ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001297 від 26.05.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торез Донецької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.12.2022 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

звільнений з місць позбавлення волі 07.07.2023 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, -

встановив:

26 травня 206 року у вечірній час, більш точний час не встановлений, ОСОБА_8 перебував у м. Одеса по вул. Мечнікова, де побачив ОСОБА_9 , який тримав у руках сумку. В цей час у ОСОБА_8 з корисливих мотивів виник злочинний умисел, спрямований на скоєння нападу на ОСОБА_9 з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 .

Так, реалізуючи свій злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання майно, що знаходилось при ОСОБА_9 , 26.05.2016 приблизно18:45 год, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_10 знаходячись біля будинку №40 по вул. Мечнікова м. Одеси, маючи при собі заздалегідь заготовлену бейсбольну биту, підійшов ззаду до ОСОБА_9 та наніс останньому два удари бейсбольною битою в область потилиці, від якого ОСОБА_9 втратив свідомість та впав на землю.

Отямившись після чергового удару ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , намагаючись зупинити протиправні дії нападника, почав захищатися руками та ногами. Водночас, ОСОБА_10 , з метою подолання опору потерпілого, повторно наніс ОСОБА_9 декілька ударів бейсбольною битою в область голови, тим самим застосував насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

Згідно висновку експерта №1910 від 19.07.2016 у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: закриті переломи нігтьової фаланги 3-го пальця правої кисті, головчатої та човноподібної кісток правої кисті; забої м`яких тканин в області підборіддя справа, в лобно-тім`яній області справа, потиличній області справа з переходом на задню поверхню шиї; синець лівого передпліччя.

Закриті переломи нігтьової фаланги 3-го пальця правої кисті, головчатої та човноподібної кісток правої кисті як кожен окремо, так і в сукупності, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тілесних ушкоджень Середньої тяжкості.

Забої м`яких тканин в області підборіддя справа, в лобно-тім`яній області справа, потиличній області справа з переходом на задню поверхню шиї, синець лівого передпліччя, як кожен окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень.

Далі, подавивши волю потерпілого до опору та продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 , умисно, з корисливих мотивів, заволодів сумкою ОСОБА_9 , вартістю 300 грн., в якій знаходилося наступне майно: мобільний телефон марки «Нокіа», вартістю 600 грн.; мобільний телефон марки «Sumsung», вартістю 340 грн.; мобільний телефон марки «Sony», вартістю 3000 грн.; гаманець чорного кольору, вартістю 800 грн., з грошовими коштами в розмірі 500 грн. та посвідчення судді Березівського районного суду Одеської області, матеріальної цінності не має.

Заволодівши шляхом нападу майном ОСОБА_9 на загальну суму 5540 грн., ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, але невдовзі був затриманий потерпілим та перехожими.

Крім того, 26.05.2016 року о 20 годині 00 хвилин в приміщенні Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька 33, у ОСОБА_11 , під час проведення обшуку затриманої особи в порядку ст. 208 КПК України, в правій боковій кишені куртки виявлено кастет, який вилучено у останнього в присутності понятих. Згідно висновку експерта №358-Б від 04.07.2016, наданий на дослідження об`єкт, виявлений та вилучений у ОСОБА_11 26.05.2016 в ході особистого обшуку, є кастетом та відноситься до категорії контактної не клинкової холодної ударно-дробильної дії. Виявлений та вилучений кастет, виготовлений саморобним способом за допомогою промислового обладнання. Виявлений та вилучений під час проведення обшуку затриманої особи кастет, ОСОБА_10 умисно, без передбаченого законом дозволу, переміщував при собі по території м. Одеси.

Допитаний в судовому засіданні 17.09.2025 року обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставин злочинів, які викладені в обвинувальному акті. Заявив, що щиро розкаявся, бажає влаштуватись на роботу та більше не скоювати правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. При цьому, 07.07.2025 потерпілий надіслав до суду заяву про здійснення судового розгляду даного кримінального провадження за його відсутності.

Оцінюючи можливість продовження судового розгляду даного кримінального провадження за відсутності потерпілого, суд враховує думку сторін кримінального провадження, які не наполягали на присутності потерпілого в суді, а також той факт, що обвинувачений не оспорює обставини вчинених злочинів, які встановлені під час досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті. Суд також враховує, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 жодного разу від часу надходження справи у провадження судді ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові виклики його судом, не з`явився, при цьому неодноразово на електронну пошту суду надсилав клопотання про відкладення розгляду справи. Отже чергове відкладення судового розгляду кримінального провадження через неявку потерпілого призводить до необґрунтованого затягування судового провадження у цій справі.

Таким чином, суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права потерпілого на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що потерпілий неодноразово викликався судом у встановленому КПК порядку, але в суд не з`являвся, а 07.07.2025 звернувся до суду із заявою про здійснення судового розгляду за його відсутності, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_9 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Більш того, суд вважає, що в умовах воєнного стану оголошеного в Україні у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, в даному випадку, при визнанні обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення вказаного учасника судового провадження бажання на прибуття до суду, оскільки, з урахуванням періодичних ракетних обстрілів міста Одеси, це становить загрозу для вказаної особи, на що ОСОБА_9 також вказав у поданій суду заяві.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин суд дійшов висновку про здійснення судового розгляду даного кримінального провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_9 .

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_8 , доказів, що стосуються особи останнього, а також доказів та документів, що стосуються речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження і цивільного позову, заявленого потерпілим. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_8 дав суду показання та підтвердив, що дійсно приблизно о 18:45 год перебував у м. Одеса по вул. Мечнікова, де побачив ОСОБА_9 , який тримав у руках сумку. В цей час у нього виник умисел заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , способом якого він обрав саме напад з використанням наявної у нього при собі бейсбольної бити. Реалізуючи свій умисел, він підійшов ззаду до ОСОБА_9 та наніс останньому два удари бейсбольною битою в область потилиці, від якого ОСОБА_9 втратив свідомість та впав на землю. Потерпілий став чинити супротив, але ОСОБА_10 , з метою подолання опору потерпілого, повторно наніс ОСОБА_9 декілька ударів бейсбольною битою в область голови. Також обвинувачений заявив, що повністю погоджується з кількістю ударів, які наніс потерпілому і які зазначені в обвинувальному акті та їх локалізацією, а також тілесними ушкодженнями, які отримав потерпілий. Також він погоджується з переліком майна, яким він заволодів та з його оцінкою. Щодо цивільного позову заявленого потерпілим, обвинувачений заявив, що визнає його частково та він в змозі сплатити потерпілому в якості відшкодування моральної шкоди 10000 грн., оскільки заявлена потерпілим сума є для нього непомірною.

Щодо обвинувачення за ч.2 ст.263 КК ОСОБА_8 пояснив, що носив при собі виявлений та вилучений під час проведення обшуку кастет, знаючи про законодавчу заборону носити при собі такі предмети.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимим та достовірними і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчинені ним розбою нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, шляхом застосування до потерпілого фізичного насильства з використанням спеціального знаряддя (бейсбольної бити), застосування якого призвело до втрати свідомості потерпілим, що визнається небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. На встановлення зазначених обставин орієнтує п.9 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

Відтак, злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Суд також вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 у незаконному носінні кастету та кваліфікує його дії за ч.2 ст.263 КК України як носіння кастетів без передбаченого законом дозволу.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисний злочин, направлений проти власності із застосуванням насильства у спосіб небезпечний для життя та здоров`я потерпілого, який у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також злочин проти громадської безпеки, який у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

ОСОБА_8 має постійні місце реєстрації та проживання за адресою : АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, страждає на посттромботичний синдром, раніше судимий, за корисливі злочини.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд відносить щире каяття, а також відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, що підтверджено заявою самого потерпілого (т.1 а.с.52).

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Крім того судом враховується, що матеріальні претензії потерпілого до обвинуваченого останнім задоволено.

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєних ним злочинів, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

З урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , того, що він хоча і щиро розкаявся у вчиненому, обставини, що обтяжують його покарання відсутні, претензій до нього з боку потерпілого наявні лише морального характеру, але з урахуванням того, що він, вчинив злочин застосовуючи предмет для нанесення ударів потерпілому, наслідком чого стали тілесні ушкодження небезпечні для життя та здоров`я останнього, в період, коли ця справа перебувала в провадженні суду ОСОБА_8 засуджений також за вчинення тяжких корисливих злочинів, що значно підвищує суспільну небезпеку його особи та свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням йому покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі та строк якого має бути більшим ніж за попереднім вироком.

Таким чином, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно для його виправлення і припинення нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі, з призначенням за вчинені злочини покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд також враховує те, що злочини за цим вироком він вчинив до ухвалення вироку Київським районним судом м. Одеси від 08.12.2022 року, що набрав законної сили 12.04.2023, яким він засуджений за ч.3 ст.185 КК до позбавлення волі на строк три роки, тому у цій справі йому слід призначити покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК.

Вказані обставини справи дають підстави суду визначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в силу ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим. При цьому у силу другого речення ч. 4 ст. 70 КК повністю відбуте ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 року слід зарахувати в строк остаточно призначеного покарання за цим вироком.

На переконання суду таке покарання та принцип його призначення буде відповідати ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст.50 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, таке покарання та принцип його призначення повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки і не становитиме для нього особистого надмірного тягаря.

Судом також встановлено, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 затриманий 26.05.2016 року та у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перебував під вартою до 26.06.2017 року, а також вважався попередньо ув`язненим в рамках даного кримінального провадження в період з 15.02.2023 року до 15.04.2023 року. Крім того, до обвинуваченого ухвалою суду від 10.09.2025 року у цій справі застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_8 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення.

Визначаючи редакцію закону про кримінальну відповідальність, яка підлягає застосуванню при вирішенні питання зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні в строк призначеного за цим вироком покарання, суд враховує, що частина 5 статті 72 КК України від дня вчинення обвинуваченим злочинів, за вчинення яких ОСОБА_8 визнається винуватим, до дня ухвалення вироку відносно нього, зазнавала змін, тому керується наступним.

Так, згідно з статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII (далі Закон № 838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року (далі Закон № 2046-VIII), частину п`яту ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За приписами ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд враховує, що Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року №6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).

Кримінально-правові відносини це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державною і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.

Суд також враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується в тому числі і єдністю судової практики.

Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом забезпечується Верховним Судом, як найвищим судом у системі судоустрою України.

Судом враховується висновок щодо правозастосування, який міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі справа №663/537/17, провадження №13-31кс18 про те, що «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» не тотожні поняття. Норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України; зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його); Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону; якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII. В такому разі Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.

Відтак, з урахуванням того факту, що злочини обвинуваченим ОСОБА_8 вчинені 26.05.2016 року, тобто під час дії Закону №838-VIII, і щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то на час попереднього ув`язнення обвинувачений ОСОБА_8 станом на 20 червня 2017 року, мав право на застосування до нього положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК в редакції згідно з Законом №838-VIII. Тому під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, суд, керуючись принципом верховенства права, застосовує в даному випадку положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII.

Враховуючи положення ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII, суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою, як запобіжного заходу, застосованого під час досудового розслідування і судового розгляду даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі, зокрема зарахуванню підлягають періоди з 26.05.2016 року до 26.06.2017 року, з 15.02.2023 року до 15.04.2023 року, з 10.09.2025 року, що на день ухвалення вироку складає 2 роки 6 місяців 18 днів.

Вирішуючи питання необхідності подальшого застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує, що на день ухвалення вироку суду ОСОБА_8 фактично відбув покарання у виді позбавлення волі, яке призначається йому за цим вироком, оскільки судом зараховується в остаточне покарання, покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 року, а також строк його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні, який склав в силу Закону №838-VIII 2 (два) роки 6 (шість) місяців 18 (вісімнадцять) днів, то ОСОБА_8 слід вважати таким, що відбув покарання у виді позбавлення волі за цим вироком повністю, а запобіжний захід, застосований до нього у виді тримання під вартою слід скасувати.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , заявлений в рамках даного кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_9 заявлений цивільний позов, в якому потерпілий просить суд про стягнення з ОСОБА_8 заподіяної моральної шкоди у розмірі 400000 гривень.

Згідно ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

З огляду на встановлені судом обставини цієї справи, оцінюючи дії та поведінку кожного з учасників, як нападника, так і жертви, суд дійшов переконання, що заявлена потерпілим ОСОБА_9 позовна вимога про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 400000 грн., підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

В позовній заяві в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, потерпілий зазначив, що через завдання тілесних ушкоджень, обвинувачений завдав потерпілому моральної шкоди, що виразилось у фізичному болю, порушенні нормального способу життя, оскільки він був змушений докладати додаткові засилля для захисту своїх прав і для лікування у медичному закладі охорони здоров`я.

При визначенні розміру відшкодування, суд виходить з того, що слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілого, як в момент нападу на нього так і після злочину, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень.

Визначаючи таку суму суд виходить з оцінки обставин цієї справи, а також часу, який пройшов від дня вчинення злочину відносно ОСОБА_9 (більш ніж дев`ять років). При цьому, не залишаються поза увагою суду обставини злочинного посягання на потерпілого і наслідки, які настали для нього у виді легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що дійсно потребувало відповідного лікування і відновлення певний період часу, отже завдавало ОСОБА_9 як фізичного болю так і моральних страждань. Тому, на переконання суду саме така сума відшкодування моральних страждань, завданих потерпілому є достатніми для розумного задоволення потреб ОСОБА_9 , що не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_8 , який має відшкодувати потерпілому таку шкоду.

При цьому, суд констатує, що потерпілий не виконав визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довів перед судом заявлений ним розмір моральної шкоди.

Також, потерпілим не доведено такого матеріального стану відповідача ОСОБА_8 , який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілих. Відтак розмір задоволених позовних вимог, на дуку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, з іншого.

За встановлених судом обставин та наведених підстав цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, підлягає частковому задоволенню.

Судом не вирішується вимога, викладена потерпілим у цивільному позові про накладення арешту на майно обвинуваченого, оскільки у відповідності до положень кримінального процесуального закону питання про арешт майна може бути вирішено судом за клопотанням в тому числі й цивільного позивача, яке виходячи із положень ст.171 КПК має бути складено окремим документом та відповідати вимогам згаданої норми, чого не було дотримано потерпілим ОСОБА_9 цивільним позивачем.

В силу ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_8 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи холодної зброї від 04.07.2016 року № 358-Б у сумі 439,80 грн.

Питання про долю речових доказів, які визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановами слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 30.05.2016 року, 27.05.2016 року, 11.07.2016 року, суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, а саме:

- рюкзак чорного кольору та кепку ОСОБА_8 , передані під розписку захиснику ОСОБА_12 , слід залишити у законного володільця та вважати повернутими ОСОБА_8 ;

- диск, на якому збережений відеозапис з назвою НРІМ 2255_(online-video-cutter.com), слід залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 96-1, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.96-2 КК України, п.п.1, 5 ч.9 ст.100 КПК України:

- бейсбольну биту, вилучену у ОСОБА_8 , слід конфіскувати як таку, що була підшукана та використана як засіб вчинення кримінального правопорушення;

- кастет, вилучений у ОСОБА_8 , слід конфіскувати як предмет кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд -

ухвалив:

ОСОБА_8 , визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.263 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.2 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість місяців).

На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного йому за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 року, яким він засуджений до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, покаранням, призначеним за цим вироком у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість місяців), визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість місяців).

Строк покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши йому в силу другого речення ч.4 ст.70 КК у строк покарання, призначеного за цим вироком, повністю відбуте ним покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 року у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

В силу ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_8 покарання, строк його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні періоди з 26.05.2016 року до 26.06.2017 року, з 15.02.2023 року до 15.04.2023 року, з 10.09.2025 року до 18.09.2025 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи, що ОСОБА_8 на день ухвалення вироку суду фактично відбув призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість місяців), в строк якого судом зараховано повністю відбуте ним покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 року у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, а також строк його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні, який склав в силу Закону №838-VIII 2 (два) роки 6 (шість) місяців 18 (вісімнадцять) днів, ОСОБА_8 вважати таким, що відбув покарання у виді позбавлення волі за цим вироком повністю.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасувати та обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи холодної зброї від 04.07.2016 року № 358-Б у сумі 439 (чотириста тридцять дев`ять) гривень 80 коп.

Речові докази:

- рюкзак чорного кольору та кепку ОСОБА_8 , передані під розписку захиснику ОСОБА_12 , залишити у законного володільця та вважати повернутими ОСОБА_8 ;

- диск, на якому збережений відеозапис з назвою НРІМ 2255_(online-video-cutter.com), залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 96-1, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.96-2 КК України, п.п.1, 5 ч.9 ст.100 КПК України:

- бейсбольну биту, вилучену у ОСОБА_8 , конфіскувати як таку, що була підшукана та використана як засіб вчинення кримінального правопорушення;

- кастет, вилучений у ОСОБА_8 , конфіскувати як предмет кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_9 , 80000 (вісімдесят тисяч) грн., в якості відшкодування моральної шкоди. В задоволені решти позову потерпілого ОСОБА_9 відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/13446/16-к

Номер провадження № 1-кп/ 522/293/25

Головуючий суддя ОСОБА_1