Справа №: 398/6034/25
провадження №: 1-кп/398/452/25
УХВАЛА

Іменем України

"18" грудня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання захисника про заміну застосованого запобіжного заходу на домашній арешт, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001049 від 18.06.2025 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, який має на утриманні малолітнього сина 2016 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене 18.06.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001049, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого строком на 60 днів. Наголошує на тому, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначені у п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України на теперішній час продовжують існувати та не зменшились. Розгляд справи триває. Оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин задля гарантування виконання обвинуваченим передбачених ст.194 КПК України обов`язків, просить його клопотання задовольнити. Проти задоволення клопотання захисника заперечує.

Потерпілий ОСОБА_6 подав заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутність (а.с.32).

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні подав клопотання про заміну застосованого запобіжного заходу на домашній арешт. Вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Наголошує на тому, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, завжди з`являвся на виклики слідчого, має місце проживання, за яким характеризується позитивно. Мешкає разом з матір`ю пенсійного віку, яка страждає на онкологічне захворювання та потребує сторонньої допомоги. Мати не заперечує проти перебування сина в належному їй житлі під час застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином, зацікавлений в його скорішому розгляді та встановлені істини у справі. Наразі потерпілий у справі та частина свідків дали суду свої покази. Сама лише тяжкість покарання не може бути підставою для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту здатен в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечує. Просить задовольнити клопотання його захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як наголошено в ст.ст.181, 202 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.11.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.01.2026 року.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та його продовження, не зменшились та продовжують існувати.

Окрім того суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; дані про особу обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа; ризики продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно п.3 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

В судовому засіданні прокурор посилається на наявність ризиків визначених зокрема п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого наразі переховуватися від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Незважаючи на важкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст.62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинуваченого.

У відповідності до положень ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Конституційний Суд України у Рішенні № 3-68/2018 від 25.06.2019 року зазначив зокрема, що обґрунтування необхідності тримання під вартою особи самою лише кваліфікацією злочину, не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою застосування такого виняткового запобіжного заходу у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність. При цьому обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими.

Суд вважає, що не може бути підставою для тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, очікування призначення йому покарання у виді позбавлення волі - рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії», «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Худойоров проти Росії», «Рохліна проти Росії».

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Аналізуючи відомості про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що останній перебуває під вартою з 18.06.2025 року, що в розумінні ч.5 ст.72 КК України є попереднім ув`язненням, обвинувачуються у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, має постійне місце мешкання, за яким характеризуються задовільно, матір похилого віку, хвору на онкологічне захворювання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Отже, суд вважає, що для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст.177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам передбаченим у п.1, 3 ч.1 цієї статті, відносно ОСОБА_4 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло цілодобово.

Суд вважає, що саме зазначений запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, зобов`язання прибувати за кожною вимогою суду, а також виконувати обов`язки: прибувати за першим викликом до суду, прокурора; повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання, місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному провадженні, здатні забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти ризикам вказаним у ст.177 КПК України, тобто меті застосування запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 184, 194-195, 331, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

Змінити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 18 лютого 2026 року включно, звільнивши негайно з під варти.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першим викликом до суду, прокурора; повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання, місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному провадженні, та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити Олександрійському РВП ГУНП в Кіровоградській області.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків. Крім того у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до обвинуваченого може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткових мінімуми для працездатних осіб.

Копію даної ухвали направити до Олександрійському РВП ГУНП в Кіровоградській області - для виконання, прокурору - для контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1