Справа № 752/126/26
Провадження №: 1-кс/752/236/26
У Х В А Л А

09 січня 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вирішуючи питання про прийняття до провадження скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на незаконне затримання особи (в порядку ст. 206 КПК),

встановив:

до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , у якій він просить зобов`язати уповноважену особу ІНФОРМАЦІЯ_1 доставити до приміщення Голосіївського районного суду м. Києва громадян ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для з`ясування підстав їх затримання та позбавлення свободи, визнати незаконним затримання вказаних громадян, що було здійснено 03.01.2025 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та невідкладно звільнити громадян ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 з-під утримання.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були позбавлені свободи пересування та примусово переміщенні до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 поруч з яким перебували люди у форменому одязі Національної поліції України.

Протокол адміністративного затримання не складався, даних про порушення правил військового обліку та звернення ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо доставки вказаних громадян для складання протоколу ані ІПНП, ані АІТС Оберіг не містив, що співробітники ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечували, натомість шляхом погрози нанесення тілесних ушкоджень та із застосуванням примусу здійснили примусове переміщення вказаних громадян до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проходження медичного огляду ВЛК у громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виявлено наявність важких Інфекційних захворювань у відкритій формі, що являють собою небезпеку для оточуючих, не кажучи вже про ризик зараження особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 або інших військових формувань у разі протиправної мобілізації даних громадян.

Наразі наявні підстави вважати, що подальше зникнення вказаних громадян може бути пов`язаним зі спробами осіб, що вчинили правопорушення відносно вказаних громадян, приховати сліди вчинення кримінальних правопорушень, що вимагає невідкладного встановлення місцезнаходження вказаних громадян. В той же час, наявні у вказаних громадян інфекційні захворювання є небезпечними для оточуючих, що вказує на неможливість їх призову на військову службу. В протилежному випадку (у разі призову на військову службу) ризик зараження покладається на тисячі інших військовослужбовців як у побуті, так і у разі поранень та, відповідно, контактів з кров`ю або іншими біологічними рідинами. Розголошувати суть вказаних діагнозів, адвокат не може. Однак, відповідна інформація наявна у працівників поліції, що прибули на місце події 04.01.2025, а також у членів ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо вказаних кримінальних правопорушень адвокатом ОСОБА_2 , в інтересах громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, при спілкуванні з працівниками поліції, сам ОСОБА_3 склав та передав працівникам поліції заяву про злочин від свого імені.

Отже, з урахуванням положень ст. 55 КПК України, громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є потерпілими у кримінальному провадженні, відомості про яке підлягають внесенню до ЄРДР не пізніше 24 годин з моменту подання заяви про злочин в порядку ст. 214 КПК України. Таким чином, скарга на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України подається в рамках взаємовідносин, що виникли в тому числі з урахуванням заяви про вчинення кримінального правопорушення, де скаржники за цією скаргою набули статусу потерпілих у відповідності до положень ст. 55 КПК України. Отже, відмова у відкритті провадження за даною скаргою з огляду на характер подій поза межами досудового розслідування в даному випадку, на думку адвоката, не може бути обґрунтованою.

Дослідивши скаргу, слідчий суддя висновує про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за цією скаргою, виходячи з такого.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Таким чином, слідчий суддя здійснює повноваження, зокрема і передбачені ст. 206 КПК України, за умови, що існує кримінальне провадження на стадії досудового розслідування, розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають заяви/клопотання/скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, та обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Адвокат у скарзі зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були позбавлені свободи пересування та примусово переміщенні до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є особами, які тримаються під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосованим стосовно них запобіжних заходів, не є затриманими у порядку ст. 208 КПК України, та не є особами, затриманими не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримуються правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушень у межах жодного порушеного кримінального провадження, а подання адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв про вчинення кримінального правопорушення цих висновків слідчого судді не спростовують.

Адвокат фактично не погоджується із діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_4, пов`язаними з мобілізацією відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Указу Президента України №69/2022 « Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Слідчий суддя зазначає, що незгода із діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 не відноситься до юрисдикції та повноважень слідчого судді, компетенція якого розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_4 при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту представник заявників вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду.

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Виходячи з обставин скарги та вищевказаних правових норм, слідчий суддя дійшов висновку, що незаконне затримання, про яке йдеться у скарзі, не підлягає оскарженню до слідчого судді, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення, то такі дії врегульовані ст. 214 КПК України (що і було здійсненого адвокатом)

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на незаконне затримання особи (в порядку ст. 206 КПК).

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1