Провадження № 1-кп/643/89/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває зазначене кримінальне провадження.

Станом на 19.11.2025 кримінальне провадження по суті не розглянуто.

Cтосовно обвинуваченої ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави 198480 грн.

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах державної установи «Харківський слідчий ізолятор (СІЗО)» строком на 60 діб. В обгрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч.3 ст. 307 КК України. 28.01.2021 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.03.2021 з визначенням розміру застави у сумі 681000 грн. В подальшому строк дії вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувався, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 грн. 31.05.2021 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скеровано до Московського районного суду м. Харкова. Розпорядженням Верховного Суду змінено територіальну підсудність судових справ з Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. В подальшому ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13.04.2023 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 307 КК України, направлено для розгляду до Московського районного суду м. Харкова. Вважає, що запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , яка знаходиться під вартою у державній установі «Харківський слідчий ізолятор (СІЗО)», необхідно продовжити. Необхідність продовження строків тримання ОСОБА_4 під вартою обгрунтовується тим, що остання обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі від 9 до 12 років, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, вчинити підкуп свідків, чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується. Підстави застосування запобіжного заходу обгрунтовуються можливістю настання таких ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 здійснювала свою незаконну діяльність за грошову винагороду, що може свідчити про наявність у неї значної суми грошових коштів, що дає їй змогу тривалий час існувати без джерела доходу поза постійним місцем мешкання. Також ОСОБА_4 має досвід переховування від органів досудового розслідування, оскільки 14.07.2018 оголошена у розшук Малинівським ВП у м. Одеса ГУНП в Одеській області за ч.2 ст. 309 КК України. Незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки їй відомі повні анкетні дані, у тому числі місця проживання осіб, які приймали участь у проведенні слідчих (розшукових) дій та допитані як свідки у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки вона хоч і є працездатною особою, але займалася збутом наркотичних засобів за грошову винагороду, що було її основним джерелом доходу. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винною, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджують існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні злочину, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа злочин, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід. Беручи до уваги те, що обвинувачена, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків у вказаному провадженні, не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим може продовжити злочинну діяльність в якій обвинувачується, та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, не заперечувала проти клопотання прокурора щодо продовження її підзахисній строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала позицію захисника.

Від інших учасників судового розгляду заперечень не надійшло.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст.ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 . При цьому суд виходить з наступного.

28.01.2021 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.03.2021 з визначенням розміру застави у сумі 681000 грн. В подальшому строк дії вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2025 року на 60 діб, тобто до 27 листопада 2025 року включно, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України. Санкція частини 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; ч.3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, враховує тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_4 .

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 не працевлаштована та не має офіційних джерел отримання доходу, не має постійного місця мешкання в м. Харкові, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів.

Крім того, згідно з повідомленням Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» від 27.03.2024, 09.02.2023 стосовно ОСОБА_4 Одеським апеляційним судом ухвалено вирок за ч.2 ст. 309 КК України та призначене покарання 1 рік 9 місяців позбавлення волі.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої ОСОБА_4 , на даному етапі розгляду кримінального провадження, не встановлено та сторонами не доведено.

Більш того, даних про неможливість ОСОБА_4 перебувати під вартою в умовах СІЗО, матеріали, надані суду, не містять.

Згідно з п.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, оцінюючи у сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, які є тяжким та особливо тяжким кримінальними правопорушеннями, особу обвинуваченої, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, із раніше визначеним розміром застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 205, 331, 336, 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів, тобто до 17 січня 2026 року включно, із раніше визначеним розміром застави.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити о 13.00 год. 21 листопада 2025 р.

Суддя ОСОБА_1