Провадження № 1-кп/638/1029/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання обвинуваченого про часткове скасування арешту майна у судовому провадженні стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Румунії, громадянина України, пенсіонера, одруженого, із вищою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Обвинуваченим подано до суду клопотання, в якому просить скасувати арешт з автомобіля «RENAULT DUSTER» р.н. НОМЕР_1 та передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання з тих підстав, що на теперішній час відпала потреба в подальшому його застосуванні.

Прокурор та потерпілий в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про скасування арешту.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дійшов наступного.

Встановлено, що в рамках кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 08.05.2025 року, окрім іншого, накладено арешт шляхом заборони володіння, користування та розпорядження на майно, яке було тимчасово вилучено під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 травня 2025 року за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, поруч із буд. № 12, а саме - автомобіль Renault Duster р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши місцем зберігання арештованого майна майданчик тимчасового утримання транспортних засобів при, ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 107.

При вирішенні питання про накладення арешту слідчий суддя виходив з того, що арешт є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що само по собі є самостійною підставою для накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Всупереч положень ч.1 ст.174 КПК України заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту на майно. В цьому контексті слід враховувати, що відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання учасниками кримінального провадження їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Отже, обов`язок з доведення відсутності подальшої потреби застосування арешту майна покладається саме на особу, яка просить скасувати такий арешт.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки майно, з приводу скасування арешту з якого подано дане клопотання, є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, має значення для останнього, наразі судове слідство триває, розгляд кримінального провадження на теперішній час не завершений, будь-яких даних на спростування або зміну обставин, які передували вчиненню такої процесуальної дії, як накладення арешту, суду не надано. У зв`язку із вищевикладеним, заявником не доведено, що в подальшому у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба або його було накладено необґрунтовано, у зв`язку із чим відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.182, 170, 174, 314 316, 369, 372 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання обвинуваченого про скасування арешту майна залишити без задоволення.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 23.01.2026 року о 15:00 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1