печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

слідчого - ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000525 від 22.03.2025,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту на майно, а саме на: ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , посвідчення волонтера на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_2 , транспортний засіб «Audi», моделі «Q7» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

В обґрунтування клопотання вказано, що під час досудового розслідування встановлено, громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприянні їх вчиненню наданням необхідних на це засобів, роблячи це за грошову винагороду.

Так, під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , зустрілись 17.04.2025, де ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 всю наявну в нього медичну документацію, а також грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят тисяч) доларів США, які ОСОБА_6 вказував передати для отримання підробленої групи інвалідності ОСОБА_7 , на підставі чого останній буде виключений з військового обліку військовозобов`язаних, що надасть остнньому можливість перетину державного кордону України.

17.04.2025, у період часу з 15:07 по 15:45, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 14.04.2025 у справі 757/175277/25-к проведено обшук, транспортного засобу «Audi», моделі «Q7» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , у результаті якого вилучено ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , посвідчення волонтера на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_2 , транспортний засіб «Audi», моделі «Q7» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Арешт слідчий просив накласти з метою збереження речового доказу.

Позиція сторін кримінального провадження

У судовому засіданні слідчий вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, просив накласти арешт на майно з метою збереження речових доказів.

Сторона захисту заперечувала проти його задоволення з тих підстав, що майно не відповідає ознакам речового доказу. Вказував, що транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , наголошував на порушення строків звернення з клопотанням про накладення арешту.

Правове обґрунтування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та (або) користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (ч. 5 ст. 171 КПК України).

Обставини, встановлені слідчим суддею

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000525 від 22.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

17.04.2025, у період часу з 15:07 по 15:45, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 14.04.2025 у справі 757/175277/25-к проведено обшук транспортного засобу «Audi», моделі «Q7» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , у результаті якого вилучено ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , посвідчення волонтера на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_2 , транспортний засіб «Audi», моделі «Q7» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Під час обшуку виявлено та вилучено наступні речі та документи:

-ключі від автомобіля;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ;

-посвідчення волонтера на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_2 ;

-транспортний засіб «Audi», моделі «Q7» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

З ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_10 у справі № 757/18468/25-к від 01.05.2025 встановлено, що 22.04.2025 засобами поштового зв`язку слідчий слідчого відділу Печерського управління поліції ГСУ у м. Києві ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотання про накладення арешту. Вказаною ухвалою клопотання слідчого повернуто, встановлено строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Клопотання про накладення арешту на майно надіслано засобами поштового зв`язку до суду 02.05.2025.

Мотиви слідчого судді

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Отже, під час звернення з клопотанням про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку, клопотання про накладення арешту має бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, майно було вилучене 17.04.2025, тоді як із клопотанням про арешт майна слідчий звернувся лише 22.04.2025.

Процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального проваджений зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і з будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (ч.1, 2 ст. 113 КПК України).

Строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години (ч. 1, 2 ст. 115 КПК України).

Отже, слідчим не було дотримано визначений ч. 5 ст. 171 КПК України строк для звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Однак, сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні (як і для інших підстав для арешту).

Так, такої підстави, як пропуск строку на звернення з клопотання про арешт, не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт (частини 1 та 2 статті 173 КПК). Це обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту. Суд також зазначає, що сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження речових доказів не припиняє необхідності виконати цей обов`язок і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії.

Відповідно до КПК наслідком пропущення строку на звернення з клопотанням про арешт майна є обов`язок негайно повернути майно особі, у якої воно було тимчасово вилучено.

Тобто, з моменту спливу встановленого процесуального строку держава в особі відповідних уповноважених органів та посадових осіб не має правових підстав для утримання такого майна. Правові інститути тимчасового вилучення майна та арешту майна є пов`язаними, але відносно автономними з різними цілями та правовими наслідками. Вони стосуються різних аспектів процесу доказування, а саме: тимчасове вилучення майна спрямоване на збирання доказів, тоді як арешт майна, що визнане речовими доказами, - на забезпечення їх збереження для цілей подальшого дослідження та оцінки судом при прийнятті судового рішення. При цьому правові наслідки можливих порушень процесуальних строків, на думку слідчого судді, лежать в площині юридичної відповідальності (наприклад, цивільно-правова відповідальність за утримання відповідного майна без законних на те підстав або у разі втрати чи знищення речового доказу (частина 4 статті 100 КПК), дисциплінарна відповідальність прокурора, слідчого за неналежне виконання службових обов`язків, кримінальна відповідальність у разі наявності відповідних підстав).

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зазначає, що вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення доказу в кримінальному провадженні, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді. Разом з тим, у випадку порушення стороною обвинувачення обов`язку повернення майна та звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з порушенням встановленого процесуального строку, слідчий суддя при вирішенні такого клопотання має керуватися перш за все нормами інституту арешту майна (глава 17 КПК «Арешт майна»).

Дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000525 від 22.03.2025 слідчий суддя встановив, що вони не містять постанови про визнання речовим доказом майна, на яке слідчий просить накласти арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1