СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/708/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001081 від 16.09.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не працює, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 15.08.2025 Києво - Святошинським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України,

сторони та інші учасники провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів за таких обставин.

15.09.2025 у денний час доби ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, за адресою: м. Київ, проспект Леся Курбаса, 15-А у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (солі) загальною масою 0,161 г.

Усвідомлюючи, що дана речовина містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якого заборонено, - PVP, ОСОБА_3 , маючи злочинний намір, спрямований на зберігання без мети збуту особливо небезпечної психотропної речовини, поклав її до правої кишені своїх штанів, у які був одягнутий, таким чином став зберігати особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP, без мети збуту, для особистого вживання.

Того ж дня, тобто 15.09.2025, ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку, що за адресою: м. Київ, проспект Леся Курбаса, 15-А, під час огляду місця події у присутності двох понятих у період часу з 12:31 до 12:38 добровільно видав працівникам поліції згорток ізоленти з кристалоподібною речовиною, яка згідно з висновком експерта містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (солі) загальною масою 0,161 г.

Відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 № 188, психотропна речовина PVP розміром 0,161 г становить більше від невеликого її розміру, що становить 0,15 г, та є достатнім для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та показав, що відомості, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Пояснив, що придбав через телеграм-канал у невідомої йому особи шляхом переказу коштів на банківську картку психотропну речовину «солі» для особистого вживання. Коли він з даною речовиною знаходився поблизу будинку №15-А по проспекту Леся Курбаса у м. Києві, до нього підійшли працівники поліції, яким він добровільно її видав. До вчиненого ставиться критично, щиро кається, просить строго не наказувати. Також повідомив, що наразі йому вручено бойову повістку для проходження військової служби за мобілізацією, яку він повинен розпочати 10 січня 2026 року.

Крім повного визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним, при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів по даному кримінальному провадженню за кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини за кримінальним правопорушенням, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним, за згодою учасників кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність виключення із кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуючої ознаки - вчинення протягом року після засудження за цією ж статтею і відповідно про перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України, що не виходить за межі встановлених фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Як вбачається із наданих прокурором матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, ОСОБА_3 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2025 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, вирок набрав законної сили 16.09.2025.

Враховуючи, що станом на 15.09.2025, тобто на момент вчинення інкримінованого правопорушення, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2025 не набрав законної сили, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, є неправильною.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 43 КПК засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

При цьому суд керується також висновком про застосування норми права, передбаченої ч. 2 ст. 309 КК України, у взаємозв`язку із приписами статей 32, 34, 35 КК України, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 21.08.2024 у справі №127/16102/23. Відповідно до вказаного висновку кваліфікуюча ознака, передбачена ч. 2 ст. 309 КК України, - «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею», уособлює собою як ознаки спеціальної повторності, пов`язаної із попереднім засудженням особи, так і спеціального рецидиву кримінальних правопорушень.

Оскільки рецидивом кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 34 КК України, визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, а в даному випадку ОСОБА_3 такої судимості за ч. 1 ст. 309 КК України не має, то кваліфікуюча ознака, передбачена ч. 2 ст. 309 КК України, - «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею», в його діях відсутня.

Відтак дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, характеризуючі дані про його особу, сімейний стан, вік обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, отже відсутні сумніви в його осудності, офіційно не працює, одружений, дітей на утриманні не має, на момент вчинення інкримінованого злочину не був судимий.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, яке виразилося в наданні правдивих показань, жалю про вчинене, готовності понести заслужене покарання.

На підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд також визнає пом`якшуючою обставиною призов обвинуваченого ОСОБА_3 на військову службу за мобілізацією в особливий період.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Суд вважає неможливим призначення покарання у виді штрафу та виправних робіт, оскільки засуджений офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу.

Покарання у виді пробаційного нагляду суд вважає недостатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а також недієвим в даному конкретному випадку, зважаючи на призов обвинуваченого на військову службу за мобілізацією.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі в мінімальному розмірі.

Водночас, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без реального відбування покарання у виді обмеження волі, а тому у порядку ст. 75 КК України приймає рішення про його звільнення від відбування даного виду покарання з випробуванням. При цьому суд враховує щире каяття обвинуваченого, а також те, що обвинувачений має вищу освіту, постійне місце проживання, дане кримінальне правопорушення вчинив не будучи судимим, у подальшому добровільно звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для захисту країни від агресії рф, отримав бойову повістку для проходження військової служби за мобілізацією в особливий період.

Також суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2025 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Вирок набрав законної сили 16.09.2025. Покарання за цим вироком ОСОБА_3 не відбув та вчинив новий злочин, за який засуджується зараз. Таким чином, обвинуваченому необхідно призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до положень ст. 71 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосований, підстав для його застосування на даній стадії суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2025 та призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення волі та штрафу виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок за проведення експертизи.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (солі) загальною масою 0,161 г, передану на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №5991) - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1