Справа №705/4606/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000823 від 07.06.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, який на утриманні осіб не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04.06.2025, близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на території спільного подвір`я домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , виявив належний його сусідці ОСОБА_6 електричний велосипед CROSSER CR-1 600 W, вартість якого згідно з висновком експерта № 1737/25 від 23.06.2025 становить 19 886 гривень 35 копійок, яким він вирішив заволодіти.

З цією метою ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужої власності, шляхом вільного доступу, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, який в подальшому продовжено Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022, Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-IX від 16.11.2022, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України № 3057-IX від 02.05.2023, Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-ІХ від 27.07.2023, який в подальшому продовжено Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023, який в подальшому продовжено Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024, затвердженим Законом України № 3564-IX від 06.02.2024, Указом Президента України № 271/2024 від 06.05.2024, затвердженим Законом України № 3684-IX від 08.05.2024, Указом Президента України від 23.07.2024 № 469/2024, який затверджено Законом України від 23.07.2024 № 3891-IX, Указом Президента України № 740/2024 від 28.10.2024, затвердженим Законом України № 4024-ІХ від 29.10.2024, Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025, затвердженим Законом України № 4220-ХІ від 15.01.2025, Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025, затвердженим Законом України № 4356-IX від 16.04.2025, таємно викрав електричний велосипед CROSSER CR-1 600 W, спричинивши тим самим ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 19 886,35 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Показав, що дійсно у вказані в обвинувальному акті дату й час у своєму дворі по АДРЕСА_1 викрав у свого племінника електричний велосипед, який у подальшому здав у ломбард, а грошима розпорядився на власний розсуд. При цьому розумів, що у країні запроваджений воєнний стан. Потім електричний велосипед він викупив у ломбарді за власні кошти і віддав племіннику. Йому відомо, що саме племінник користувався електричним велосипедом, хто є його власником йому не відомо. На даний час збиток відшкодований у повному обсязі, потерпіла до нього претензій не має.

Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за ч. 4 ст. 185 КК України та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлена правильність розуміння ним змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення частини третьої статті 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, що характеризують особу обвинуваченого та документів, що містять відомості про речові докази, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими частиною третьою статті 349 КПК України.

Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тому засуджує його за ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не перебуває на обліку в лікаря нарколога, але звертався за допомогою до лікаря психіатра з 10.09.2010, діагноз: розлад адаптації з порушенням емоцій та поведінки.

Суд також бере до уваги висновок судово-психіатричного експерта № 434 Черкаської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 25.07.2025, згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період вчинення ним кримінальних правопорушень 04.06.2025 по теперішній час виявляє ознаки шизофренії параноїдної з епізодичним перебігом, не різко вираженими психопатоподібними розладами з транзиторним вживанням канабіноїдів та психостимуляторів з інкапсульованими, афектовно-незабарвленими транзиторними галюцинаторними включеннями, стан неякісної медикаментозної ремісії, що обмежувало на вказаний період часу його здатність у повній мірі усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. На теперішній час ОСОБА_4 виявляє ознаки шизофренії параноїдної з епізодичним перебігом, не різко вираженими психопатоподібними розладами з транзиторним вживанням канабіноїдів та психостимуляторів з інкапсульованими афектовно-незабарвленими транзиторними галюцинаторними включеннями, стан неякісної медикаментозної ремісії, що обмежує його здатність самостійно здійснювати свої процесуальні права та обов`язки під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засідання. З огляду на виявлену клінічну картину психічних розладів у ОСОБА_4 , він потребує надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем його подальшого перебування.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування збитків. Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доцільність засудження ОСОБА_4 до позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме такий вид покарання відповідає вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення винної особи, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у п.18 справи «G.v.France», п. 39 «Halilovicv. Bosnia and Herzegovina», почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до cт. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України ) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України ) належить виключно до компетенції суду.

Водночас слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Наявність у обвинуваченого на час скоєння кримінального правопорушення та на час розгляду кримінального провадження ознак шизофренії параноїдної з епізодичним перебігом, не різко вираженими психопатоподібними розладами, що зумовлює нездатність його в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, підпадає під дію ст. 20 КК України обмежена осудність.

Згідно з рекомендаціями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20 , ч. 2 ст. 94 КК України ). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи суд вважає, що обвинувачений є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Під час досудового розслідування і судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався, з урахуванням обставин вчиненого злочину та особи винного суд не вбачає підстав для застосування такого заходу на період до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, у період якого зобов`язати відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання останнього.

Речовий доказ: електричний велосипед CROSSER CR-1 600 W, який передано потерпілій ОСОБА_6 під зберігальну розписку, - залишити ОСОБА_6 за належністю.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним у порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1