ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/73/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю заявниці ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою з доповненнями заявниці ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні її скарги на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 грудня 2025 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Мелітополі, яка полягає у невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги заявниця вказувала, що 4 листопада 2025 року вона звернулась до ТУ ДБР із заявою про вчинення кримінального правопорушення дізнавачем ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 7 листопада 2025 року нею отримано лист-відповідь на звернення №4549зкп/10-2-04-01-16272/25, в якому зазначено, що її звернення направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі. Вважає, що у її заяві було викладно конкретні факти, що свідчать про вчинення дізнавачем кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365, 367, 382 КК України.

Просила визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою від 4 листопада 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 з тих підстав, що відомості, викладені у її скарзі не містять конкретних даних, якими б підтверджувалась наявність в діях дізнавача ОСОБА_7 ознак вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365, 366, 367, 382 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити її скаргу, зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Мелітополі внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінальних правопорушень дізнавачем СД ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 .

В обґрунтування скарги вказує, що її заява містила чіткий виклад обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема було вказано конкретну службову особу, вказано час та місце вчинення дій, описано об`єктивну сторону, додано документальні підтвердження, вказано на документи та відео, які підтверджують неправомірні дії дізнавача.

Звертає увагу на те, що ст. 214 КПК України не вимагає від заявника надання доказів винуватості на етапі подання заяви, достатньо об`єктивних даних, які свідчать про ознаки злочину, про що нею було зазначено.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що не погоджується з висновком слідчого судді щодо посилання на ч. 2 ст. 11 КК України. Зазначає, що ст. 214 КПК України передбачає обов`язок спочатку внести відомості до ЄРДР, а після чого вже розглядати заяву. Крім того, слідчий суддя посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, в яких зазначено, що слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий та прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, разом з цим, таких мотивів не містить оскаржувана ухвала.

Від прокурора надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 у його відсутність, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Також Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18, провадження 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правосуддя.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Так, як встановлено із матеріалів скарги, ОСОБА_6 звернулась до Державного бюро розслідувань з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту вказаної заяви ОСОБА_6 слідує, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні №0000284 від 29 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні проводиться дізнавачем СД ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 . Під час досудового розслідування було вчинено низку умисних дій, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 365, 367, 382 КК України.

Зокрема, дії, які кваліфікують ознаки злочину за ст. 382 КК України полягають у тому, що ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя зобов`язано дізнавача СД ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 невідкладно потворно розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_6 від 12 вересня 2025 року про проведення одночасного допиту потерпілої і свідків у кримінальному провадженні. 21 жовтня 2025 року дізнавач ОСОБА_7 «імітувала» виконання ухвали, провівши «допит» з потерпілою та одним свідком, замість трьох, без відеофіксації, дізнавач не ставила свідку уточнюючі запитання, щоб визначити розбіжності в показах. Крім того, ухвалою слідчого судді зобов`язано дізнавача ОСОБА_7 невідкладно повторно розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_6 від 17 вересня 2025 року про призначення комп`ютерно - технічної експертизи у кримінальному провадженні, проте, про результати вказаної експерти не повідомлено.

Крім того, дії, які кваліфікують ознаки злочину за ст. 365 КК України полягають у тому, що під час слідчої дії 21 жовтня 2025 року, вона на підставі ст. 107 КПК України повідомила про намір вести аудіозапис, проте, дізнавач ОСОБА_7 , перевищуючи свої повноваження, незаконно заборонила їй реалізувати таке право. Серед іншого, після завершення слідчої дії, у холі біля робочого місця чергового відділення поліції дізнавач ОСОБА_7 у присутності сторонніх осіб почала публічно висловлювати на її адресу зневажливі та образливі коментарі, що не стосувалися справи, принижуючи її честь та гідність, що є порушенням Закону України «Про національну поліції» та виходить за межі її повноваження.

Також, в заяві про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 зазначила, що дії дізнавача ОСОБА_7 містять ознаки злочину, передбаченого ст. 367 КК України, які полягають у тому, що дізнавач систематично проводить всі слідчі дії у провадженні, без відеофіксації. У зв`язку із зазначеним, всі зібрані показання є недопустимим доказами (а.с. 6-8).

Із відповіді з ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі від 9 грудня 2025 року слідує, що відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР (а.с. 9).

Надаючи оцінку вказаним доводам в контексті висновків оскаржуваної ухвали, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зміст заяви ОСОБА_6 про вчинення злочинів не визначає наявності елементів об`єктивної сторони кримінальних правопорушень.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, у особи, яка подає заяву, відсутній обов`язок наводити в ній всі фактичні обставини певного злочину, оскільки забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, зокрема доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладено саме на органи досудового розслідування та є одним із завдань кримінального провадження.

Водночас, як вже зазначалось вище, до ЄРДР вносяться відомості про конкретне кримінальне правопорушення, а не про будь-які дії, які очевидно не містять таких ознак.

Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 2, ст. 11 КК України, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Об`єктивна сторона злочину - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно - небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діяннями та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудового розслідування, крім іншого вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про злочин, за відповідними статтями кримінального кодексу.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, ч. 2 ст. 365 КК України - за дії, передбачені частиною першою цієї статті (перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб), якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, а ч. 3 ст. 365 КК України - за дії, передбачені частинами першої або другою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Із поданої заяви ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, не вбачається жодних фактів, які б свідчили про те, що відносно неї було вчинено вказане кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи заяву про вчинення злочину, передбаченого ст. 365 КК України, ОСОБА_6 вказує про перевищення дізнавачем ОСОБА_7 своїх повноважень, які висловились у забороні здійснювати аудіозапис слідчої дії від 21 жовтня 2025 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.

Отже, із зазначеного слідує, що рішення про фіксацію процесуальної дії приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Винятком є клопотання учасників процесуальної дії.

Із наданої Відділом поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області відповіді, випливає, що під час проведення такої слідчої процесуальної дії, як одночасний допит від 21 жовтня 2025 року, письмове клопотання ОСОБА_6 про застосування технічних засобів фіксування не надходило, разом з цим, ОСОБА_6 було заявлене усне клопотання, у задоволенні якого дізнавачем ОСОБА_7 було відмовлено, з підстав недопустимості розголошення відомостей досудового розслідування (а.с. 17).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Із матеріалів скарги встановлено, що наразі здійснюється кримінальне провадження №0000416 від 25 листопада 2025 року. В рамках вказаного кримінального провадження, 21 жовтня 2025 року проводилась слідча процесуальна дія, де ОСОБА_6 заявлено усне клопотання про аудіофіксацію.

Отже, з огляду на здійснення досудового розслідування, в рамках якого проводилась слідча процесуальна дія, а також з урахуванням ч. 1 ст. 222 КПК України, відсутні підстави вважати, що дізнавачем ОСОБА_7 було перевищено свої службові повноваження.

Більш того, долучене до матеріалів скарги клопотання ОСОБА_6 про проведення одночасного допиту з відеофіксацією від 12 вересня 2025 року, не відноситься до такої процесуальної дії, як допит, що проводився саме 21 жовтня 2025 року, про що свідчить і аналіз змісту ухвали слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 9 жовтня 2025 року (а.с. 11-12).

Крім того, слід зазначити, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України, є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно до приміток 3 та 4 до ст. 364 КК України істотною шкодою у статях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

Із наведеного слідує, що кваліфікуючи злочин за ст. 365 КК України, обов`язковою умовою є заподіяння істотної шкоди.

Разом з тим, матеріалами провадження не встановлено обставин, які б вказували на заподіяння ОСОБА_6 істотної шкоди охоронюваним законом її правам та інтересам.

Крім того, в заяві про вчинення злочину, ОСОБА_6 зазначала про наявність в діях дізнавача ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України.

Так, ч. 1 ст. 367 КК України встановлює кримінальну відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, ч. 2 - за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, а ч. 3 - за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, якщо воно спричинило загибель людини.

В обґрунтування заяви про вчинення злочину в частині наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України, ОСОБА_6 зазначала, що дізнавач ОСОБА_7 систематично проводить всі слідчі дії у провадженні без відеофіксації, у зв`язку із чим, всі зібрані показання є недопустимими доказами.

Натомість, в заяві про вчинення злочину, посилаючись на відсутність відеофіксації, ОСОБА_6 конкретизує тільки таку слідчу процесуальну дію, як одночасний допит 21 жовтня 2025 року, щодо інших слідчих дій зазначає «допити свідків».

При цьому, зазначаючи про службову недбалість дізнавача, ОСОБА_6 вказує про те, що проведені дізнавачем у кримінальному провадженні слідчі дії, будуть визнані недопустимими доказами.

Тобто, ОСОБА_6 вказуючи про наявність в діях дізнавача ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України зазначає про можливі наслідки, які можуть настати у подальшому

Натомість, вказані ОСОБА_6 обставини вочевидь свідчать лише про припущення того, що може настати у майбутньому, а не про наявність ознак, які свідчать про вчинення того чи іншого злочину.

Більш того, як вже було зазначено, ч. 1 ст. 107 КПК України не передбачає обов`язкову фіксацію процесуальних дій за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, крім випадків виконання ухвали слідчого судді, суду про проведення обшуку.

Крім того, одночасно слід звернути увагу на положення ст. 94 КПК України, відповідно до яких, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З приводу ст. 382 КК України ( невиконання судового рішення), про яку також вказує ОСОБА_6 в своїй заяві про вчинення злочину, то колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як слідує із заяви ОСОБА_6 , остання зазначає, що дізнавач ОСОБА_7 «імітувала» виконання ухвали, провівши допит з потерпілою і одним свідком, замість трьох, без відеофіксації.

Так, як встановлено із матеріалів скарги, ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 9 жовтня 2025 року зобов`язано дізнавача СД ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 невідкладно повторно розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_6 від 12 вересня 2025 року про проведення одночасного допиту потерпілої і свідків у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000284 від 29 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 11-12).

Тобто, з резолютивної частини вказаної ухвали слідчого судді встановлено, що слідчим суддею було зобов`язано лише розглянути клопотання потерпілої про проведення одночасного допиту потерпілої і свідків. Інших дій, які зобов`язана вчинити дізнавач, вказана ухвала не містить.

Із зазначених у заяві ОСОБА_6 обставин випливає, що 21 жовтня 2025 року відбувся одночасний допит її, як потерпілої та свідка.

Отже, наведене свідчить, що в діях дізнавача ОСОБА_7 , відсутні ознаки прямої й відкритої відмови від виконання судового рішення, адже, клопотання ОСОБА_6 про проведення одночасного допиту потерпілої та свідків, фактично розглянуте, що підтверджується проведення такої процесуальної дії 21 жовтня 2025 року.

Крім того, ухвала слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 9 жовтня 2025 року не містить жодної вказівки щодо зобов`язання дізнавача ОСОБА_7 провести одночасний допит потерпілої та саме трьох свідків, як вважає ОСОБА_6 .

На переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_6 в цілому свідчать про її не згоду з проведеними процесуальними діями у кримінальному провадженні, де вона має процесуальний статус потерпілої.

Серед іншого, ОСОБА_6 в заяві про вчинення злочину вказувала про те, що ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 9 жовтня 2025 року було зобов`язано дізнавача ОСОБА_7 невідкладно повторно розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_6 від 17 вересня 2025 року про призначення комп`ютерно - технічної експертизи.

Посилаючись на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, ОСОБА_6 зазначила, що станом на день подання заяви, їй не було повідомлено про результати проведення експертизи.

Тобто, ОСОБА_6 зазначала про відсутність саме результатів про проведення експертизи, а не про розгляд її клопотання про призначення комп`ютерно - технічної експертизи.

Натомість, диспозиція ст. 382 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення.

Більш того, в заяві про вчинення злочину ОСОБА_6 вказує про те, що дізнавач ОСОБА_7 повідомила їй про задоволення клопотання про проведення комп`ютерно - технічної експертизи.

При цьому, відомостей, які б свідчили про те, що дізнавач ОСОБА_7 не виконана ухвалу слідчого судді в частині її зобов`язання невідкладно повторно розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_6 від 17 вересня 2025 року про призначення комп`ютерно - технічної експертизи, матеріали провадження не містять.

Відтак, апеляційний суд вважає, що зазначені в заяві ОСОБА_6 обставини не свідчать про наявність ознак вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365, 367, 382 КК України.

Крім того, в прохальній частині заяві про вчинення злочину ОСОБА_6 просить внести відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 КК України, однак жодних обставин на підтвердження цього, в заяві не вказує.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4