1-кп/205/149/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003663 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаплино, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, освіта середня, вдівець, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно працевлаштований на посаді токаря у ТОВ «Виробничо-комерційній фірмі «Світлана-Імплекс», місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

12.09.2023 року о 11.00 годині, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухався в Новокодацькому районі м. Дніпра по просп. Сергія Нігояна з боку вул. Щербаня в напрямку вул. Коксохімічна.

12.09.2023 року 11.00 годині по проїзній частині по просп. Сергія Нігояна, в Новокодацькому район м. Дніпро, у зустрічному напрямку відносно руху транспортного засобу «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався моторолер «SPARK SP110C-3C» VIN-код: НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху, 12.09.2023 року о 11 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 в районі перехрестя з вул. Качалова, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, перед початком здійснення маневру повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним і тим самим, створив небезпеку для руху водію моторолера «SPARK SPI10C-3C», VIN-код: НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку попереду нього, в результаті чого відбулося зіткнення передньою частиною автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 та передньою лівобічною частиною моторолер «SPARK SP110C-3C» VIN-код: НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію моторолера «SPARK SP110C-3C» VIN-код: НОМЕР_2 ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому лівої стегнової кістки у нижній третині зі зміщенням, закритого перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

п. 10.1. «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_3 , знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що він 12.09.2023 року о 11.00 годині керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Новокодацькому районі м. Дніпра по просп. Сергія Нігояна з боку вул. Щербаня в напрямку вул. Коксохімічна. Вказав, що він перед початком здійснення маневру повороту ліворуч зупинився, пропустив фуру та почав трохи рухатися і відбулося зіткнення з транспортним засобом моторолер «SPARK SPI10C-3C», під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося зіткнення передньою частиною автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 та передньою лівобічною частиною моторолер «SPARK SP110C-3C». Обвинувачений вибачився перед потерпілим, прийшов до лікарні, купив ліки. Окрім цього, заплатив за операцію потерпілого 39 000 грн., переказував кошти у сумі 2000 грн. та готівкою надав 2000 грн., купив інвалідний візок. Цивільний позов визнав частково, не відмовляється відшкодовувати завдану шкоду потерпілому, жалкує, що так сталося, зазначив, що з віком став менш уважним, вже не керує транспортним засобом.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого ним злочину підтверджується наступними доказами, а саме:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні зазначив, що він 12.09.2023 року о 11.00 годині рухався на моторолері «SPARK SP110C-3C» по просп. Сергія Нігояна, в напрямку вул. Щербаня в Новокодацькому районі, в м. Дніпро. Рухався приблизно 40-50 км./год., в правій полосі для руху, наближаючись до перехрестя вулиці Качалова метрів за десять побачив на перехресті вулиці Качалова автомобіль обвинуваченого. Несподівано вказаний автомобіль виїхав на його смугу та почав маневр повороту ліворуч. Потерпілий пояснив, що він не встиг навіть загальмувати, відбулося зіткнення, від якого його викинуло з транспортного засобу, приблизно через 100 метрів він впав на землю. До нього підбіг обвинувачений, став кричати, що це він винен. Внаслідок ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження, обвинувачений приходив в лікарню, оплатив одну операцію, надавав кошти на лікування, купив костилі, оплатив палату, купив інвалідний візок. Потерпілий не заперечував, що отримував грошові кошти на лікування від обвинуваченого, який оплатив перший етап лікування, друга операція ще не проводилась, цивільний позов підтримав.

Окрім цього, провина обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується дослідженими по справі письмовими доказами:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.09.2023 року, складеного за участю понятих, схемою місця ДТП та доданої до протоколу ілюстрованої фототаблиці, відповідно до яких встановлено, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода 12 вересня 2023 року, оглянуто і описано місце дорожньо-транспортної пригоди, яке знаходиться у м. Дніпро, на просп. Сергія Нігояна та вул. Качалова, вул. Коксохімічна, за участю автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 та моторолера «SPARK SP110C-3C», в результаті чого водію моторолера «SPARK SP110C-3C» - ОСОБА_7 спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження;

-постановою про залучення до кримінального провадження речових доказів від 12 вересня 2023 року, відповідно до якої речовим доказом було визнано автомобіль «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який залишено на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспорту, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 427;

-постановою про залучення до кримінального провадження речових доказів від 12 вересня 2023 року, відповідно до якої речовим доказом було визнано моторолер «SPARK SP110C-3C» без реєстрації, який залишено на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспорту, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 427;

-висновком судово-медичної експертизи № 3818е від 23.11.2023 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», схематичного зображення до нього, згідно з яким тілесні ушкодження отриманні ОСОБА_7 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому лівої стегнової кістки у нижній третині зі зміщенням, закритого перелому лівої великогомілкової та малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6;

-висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/37269-ІТ від 22.11.2023 року Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, ілюстрованої таблиці до нього, згідно якого на момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває в працездатному стані; на момент експертного огляду рульове керування автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває в працездатному стані;

-висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/37273-ІТ від 21.11.2023 року Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, ілюстрованої таблиці до нього, згідно якого на момент експертного огляду робоча гальмівна система переднього і заднього колеса моторолера «SPARK» перебуває в працездатному стані; на момент експертного огляду рульове керування моторолера «SPARK», перебуває в працездатному стані;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12 листопада 2023 року, схемою та фото-таблицею до нього, за участю понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 , розповів та показав всім учасникам слідчого експерименту обставини дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 12.09.2023 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 10 жовтня 2023 року, схемою та фото-таблицею до нього, за участю понятих, відповідно до якого ОСОБА_3 , розповів та показав всім учасникам слідчого експерименту обставини дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 12.09.2023 року;

-висновком судової автотехнічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/104-23/42459-ІТ від 23.11.2023 року, згідно з яким у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути зіткнення з моторолером «SPARK» для водія автомобіля «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 визначалась виконанням ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці водій моторолера «SPARK SPI10C-3C» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Згідно показів свідка ОСОБА_8 при заданому механізмові події, дії водія моторолера «SPARK SPI10C-3C» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, однак дана невідповідність з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. При заданих вихідних даних, водій моторолера «SPARK SPI10C-3C» ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної події шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою моторолера до місця зіткнення.

У сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілого та вищевказані докази підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 , внаслідок якої потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а висновок експерта № СЕ-19/104-23/42459-ІТ від 23.11.2023 року, підтверджує факт порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Оцінивши вищевказані докази, які є належними та допустимими, судом приймаються до уваги при розгляді даного кримінального провадження, оскільки порушення норм КПК України при збору даних доказів не було встановлено.

За класифікацією злочин, вчинений ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів (ст. 12 КК України).

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його дії, які виразилися в порушені Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 , середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його повне визнання своєї вини та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, пенсіонер, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, вдівець, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно працевлаштований на посаді токаря у ТОВ «Виробничо-комерційній фірмі «Світлана-Імплекс», де характеризується з позитивного боку, а також його ставлення до вчиненого діяння та його наслідків, зокрема визнання своєї вини, при цьому ОСОБА_3 щиро розкаявся, частково відшкодував заподіяну шкоду, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушення, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки. Суд також враховує думку потерпілого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , а також для попередження нових кримінальних правопорушень, йому слід призначити покарання у вигляді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією статті обвинувачення.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Матеріали кримінального провадження містять відомості на підтвердження того, що обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному кримінального правопорушення та всі обставини, які ставляться йому в провину, щирий жаль з приводу цього, осуд своєї поведінки та бажання виправити ситуацію, яка склалася, і нести кримінальну відповідальність за вчинене.

За змістом п. 21 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, з метою забезпечення міри виховного характеру, приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк в межах санкції статті.

Крім того, потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування позову зазначив, що йому внаслідок ДТП, яка мала місце 12.09.2023 року спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Внаслідок неправомірних дій відповідача, цивільний позивач витратив кошти на лікування, за період перебування в лікарні йому було проведено дві операції відносно відкритої репозиції накісткової МОС (метало остеосинтезу) лівого стегна та лівої гомілки, здійснена за допомогою пластин та гвинтів. Відповідно до рекомендації лікаря ОСОБА_7 потребує амбулаторного спостереження сімейного лікаря, травматолога, лікувальну фізичну культуру, а також обмеження навантаження на ліву ногу до 4 місяців з моменту вчинення операції. Крім того, йому було завдано моральних страждань, оскільки він потребував тривалого лікування, що стало наслідком для порушення нормальних життєвих зв`язків, викликаних травмами та неможливістю продовжувати той спосіб життя, який у потерпілого до дорожньо-транспортної пригоди. Позивач переніс сильний фізичний біль та страждання, отримані травми не дають можливості виконувати на належному рівні його роботу, викликають душевні страждання. Просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 200 000 грн., моральної шкоди 100 000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, погодився відшкодувати 50 000 грн. Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не визнав, оскільки зазначив, що він оплатив операцію, лікування, перераховував кошти.

Суд, дослідивши докази, надані цивільним позивачем на підтвердження позовних вимог, вислухавши пояснення цивільного позивача та цивільного відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст.127 КПК України).

Відповідно до ст. 129 КПК України суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників, що узгоджується з положеннями ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, згідно заявлених позовних вимог ОСОБА_7 просив стягнути матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 200 000 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди суд зазначає, що дана вимога стосується стягнення шкоди, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Ці правовідносини врегульовані як загальними правилами ЦК України, так і спеціальними нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, чинному на час виникнення спірних правовідносин, який застосовується судом відповідно до положень ст. 5 ЦК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ2298598.

Представник потерпілого при обговоренні і вирішенні судом в підготовчому судовому засіданні питання про залучення Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до участі в справі в якості співвідповідача відповідне клопотання не заявив. Тобто, потерпілий та його представник своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд та не побажали пред`являти позовні вимоги до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та залучати їх як співвідповідача.

В силу наведених норм ст. 51 ЦПК України та принципів змагальності сторін і диспозитивності процесу та безсторонності і неупередженості суду, і суд не мав правових підстав за власною ініціативою прийняти процесуальне рішення про залучення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» співвідповідачем.

Залученій третій особі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було повідомлено про час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 12 вересня 2023 року був чинним Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV.

У подальшому, вказаний Закон втратив чинність з 01.01.2025 на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-IX.

Враховуючи положення ст.5 Цивільного кодексу України, суд вважає правильним застосувати до правовідносин за цивільним позовом у даному кримінальному провадженні положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (в редакції станом на 12.09.2023).

За положеннями ст. 6 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Стаття 24 Закону встановлює, що шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, відшкодовується у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів п. 24.1.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Як видно із страхового полісу № АТ2298598, визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн., сума, яку потерпілий просить стягнути з обвинуваченого не перевищує вказаний ліміт.

Отже, саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який за наведеним вище полісом за шкоду заподіяну життю і здоров`ю.

А тому, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Разом з тим судом було встановлено, що цивільний позивач до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у порядку визначеному законом не звертався, позовних вимог до страховика не висовує, представник потерпілого на стадії підготовчого судового засідання заперечував проти залучення у якості співвідповідача ПрАТ «Українську пожежно-страхову компанія», а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині, пред`явлені до обвинуваченого, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Суд вбачає доцільним навести висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 10.12.2019 у справі № 199/6524/18, які зводяться до того, що якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог з роз`ясненням потерпілому та його представнику права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з відповідними позовними вимогами до засудженого і страховика або лише до засудженого після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого є обґрунтованою.

Отже, оскільки позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), то суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (у межах встановлених законом лімітів) і винуватцем ДТП.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивач не втратив можливість на звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та в разі відмови у здійсненні страхової виплати або невиконання страховиком обов`язків щодо виплати страхового відшкодування на оскарження дій страховика у порядку, визначеному законом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом прийнято до уваги те, що потерпілому внаслідок вчинення даного злочину спричинено тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості з тривалим розладом здоров`я, внаслідок чого він змушений був пройти курс лікування та понести певні матеріальні затрати, його стан здоров`я повністю досі не відновлений.

Проаналізував доводи ОСОБА_7 , суд вважає повністю доказаними наявність у нього на протязі тривалого часу моральних страждань та сума в розмірі 70 000,00 грн. є реальною з врахуванням вимог розумності і справедливості та підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь.

Встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2023 року накладено арешт на моторолер «SPARK» без реєстраційного номера, власником якого є ОСОБА_9 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження. Також, згідно ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.09.2023 року накладено арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування.

У зв`язку з тим, що на даний час потреба минула у застосуванні відповідного заходу забезпечення кримінального провадження , арешт необхідно скасувати.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судову експертизу технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/37269-ІТ від 22.11.2023 року, витрати на яку складають 1912,00 грн.; судову експертизу технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/37273-ІТ від 21.11.2023 року, витрати на яку складають 1912,00 грн.; судову автотехнічну експертизу № СЕ-19/104-23/42459-ІТ від 23.11.2023 року, витрати на яку складають 1912,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51 000 грн. (п`ятдесят одна тисяча гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 70 000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Скасувати арешт шляхом заборони на відчуження та розпорядження майном, а саме, на моторолер «SPARK» без реєстраційного номера, власником якого є ОСОБА_9 , накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2023 року.

Скасувати арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування майном, а саме, на транспортний засіб марки «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.09.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1912,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот дванадцять гривень), витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/37269-ІТ від 22.11.2023 року; 1912,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот дванадцять гривень), витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-23/37273-ІТ від 21.11.2023 року; 1912,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот дванадцять гривень), витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/42459-ІТ від 23.11.2023 року.

Речові докази:

-автомобіль «ВАЗ 21061», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який залишено на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспорту, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 427 повернути власнику за належністю;

-моторолер «SPARK SP110C-3C» без реєстрації, який залишено на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспорту, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 427 - повернути власнику за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1