ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2113/25
Провадження №1-кп/477/507/25
В И Р ОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого у справі - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 05 серпня 2025 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Михайло-Ларине, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 та її захисниці - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2025 року до Вітовського районного суду Миколаївської області з Миколаївської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 14 ст. 114-1 КК України.

Крім того, разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості.

Відповідно до висунутої ОСОБА_3 підозри та обвинувачення, виписаного в угоді про визнання винуватості від 14 березня 2025 року, досудовим розслідуванням було встановлено скоєння нею злочину за наступних обставин.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У відповідності до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Пунктом 9 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» від 21 червня 2018 року № 2469-VIII (далі - Закон «Про національну безпеку») визначено, що національна безпека України - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

У відповідності до п. 2 ст. 1 Закону «Про національну безпеку», воєнна безпека - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.

Згідно п.п. 44-45 рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14 вересня 2020 року, основним завданням у сфері воєнної безпеки є розвиток потенціалу стримування. Безумовним пріоритетом є боєздатні Збройні Сили України, підготовлений і вмотивований військовий резерв та ефективна територіальна оборона, які у поєднанні зі спроможностями інших органів сектору безпеки і оборони здатні завдати таких неприйнятних для противника втрат на землі, у повітрі, на морі та у кіберпросторі, що унеможливить реалізацію його агресивних намірів. Держава врахує уроки гібридної агресії проти України, бойових дій на Близькому Сході у нових доктринальних підходах до забезпечення воєнної безпеки.

Пунктом 22 частини III Стратегії забезпечення державної безпеки, ухваленої рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 16 лютого 2002 року (далі - Стратегія) визначено, що державна політика у сфері державної безпеки спрямовується на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам державній безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних, диверсійних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що призводять до цих загроз та причин їх виникнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ (далі - Закон) Збройні Сили України (далі ЗСУ) - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

У відповідності до ст. 3 Закону організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Згідно ст. 12 Закону підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

В ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі - Закон «Про оборону України») зазначені ряд термінів, зокрема:

-військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій;

-особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

-воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

-збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України вважається збройною агресією.

Статтею 4 Закону «Про оборону України» визначено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3542-XII (далі - Закон «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цим же законом особливий період визначено як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктом 8 ст. 4 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно п. 5 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Пунктами 1, 3 цієї ж статті Закону зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

Пунктом 2 ст. 26 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено настання відповідальності громадян за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ст. 17 Закону «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон «Про військовий обов`язок і військову службу») захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі - Положення) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Пунктом 8 Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п. 12 Положення територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в особі його керівника представляє інтереси Збройних сил України у відносинах, у тому числі з громадянами на відповідній території.

24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України. Вони незаконно перетнули лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації.

Строк проведення загальної мобілізації продовжувався Указами Президента України від 17 травня 2022 року № 342/2022, від 12 серпня 2022 року № 574/2022, від 7 листопада 2022 року № 758/2022, від 6 лютого 2023 року № 59/2023, від 01 травня 2023 року № 255/2023, від 26 липня 2023 року № 452/2023, від 06 листопада 2023 року № 735/2023, від 05 лютого 2024 року № 50/2024, від 06.05.2024 року №272/2024. Крім того, Указами Президента України від 28 жовтня 2024 року № 741/2024 строк проведення загальної мобілізації продовжено з 10 листопада 2024 року на 90 діб та від 15 квітня 2025 року № 236/2025 строк проведення загальної мобілізації продовжено з 09 травня 2025 року на 90 діб.

На виконання вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», вищевказаних Указів Президента України про проведення загальної мобілізації, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, інших нормативних документів, наказів та директив Генерального штабу, мобілізаційних розпоряджень працівниками Миколаївського обласного, міських та районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки стали систематично проводитись заходи з встановлення мобілізаційного ресурсу держави та подальшого доукомплектування ЗСУ і інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виклику громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, призову під час мобілізації, в т.ч. серед внутрішньо переміщених осіб, які не виконують правила військового обліку, і після початку повномасштабного вторгнення зс рф змінили місце проживання та, прибувши на територію Миколаївської області, не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не стали на військовий облік та ухиляються від нього, та інші заходи з мобілізації людських ресурсів з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань з метою забезпечення оборони України в особливий період, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, а також забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України.

В той же час, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка усвідомлювала, що російська федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан і оголошено загальну мобілізацію, у невстановлений час, але не пізніше 22 травня 2024 року виник злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, шляхом поширення серед невизначеного, але значного кола осіб інформації про дати і місце проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 заходів з оповіщення військовозобов`язаних осіб, з метою сприяння ухиленню громадянами України від виконання визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Одночасно з цим, ОСОБА_3 , знаючи, що діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки по здійсненню мобілізаційних заходів викликала широкий резонанс в суспільстві, у тому числі і серед осіб, які мають намір ухилитися від мобілізації або не бажають виконувати свій обов`язок та бути призваними на військову службу, а у соціальних мережах виник посилений попит на поширення інформації про діяльність ТЦК та СП, умисно, перешкоджала законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань під час здійснення ними призову на військову службу в особливий період.

Перешкоджання законній діяльності Збройним силам України та інших військових формувань полягає у вчиненні діяння (дій або бездіяльності), яке виражається у втручанні в цю діяльність, створенні перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення чи заборону проведення окремих дій чи маневрів Збройних сил України та іншими військовими формуваннями, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законної діяльності Збройних сил України та іншими військовими формуваннями або істотному зниженні її ефективності.

Так, ОСОБА_3 у невстановлені в ході досудового розслідування час (але не пізніше 14 серпня 2024 року), проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованою в месенжері «Viber» (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіа файлами) під іменем користувача користувача « ОСОБА_7 », прив`язаним до її номера мобільного телефону НОМЕР_1 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, зареєструвалась у чат - групі (спільнота, в якій кожний з учасників групи, який авторизований у месенжері «Viber» має право на публікацію текстового, аудіо- та відео повідомлення під іменем власного аккаунту, без дозволу адміністратора чату) із назвою «ДПС контроль», розповсюджувала розповсюджувала серед невизначеного, але значного кола осіб (не менше ніж 262 учасника зазначеної чат - групи ), інформацію про дати і місце проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 заходів оповіщення військовозобов`язаних осіб, резервістів щодо взяття на військовий облік та визначення їх призначення на особливий період.

У період часу з 14 серпня по 27 листопада 2024 року ОСОБА_3 , діючи умисно, перешкоджаючи законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії російської федерації проти України, загрози її національній безпеці, рухаючись від свого фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в бік міста Миколаєва (автомобільна дорога Н 11 «Дніпро - Кривий Ріг - Миколаїв), використовуючи власний мобільний марки «iPhone», моделі «14 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 , приєднаний до мережі Інтернет, під іменем користувача « ОСОБА_7 в чат групі в месенжері «Viber» із назвою «ДПС контроль», поширила шляхом розповсюдження повідомлень, які містять інформацію про дату та місце проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 заходів з оповіщення військовозобов`язаних осіб, резервістів щодо взяття на військовий облік та визначення їх призначення на особливий період.

Так, ОСОБА_3 , о 09 год. 09 хв. та о 09 год. 23 хв 27 листопада 2024 року діючи умисно, з метою реалізації своїх протиправних дій, направлених на перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, у чат - групі в месенжері «Viber» із назвою «ДПС контроль» написала два повідомлення наступного змісту: «Від торгового на інгульську повернули», «Погорілове два екіпажу за зупинкою з міста» та розповсюдила їх у вказаному чаті для загального ознайомлення учасників, що налічував на той час щонайменше 262 особи, тим самим повідомила про діяльність 27 листопада 2024 року ТЦК та СП Миколаївського району, за маршрутом руху оповіщення: м. Миколаїв, - с. Мішково- Погорілове- м. Миколаїв з 06.10 год. до 21.00 год.

Надалі ОСОБА_3 о 09 год. 43 хв. 11 листопада 2024 року, діючи умисно, з метою реалізації своїх протиправних дій, направлених на перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, з використанням аудіо можливостей у чат - групі в месенжері «Viber» із назвою «ДПС контроль», написала одне повідомлення наступного змісту: «ТЦК Погоріловка, з міста за зупинкою» та розповсюдила його у вказаному чаті для загального ознайомлення учасників, що налічував на той час щонайменше 262 особи, тим самим повідомила про діяльність 11 грудня 2024 року ТЦК та СП Миколаївського району, за маршрутом руху оповіщення: м. Миколаїв, - с. Мішково- Погорілове- м. Миколаїв з 06.10 год. до 21.00 год.

Також ОСОБА_3 о 09 год. 34 хв. та о 18 год. 47 хв. 17 вересня 2024 року, діючи умисно, з метою реалізації своїх протиправних дій, направлених на перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, з використанням аудіо можливостей у чат - групі в месенжері «Viber» із назвою «ДПС контроль», написала два повідомлення наступного змісту: «Калинівське кільце тцк з обох сторін», «По інгульській зупинили мотоцикл» та розповсюдила його у вказаному чаті для загального ознайомлення учасників, що налічував на той час щонайменше 262 особи, тим самим повідомила про діяльність 17 вересня 2024 року ТЦК та СП Миколаївського району, за маршрутом руху оповіщення: м. Миколаїв, - с. Калинівка - м. Миколаїв з 06.10 год. до 21.00 год.

Надалі ОСОБА_3 о 09 год. 46 хв. 14 вересня 2024 року, діючи умисно, з метою реалізації своїх протиправних дій, направлених на перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, з використанням аудіо можливостей у чат - групі в месенжері «Viber» із назвою «ДПС контроль», написала одне повідомлення наступного змісту: «Калинівське кільце, в бік міста» та розповсюдила його у вказаному чаті для загального ознайомлення учасників, що налічував на той час щонайменше 262 особи., тим самим повідомила про діяльність 14 серпня 2024 року ТЦК та СП Миколаївського району, за маршрутом руху оповіщення: м. Миколаїв, - с. Калинівка- м. Миколаїв з 06.10 год. до 21.00 год.

Зазначене розповсюдження ОСОБА_3 вказаної інформації негативно вплинуло на досягнення мети заходів з оповіщення, а саме: сприяло ухиленню громадянами України від виконання визначеного Законом України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

01 жовтня 2025 року між прокурором Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості, за участі захисника ОСОБА_6 , згідно з умовами якої сторони погодилися згідно з положеннями ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України про наступне:

- обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України;

- обвинувачена ОСОБА_3 під час досудового слідства сприяла у розслідуванні кримінального провадження, розкаялася у вчиненому;

- узгоджено її покарання за ч. 1 ст. 114-1 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі, а також можливість її звільненню від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком, який буде визначено судом.

Відповідно до угоди, її сторони обізнані з правовими наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені статтею 473 КПК України, а саме:

- в частині обмеження права прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку згідно положення статтями 394, 424 КПК України;

- в частині порядку та оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, визначеному пунктом 1 частиною 1 статті 394 КПК України та в касаційному порядку, визначеному в пункті 1 частиною 3 статті 424 КПК України;

- в частині відмови у здійсненні прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини 4 статті 474 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував щодо затвердження угоди.

В судовому засіданні обвинувачена провину визнала повністю, у вчиненому розкаялася та просила затвердити укладену угоду.

Захисник обвинуваченої не заперечував проти затвердження угоди та просив визначити іспитовий строк на розсуд суду.

Суд, перевіривши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, дослідивши матеріали справи в частині затвердження угоди про визнання винуватості, дійшов наступних висновків.

Суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена і щодо нетяжких злочинів,

Злочин, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винуватою, віднесені до категорії нетяжких (ст. 12 КК України).

Під час підготовчого засідання суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена в присутності захисника цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди за ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства.

Міра покарання узгоджена обвинуваченою, захисником та прокурором, з урахуванням: тяжкості вчиненого злочину відповідно до ст. 12 КК України; наявністю обставин, які пом`якшують покарання, та відсутністю обставин, які її обтяжують.

Бажання та ініціатива обвинуваченої укласти дану угоду свідчить про заінтересованість в забезпеченні швидкого судового провадження та активному сприянню розкриттю злочину, а також відсутністю обставин, які обтяжують покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою відповідають вимогам КПК України та КК України, її дії кваліфіковані вірно, покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для її виправлення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Речові докази у виді мобільного телефону, належного ОСОБА_3 , за положеннями ст. 100 КПК України слід їй повернути.

Керуючись ст. 314, ст.ст. 369 - 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України суд

У Х В А Л И В:

Затвердити у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000218 від 05 серпня 2025 року, угоду про визнання винуватості від 01 жовтня 2025 року, укладену між прокурором Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_6 .

Визнати винуватою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, та призначити їй покарання за його вчинення у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у два роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ мобільний телефон марки «IPhonе» моделі «14 Prо», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з номером мобільного телефону НОМЕР_1 -повернути власниці ОСОБА_3 .

Копію вироку вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1