ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001110 від 13.03.2019, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, із професійно-технічною освітою, розлученої, маючої неповнолітню доньку, 2014 р.н., не працевлаштованої, судимої, зареєстрованої та проживаючої зі слів за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2019 о 09:35, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і свідомо бажаючи їх настання, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_5 », розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, дочекавшись моменту, поки продавець ОСОБА_6 вийде з приміщення магазину та скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала з шухляди касової стойки магазину грошові кошти в сумі 8950 грн. та разом із коштами покинула місце вчинення злочину. У подальшому ОСОБА_4 розпорядилась викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнала повністю та пояснила, що дійсно вчинила кримінальне правопорушення, що їй інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорювала, пояснивши причини та обставини скоєного. Зазначала, що шкодує про вчинене, однак шкоду потерпілій не відшкодувала. Цивільний позов потерпілої в частині майнової шкоди визнає, стосовно відшкодування моральної шкоди не згодна.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, роз`яснивши їй положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачена вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України доведена у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, єдиний епізод вчиненого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставини, дані по особі обвинуваченої, відсутність відшкодувань за позовом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судима: 21.05.2019 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки, за даним вироком судимість погашена, 29.12.2023 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу 17000 грн., який не сплачено, притягувалась до кримінальної відповідальності за ч.1,ч.2 ст. 185 КК України по подіях 2018 року, кримінальні провадження об*єднані та перебувають на розгляді Подільського районного суду м. Полтава.

Також, згідно представлених даних, ОСОБА_4 на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, розлучена, офіційно не працевлаштована, має на утриманні неповнолітню дочку, 2014 р.н., яка з її слів проживає разом з бабусею та дідусем окремо, із середньою спеціальною освітою, зареєстрована та проживає в м. Харкові в гуртожитку, зі слів сама.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4 по даній справі з 21.12.2021 року перебувала у розшуку, кримінальне провадження було зупинено ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2021 року, відновлено 29.01.2026 року.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не заперечувала обставин кримінального правопорушення, що сталися з її провини, надала критичну оцінку своїй протиправній поведінці, висловила жаль з приводу скоєного.

Наведене, на думку суду, у повній мірі підтверджує, що обвинувачена дійсно розкаюється у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати їй покарання в межах санкції інкримінованої статті у вигляді позбавлення волі.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченій, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що нею скоєно нетяжке кримінальне правопорушення, всі надані дані по особі обвинуваченій, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, розмір завданої шкоди, її відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують та відсутність таких, що обтяжують покарання, відсутність відшкодування за позовом протягом тривалого часу, і вважає необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкції статті, що інкриміновано.

Призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, враховуючі всі дані по її особистості, яка не працює, вихованням неповнолітньою дитиною не займається, неодноразово притягнута до кримінальної відповідальності, штрафи за вироком та шкоду потерпілим не сплачує, та для попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст.ст. 69,75 КК України суд не вбачає, враховуючи особу обвинуваченої, її антисоціальний образ життя, суспільну небезпечність вчиненого, корисливий мотив, розмір завданої шкоди, відсутність відшкодування за позовом.

Підстав для застосування вимог ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироку Комінтернівського районного суд м. Харкова від 21.05.2019 року, яким ОСОБА_4 була засуджена за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки, суд не вбачає, враховуючи вимоги ст. 89 КК України та відсутність даних про скасування іспитового строку та заміну покарання для реального відбуття.

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.12.2023 року за ч.1 ст. 309 КК України ОСОБА_4 була засуджена до штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Даний вирок набув законної сили 30.01.2024 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Дворічний строк давності виконання вказаного вироку суду з дня набрання ним чинності спливає 30 січня 2026 року, даних про сплату штрафу в розмірі 17000 грн. суду не надано.

На підставі викладеного, суд застосовує вимоги ч.4 ст. 70 КК України для визначеного остаточного покарання, оскільки доказів на підтвердження того, що за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.12.2023 року за ч.1 ст. 309 КК України ОСОБА_4 сплатила штраф 17000 грн. немає, та тих обставин, що строк давності за вироком від 29.12.2023 року не минув на момент ухвалення даного вироку.

Долю речових доказів в межах даного кримінального провадження суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Цивільний позов підлягає задоволенню в межах його доведеності.

Клопотань щодо міри запобіжного заходу прокурором заявлено не було і дане питання судом не вирішувалось.

В порядку вимог ст. 378 КПК України суд вважає за необхідне порушити перед Службою у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради питання про необхідність влаштування неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або встановлення над нею піклування, з моменту фактичного відбування призначеного судом покарання.

З приводу цивільного позову про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпіла просить відшкодувати завдану шкоду в розмірі 8950 грн. та моральну шкоду 10000 грн., посилаючись на те, що від дій обвинуваченої вона страждали душевно, всі ці події спровокували суттєві зміни в її житті, в неї було нервове напруження.

Вимогами ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вирішуючи питання відшкодування майнової шкоди, суд виходить з доведеності даних позовних вимог та задовольняє ці вимоги в межах позовних вимог на суму завданої майнової шкоди в розмірі 8950 грн..

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що в результаті неправомірних дій обвинуваченої потерпілій завдано моральних страждань і шкоду до теперішнього часу протягом тривалого часу відшкодовано не було.

Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню частково і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої суму в розмірі 2000 грн. І саме таку суму моральної шкоди суд вважає обґрунтованою та такою, що відповідає обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 185 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі.

В силу ч.ч.1-3, 4 ст. 70 КК України ОСОБА_4 , з урахуванням вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.12.2023 року, яким було їй призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі рахувати з моменту фактичного виконання вироку та затримання ОСОБА_4 для відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Речові докази (диски з відеозаписом), які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах справи.

Порушити перед Службою у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради питання про необхідність влаштування неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або встановлення над нею піклування, з моменту фактичного відбування ОСОБА_4 призначеного судом покарання.

Відповідно ч. 3 ст. 378 КПК України про вжиті заходи повідомити ОСОБА_4 .

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_5 у відшкодування майнових збитків суму в розмірі 8950 грн., у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2000 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1