УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 161/7642/24

провадження № 51-3986 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 липня 2025 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2024 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 15 липня 2025 року змінив рішення місцевого суду. Залишив призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років. Виключив вказівку про призначення остаточного покарання ОСОБА_5 на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів. Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2024 року постановив виконувати самостійно. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у таємному викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Як установив суд, 14 лютого 2024 року, близько 13:17 год., ОСОБА_5 діючи умисно, в умовах воєнного стану, перебуваючи на сходовій площадці між 1-м та 2-м поверхами будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав належний ОСОБА_6 велосипед марки «Magnum Ranger», вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/103-24/4011-ТВ від 02 квітня 2024 року складає 3 866,67 грн., чим спричинив останньому майнову шкоду на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК, посилаючись на підстави, передбачені ст. 438 КПК, просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням статей 69, 75 КК.

На обґрунтування своїх доводів сторона захисту вказує на явну несправедливість призначеного судом покарання, його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Стверджує, що судами в повній мірі не враховано того, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному, повністю визнав свою винуватість, сприяв органам досудового розслідування у встановленні всіх обставин події, майнова шкода, заподіяна потерпілому ОСОБА_6 , у розмірі 3 866,67 грн, відшкодована у повному обсязі шляхом повернення викраденого майна. Ураховуючи наведене, а також те, що судами не встановлено обставин, передбачених ст. 67 КК, які обтяжують покарання, як у суду першої, так і апеляційної інстанцій були всі підстави при призначенні покарання застосувати до ОСОБА_5 положення статей 69 та 75 КК.

Також сторона захисту посилається на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року (справа № 199/496/17).

Мотиви Суду

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених у цій статті, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, місцевий суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_5 , який свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, відсутність у потерпілого будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого, його позицію щодо міри та розміру покарання ОСОБА_5 , відповідно до якої він покладався на розсуд суду. Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що його обтяжують суд не встановив.

Разом із тим, суд зауважив, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, на даний час перебуває під вартою в рамках іншого кримінального провадження, тому дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

Урахувавши зазначені обставини у їх сукупності, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_5 в межах нижньої межі санкції ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме вимогам ст. 65 КК.

Вирок місцевого суду був предметом перегляду в суді апеляційної інстанції за касаційними скаргами прокурора та сторони захисту. Відповідно до змісту ухвали, цей суд, перевіривши доводи сторони захисту щодо суворості призначеного ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК покарання, навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятними та погодився з висновками місцевого суду, що призначене покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Суд обґрунтовано зауважив, що місцевий суд урахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі та перебуває під вартою в рамках іншого кримінального провадження, призначив ОСОБА_5 мінімальне покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років.

З урахуванням вказаних обставин, суд апеляційної інстанції не вбачав правових підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ч. 1 ст. 69 КК та призначення більш м`якого покарання.

Колегія суддів зауважує, що застосування вимог цієї статті можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Такі обставини або їх сукупність мають одночасно відповідати обом умовам. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Натомість у цьому провадженні встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, конкретних обставин кримінального провадження, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину, а тому колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду щодо відсутності правових підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ч. 1 ст. 69 КК.

Також Суд не вбачає підстав й для застосування до засудженого положень 75, 76 КК, як про це йдеться у касаційній скарзі. Суд звертає увагу, шо ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий корисливий злочин проти власності, що свідчить про його стійку асоціальну поведінку. При цьому, обставини, на які посилається сторона захисту у касаційній скарзі, які б слугували підставою для застосування положення ст. 75 КК, в повній мірі враховані місцевим судом при призначенні ОСОБА_5 мінімального покарання за ч. 4 ст. 185 КК.

Призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК.

Судові рішення є обґрунтованими, умотивованими та відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 липня 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3