ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 759/2982/25

провадження № 51-2930 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

у режимі відеоконференції:

адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року, якою їй повернуто апеляційну скаргу на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000092 стосовно ОСОБА_7 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Святошинський районний суд м. Києва вироком від 24 лютого 2025 року затвердив угоду про визнання винуватості, укладену 04 лютого 2025 року між прокурором та ОСОБА_7 , призначив обвинуваченій за ч. 2 ст. 359 Кримінального кодексу України (далі - КК) покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

Адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу на вказаний вирок, посилаючись на те, що цим судовим рішенням безпосередньо зачіпаються права ОСОБА_9 .

Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 07 квітня 2025 року на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повернув адвокату ОСОБА_8 апеляційну скаргу через відсутність у неї права на апеляційне оскарження вказаного вироку.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , не погоджуючись із ухвалою судді суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, подала касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує тим, що суддя апеляційного суду, повертаючи її апеляційну скаргу, не врахував того, що:

- вирок стосовно ОСОБА_7 безпосередньо стосується прав, свобод і інтересів ОСОБА_9 ;

- за викладених у вироку обставин ОСОБА_9 можна ідентифікувати як Особу 3;

- суд першої інстанції, встановивши у вироку вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 359 КК, за попередньою змовою групою осіб, фактично встановив причетність іншої особи - Особи 3 до вчинення цього злочину та заочно визнав його винуватим, що грубо порушує загальні засади кримінального провадження, зокрема, презумпцію невинуватості й забезпечення доведеності вини, та водночас дає ОСОБА_9 право на оскарження вироку стосовно ОСОБА_7 ;

- постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Позиції учасників судового провадження

ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи касаційної скарги, просили скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Прокурор, засуджена та її захисник заперечили проти задоволення касаційної скарги та просили залишити ухвалу судді суду апеляційної інстанції без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_8 покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суддя суду апеляційної інстанції безпідставно повернув їй апеляційну скаргу, не зваживши на зазначені в ній доводи про те, що вирок стосовно ОСОБА_7 безпосередньо стосується прав, свобод і інтересів ОСОБА_9 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 цього Кодексу).

Проте Суд уважає доводи адвоката неспроможними з огляду на таке.

Так, за приписами ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має на це права.

Верховний Суд України в своїй постанові від 03 березня 2016 року у справі № 5-347 кс 15 зробив правовий висновок про те, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК. Отже, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19) суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст. 398 КПК питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.

Так, не погоджуючись із вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, зазначивши відповідні обґрунтування щодо своєї позиції, просила його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя-доповідач суду апеляційної інстанції на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК повернув адвокату ОСОБА_8 апеляційну скаргу, подану нею в інтересах ОСОБА_9 - особи, яка не має права оскаржувати вирок стосовно ОСОБА_7 .

Своє рішення суддя-доповідач обґрунтував тим, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 не містить достатніх даних, які би свідчили про те, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 стосується інтересів ОСОБА_9 тією мірою, яка має достатні підстави стверджувати, що згідно з ч. 2 ст. 24, ч. 1 ст. 393 КПК надає апелянту право оскаржити його в апеляційному порядку.

Колегія суддів касаційного суду з цим висновком судді-доповідача погоджується, вважає його цілком обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Натомість адвокат ОСОБА_8 ні в апеляційній, ні в касаційній скаргах не навела достатньо переконливого обґрунтування своїх доводів про те, що вирок стосовно ОСОБА_7 дійсно стосується прав, свобод і інтересів ОСОБА_9 , та що в тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу.

З огляду на зазначене, ухвала судді апеляційного суду є законною та вмотивованою, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги адвоката ОСОБА_8 .

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу судді Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року, якою їй повернуто апеляційну скаргу на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2025року у кримінальному провадженні № 0007423 стосовно ОСОБА_7 , - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3