ОСОБА_4 не отримував.

В судовому заявник ОСОБА_4 скаргу підтримав з викладених у ній підстав та просив її задовольнити.

Представник Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Слідчим суддею встановлено, що 06.10.2025 ОСОБА_4 в порядку ст. 214 КПК України звернувся до начальника Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

Пунктом 1 розділу 2 чинного Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 17.08.2023 №231 зі змінами, визначено, що до Реєстру вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність тощо.

Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ККС ВС) від 30.09.2021 в справі №556/450/18, «підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Тобто, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею КК. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Скаржник ОСОБА_4 стверджує, що складання негативної характеристики на нього є порушенням статті 366 Кримінального кодексу України, оскільки витребувана інформація є завідомо неправдивою. Зокрема, скаржник посилається на норму закону, відповідно до якої не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, за винятком випадків, визначених законом.

Однак судом встановлено, що витребування характеристики було здійснено для її долучення до матеріалів обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0000211, у справі 541/3797/25, в якій ОСОБА_4 залучений в якості підозрюваного у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що є правомірним з огляду на вимоги кримінального процесуального законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Тобто, органи досудового розслідування мають право витребовувати документи та інші матеріали, які є необхідними для проведення розслідування, включаючи інформацію про поведінку особи, якщо це необхідно для правильного вирішення справи.

Таким чином, у поданій скаржником заяві про вчинення кримінального правопорушення не наведено жодних фактичних обставин, які б свідчили про наявність у діях конкретних посадових чи службових осіб, із зазначенням їх даних, ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (службове підроблення). Зокрема, не зазначено у чому саме полягає неправдивість зазначеної інформації; які наслідки настали в результаті зазначених дій; об`єктивна сторона діяння не розкривається взагалі, а описується лише у гіпотетичній формі.

Окрім того, заявник не надає конкретних фактів, які б вказували на те, в чому саме полягає неправдивість інформації в характеристиці. Вказані твердження носять загальний і абстрактний характер, не дозволяючи чітко визначити, яка саме інформація є завідомо неправдивою, що є необхідним для встановлення складу злочину за ст. 366 КК України. У заяві не наведено жодних конкретних доказів або свідчень, які б підтверджували факти неправдивого складання характеристики або існування злочинних намірів з боку міського голови чи інспектора. ОСОБА_4 не надає доказів, що підтверджують існування шкоди або незаконних дій щодо його особи, що необхідно для кваліфікації правопорушення за ст. 366 КК України.

Така невизначеність, загальність та відсутність конкретики не дозволяє ідентифікувати джерело інформації як повідомлення про кримінальне правопорушення у розумінні статті 214 КПК України.

Окрім того, відповідно до статті 11 КК України, у якій зазначено, що злочином є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Заява ОСОБА_4 від 06.10.2025 не містить фактичних даних на підтвердження того, що заявником було подано повідомлення про злочин, яке містить достатні відомості про реальність конкретної події злочину із зазначенням конкретного часу, місця, способу, осіб, інших обставин вчинення злочину.

Відсутність достатніх фактів у заяві не дає можливості органам досудового розслідування розпочати перевірку чи досудове розслідування, оскільки для цього необхідно мати чіткі обставини, які можуть свідчити про наявність кримінального правопорушення.

Оцінивши обставини справи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Керуючись ст.ст. 303-309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 щодо зобов`язання уповноваженої особи Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості за заявою ОСОБА_4 про вчинення злочину, передбаченого статтею 366 КК України, в порядку ст. 214 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1