Номер провадження: 11-кп/813/477/25
Справа № 501/3453/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 26.12.2023 у к/п №0000509 від 02.08.2023 та №0000481 від 22.07.2023 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чорноморськ Одеської обл., громадянина України, із середньо- спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12.03.2013 Іллічівським міськсудом Одеської обл. за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 03.07.2013 Іллічівським міськсудом Одеської обл. за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ст. 69, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці, звільнений 30.06.2017;

- 03.11.2017 Іллічівським міськсудом Одеської обл. за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, звільнений 02.05.2018 у зв`язку із відбуванням строку покарання;

- 09.04.2019 Іллічівським міськсудом Одеської обл. за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, звільнений 09.10.2020 у зв`язку із відбуванням строку покарання;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, без конфіскації майна.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_9 обчислено з моменту фактичного затримання, тобто з 02.08.2023, зарахувавши таким чином у строк покарання попереднє ув`язнення з моменту затримання до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 5 811, 06 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення судових товарознавчих експертиз в розмірі 800 грн.

Скасувано арешт, накладений на мотоцикл марки «Viper Spitzer 200-10», червоного кольору, ухвалою Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 04.08.2023 та вирішено питання щодо долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він, будучи раніше судимим за скоєння корисливого злочину, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисні, корисливі злочини в умовах воєнного стану, що введений в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022.

Так, ОСОБА_9 , 15.07.2023, у проміжок часу з 09 по 09:30 год., перебуваючи в приміщенні фойє поліклініки КНП «Чорноморська лікарня ЧMP», розташованої за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, м Чорноморськ, вул. 1-го Травня, буд. 1, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, в період дії воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «CROSS», моделі «HUNTER», чорного кольору з біло-червоними смугами, маркуванням THL8F04756, вартістю 7686, 38 грн., що належить потерпілому ОСОБА_12 , викотивши його на подвір`я з приміщення фойє поліклініки, де сів на нього та попрямував вулицями міста, залишивши місце скоєння кримінального правопорушення та отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Окрім того, ОСОБА_9 , 29.07.2023 у невстановлений час, з метою викрадення чужого майна, прибув на територію садового товариства «Портовик» в м. Чорноморську Одеської обл., де, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, у період дії воєнного стану, перелізши через паркан, таємно проник на територію домоволодіння будинку АДРЕСА_3 зазначеного садового товариства, і через відчинене вікно потрапив до будинку, звідки викрав майно на загальну суму 5811, 06 грн., а саме: шліфувальну кутову машинку марки «Makita», моделі «MGA-900», вартістю 2250 грн.; шліфувальну кутову машинку марки «Дніпро-М», моделі «GL-160SE», вартістю 2563, 12 грн.; шуруповерт марки «STURM», моделі «ID2150P» вартістю 997, 94 грн., що належать потерпілому ОСОБА_11 , після чого, зібравши вказане майно у мішок, залишив місце скоєння злочину, отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим на власний розсуд.

Окрім того, 01.08.2023 приблизно о 21 год., більш точний час не встановлено, ОСОБА_9 , проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_4 , помітив на території домоволодіння мотоцикл марки «VIPER», моделі «VM200-10», червоного кольору, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №1307 належить ОСОБА_13 , та, керуючись раптово виниклим корисливим мотивом, вирішив незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом.

Так, ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, керуючись корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи у період воєнного стану, таємно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою, перелізши через паркан. Знаходячись на території домоволодіння, ОСОБА_9 пройшов до городу, відігнув металеву сітку, якою огороджена вказана ділянка та підійшов до мотоциклу марки «VIPER», моделі «VM200-10», червоного кольору, рік випуску 2014, шасі № НОМЕР_1 , який там знаходився.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_9 виштовхав вказаний мотоцикл за межі домоволодіння на дорогу та, маючи на меті його продаж та отримання грошових коштів за нього, дістався на вказаному мотоциклі до станції технічного обслуговування, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , де залишив його.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах, які є аналогічними за своїм змістом, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 частково не погодились із оскаржуваним вироком, посилаючись на неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

- за епізодом крадіжки інструменту у потерпілого ОСОБА_11 суд взяв за основу як доказ провини обвинуваченого лише слідчий експеримент за його участю, залишивши поза увагою факт того, що під час судового розгляду обвинувачений заявив про те, що стосовно нього мали місце протиправні дії співробітників поліції, які шляхом умовлянь, погроз та обіцянок примусили ОСОБА_9 визнати провину, проте судом не було надано вказівки прокурору стосовно перевірки зазначених обвинуваченим обставин; інші докази за цим епізодом, зокрема, заява потерпілого ОСОБА_11 , витяг з ЄРДР, протокол огляду місця події, протокол огляду відеозаписів та самі відеозаписи, висновки судових експертиз, не доводять поза розумним сумнівом причетність ОСОБА_9 до вчиненого злочину;

- аналогічно за епізодом заволодіння мотоциклом потерпілого ОСОБА_13 суд поклав в основу своїх висновків лише показання обвинуваченого, надані ним на стадії досудового розслідування та при цьому проігнорував надані ОСОБА_9 пояснення стосовно примусу з боку працівників поліції шляхом умовлянь, погроз та обіцянок визнати провину, не зобов`язавши прокурора або інший орган провести відповідну перевірку зазначених обвинуваченим обставин; інші докази за цим епізодом, зокрема, показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , витяг з ЄРДР, заява потерпілого ОСОБА_13 , відеозаписи з камер відеоспостереження, не доводять поза розумним сумнівом причетності ОСОБА_9 до вчинення вказаного злочину.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 просять визнати недопустимими доказами слідчий експеримент за участю обвинуваченого та показання ОСОБА_9 , надані ним на стадії досудового розслідування як такі, що отримані з грубим порушенням вимог процесуального закону; вирок суду за епізодом крадіжки у потерпілого ОСОБА_11 та за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 скасувати та кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, в решті вирок суду залишити без змін.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_17 зауважила на наступному:

- твердження сторони захисту стосовно порушення конституційних прав ОСОБА_9 під час проведення досудового розслідування за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом спростовується відео-фіксацією допиту останнього в якості підозрюваного в присутності його захисника ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_9 пояснив, яким чином він здійснив незаконне заволодіння мотоциклом, при цьому, жодних скарг та заяв стосовно порушених прав ні ОСОБА_9 , ні його захисник не заявляли;

- суд 1-ої інстанції під час ухвалення вироку належним чином обґрунтував винуватість ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки електроінструментів дослідженими в судовому засіданні доказами, натомість, твердження обвинуваченого стосовно того, що він отримав електроінструменти від іншої особи, яка запропонувала йому здати їх до ломбарду, є метою останнього уникнути кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, прокурор ОСОБА_17 просить вирок суду стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, при цьому потерпілий ОСОБА_12 подав клопотання, в якому просив апеляційний розгляд кримінального провадження проводити без його участі (т. 2, а.с. 175).

Потерпілий ОСОБА_11 про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав, водночас потерпілий ОСОБА_13 , будучи належним чином та своєчасно сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, призначеного на 25.04.2024 та 17.07.2024 (т. 2, а.с. 157, 177), в судові засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив.

В подальшому, судом апеляційної інстанції здійснювались спроби сповіщення потерпілого ОСОБА_13 про дату, час та місце апеляційного розгляду як шляхом надіслання судової повістки за наявною в матеріалах кримінального провадження адресою його місця проживання, так і шляхом надіслання СМС-сповіщення, проте судові повістки повертались неврученими у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, а СМС-повідомлення не доставлялись у зв`язку із недоступністю абонента.

Враховуючи неявку потерпілих в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, проаналізувавши доводи сторони захисті та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , суд 1-ої інстанції, враховуючи позицію обвинуваченого, який провину визнав в повному обсязі та не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, що всі учасники провадження правильно розуміють обставини справи, впевнившись у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши обмеження щодо апеляційного оскарження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники провадження, та обмежився лише допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів на підтвердження речових доказів, вартості майна та судових витрат.

Відтак, суд 1-ої інстанції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах дії воєнного стану.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції в частині встановлення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , а також правової кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Разом із тим, надаючи оцінку посиланням сторони захисту на недоведеність поза розумним сумнівом дослідженими доказами причетності обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому злочинів за епізодами заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 та транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 , апеляційний суд доходить переконання про те, що такі доводи суперечать матеріалами кримінального провадження та дослідженим судом 1-ої інстанції доказам з огляду на наступні обставини.

Частина 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 не визнав та пояснив, що дійсно здавав електроінструменти в ломбард, однак не викрадав їх, а отримав у іншої особи, при цьому, надавати показання щодо суті обвинувачення відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Що стосується епізоду заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свою провину у вчиненні зазначеного інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не визнав та на початку судового розгляду пояснив, що дійсно заволодів транспортним засобом, проте до сховища не проникав, однак в наступному визнав лише, що він викрадав мотоцикл, який потрапив в його володіння після викрадення кимось іншим, при цьому, надавати показання щодо суті обвинувачення відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Мотивуючи доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 (за епізодом заволодіння майном ОСОБА_11 ) та ч. 2 ст. 289 КК України, суд 1-ої інстанції, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, послався у вироку на досліджені у кримінальному провадженні докази, а саме на:

1) за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 :

- заяву потерпілого ОСОБА_11 до поліції від 04.08.2023 про викрадення 29.07.2023 належних йому електроінструментів (т. 1, а.с. 215);

- витяг з ЄРДР, відповідно до якого 05.08.2023 були внесені відповідні відомості про вчинення злочину (т. 1, а.с. 214);

- довідку Ломбарду «Гроші тут» від 16.08.2023, відповідно до якої 30-31.07.2023 обвинувачений ОСОБА_9 особисто заклав викрадені електроінструменти до ломбарду (т. 1, а.с. 238);

- протокол огляду відеозаписів камер відеоспостереження в приміщенні ломбарду, на якому зафіксовано, що до ломбарду ОСОБА_9 приніс електроінструменти в мішку (т. 2, а.с. 1-27, 28);

- протокол огляду місця події від 13.09.2023, на якому зафіксовані обставини проникнення на загороджену територію домоволодіння та в будинок, де зберігалися викрадені речі (т. 2, а.с. 33-43);

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.09.2023, згідно якого ОСОБА_9 на місці події показав, яким чином проник в будинок, звідки викрав електроінструменти в кількості 3 шт., які поклав в мішок; на підставі заяви обвинуваченого, слідчий експеримент проведений без захисника (т. 2, а.с. 44-48);

- висновки судових товарознавчих експертиз №3872 від 28.08.2023, №3874 від 28.08.2023 та № 3873 від 28.08.2023, на підставі яких встановлена вартість електроінструментів (т. 1, а.с. 217-222, 224-229 та 231-236);

2) за епізодом заволодіння транспортним засобом ОСОБА_13 :

- показання свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні суду 1-ої інстанції пояснив, що працює на СТО в с. Олександрівка; влітку ОСОБА_9 прикотив до СТО мотоцикл червоного кольору та залишив його біля СТО, повідомивши, що піде за бензином та повернеться; згодом мотоцикл забрали працівники поліції та власник; він не купував мотоцикл, адже не міг цього зробити без документів; син свідка дав ОСОБА_9 100 грн. на бензин;

- показання свідка ОСОБА_15 , який під час судового розгляду кримінального провадження судом 1-ої інстанції зауважив, що проживає в с. Олександрівка м. Чорноморська, влітку, приблизно об 1112 год. він перебував на подвір`ї, коли до воріт підійшов чоловік та попросив бензин; цей чоловік мав худорляву статуру, однак знаходився від нього на відстані приблизно 20 метрів, тому не може впізнати його; поряд з тим чоловіком стояв мопед червоного кольору, який той після розмови покотив по дорозі;

- показання свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду 1-ої інстанції зазначив, що мотоцикл стояв вкритий під деревом протягом тривалого часу, він його прикрив, щоб той не кидався в очі; коли прийшов, то побачив, що сітка, що слугує парканом, порвана, а мотоцикл відсутній, про це він повідомив власника мотоцикла;

- показання свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що знайомий з обвинуваченим, приїхав на автомобілі на вул. Сільськогосподарську в с. Олександрівка м. Чорноморськ та на прохання ОСОБА_9 допоміг тому запустити двигун червоного мотоцикла, в якого сів акумулятор;

- заяву потерпілого ОСОБА_13 до поліції від 02.08.2023 про викрадення належного йому мотоцикла з території будинку АДРЕСА_6 (т. 1, а.с. 129);

- витяг з ЄРДР, відповідно до якого 02.08.2023 були внесені відповідні відомості про злочин (т. 1, а.с. 121);

- договір купівлі-продажу транспортного засобу мотоцикла марки «Viper», моделі «VM200-10» та акт його прийому-передачі, які свідчать про те, що власником мотоциклу є потерпілий ОСОБА_13 (т. 1, а.с. 130-134);

- протокол огляду місця події від 02.08.2023, відповідно до якого територія домоволодіння, де зберігався мотоцикл, має загородження (т. 1, а.с. 135-148);

- протокол огляду відеозапису з камер відео-спостереження від 03.08.2023 (т. 1 а.с. 184-187), а також сам відеозапис, досліджений в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, який свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_9 02.08.2023 пересувався на викраденому мотоциклі;

- протокол огляду відеозапису записаного ОСОБА_9 оголошення від 03.08.2023 (т. 1, а.с. 176-178), а також сам відеозапис, досліджений в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_9 вчиняв дії, спрямовані на продаж викраденого мотоцикла;

- протокол огляду місця події від 02.08.2023, згідно якого викрадений мотоцикл було виявлено біля СТО в с. Олександрівка (т. 1 а.с. 149-156);

- протокол огляду предмету, відповідно до якого було оглянуто виявлений під час проведення огляду місця події мотоцикл (т. 1 а.с. 188);

- протокол допиту ОСОБА_9 в якості підозрюваного від 02.08.2023, який суд 1-ої інстанції прийняв до уваги на підставі положень абз. 2 ч. 11 ст. 615 КПК України, відповідно до якого ОСОБА_9 , в присутності захисника, під час відео-фіксації пояснив, яким чином він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, проникнувши на подвір`я та перестрибнувши через паркан (т. 1, а.с. 191-196).

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та правильно кваліфікував його дії:

- за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло, в умовах дії воєнного стану;

- за епізодом заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 289 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у сховище.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів керується правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі ККС ВС) від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Надаючи оцінку посиланням сторони захисту на те, що в основу свого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України за епізодами заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 та транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 суд 1-ої інстанції послався лише на показання обвинуваченого, надані ним під час проведення слідчого експерименту за його участю та допиту його на стадії досудового розслідування, суд апеляційної інстанції зауважує на їх безпідставності з огляду на наступне.

Так, визнаючи ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , суд 1-ої інстанції послався на комплекс досліджених ним в судовому засіданні доказів, зокрема, факт викрадення електроінструментів саме обвинуваченим ОСОБА_9 підтверджується: заявою потерпілого ОСОБА_11 від 04.08.2023 до правоохоронних органів стосовно викрадення невідомою особою належних йому електроінструментів, зокрема, шліфувальної кутової машинки марки «Makita», моделі «MGA-900», шліфувальної кутової машинки марки «Дніпро-М», моделі «GL-160SE» та шуруповерту марки «STURM», моделі «ID2150P» (т. 1, а.с. 125); наявною в матеріалах кримінального провадження наданою на запит органу досудового розслідування довідкою ПТ «Ломбард «Гроші тут», відповідно до якої саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 30.07.2023 по 31.07.2023 заклав до ломбардного відділення в м. Чорноморськ шуруповерт 220В «STURM ID2150P», шліфувальну машинку кутову «Дніпро-М GL-160SE» та шліфувальну машинку кутову 2000Вт «Makita MGA900», за які отримав відповідну суму грошових коштів (т. 1, а.с. 238).

Окрім того, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції було також досліджено протокол огляду відеозаписів камер відеоспостереження в приміщенні ломбарду від 15.09.2023, на яких зафіксовано, як саме ОСОБА_9 30.07.2023 та 31.07.2023, перебуваючи в ломбарді «Скарбниця», розташованому за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, пр-т. Миру, 16, передає співробітнику ломбарду мішок чорного кольору та електроінструменти, після чого підписує документи, отримує грошові кошти та виходить з приміщення ломбарду (т. 2, а.с. 1-28).

При цьому, зі змісту вищезгаданого протоколу огляду відео-записів вбачається, що вказані відеозаписи були оглянуті слідчим в присутності ОСОБА_9 та його захисника, при цьому, після їх перегляду ОСОБА_9 підтвердив, що на всіх зображеннях та відеозаписах зображений саме він, а не інша особа (т. 2, а.с. 27).

Окремо слід наголосити на тій обставині, що обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 не наполягали на дослідженні в судовому засіданні суду 1-ої інстанції самого відеозапису з камер відеоспостереження вищезгаданого ломбарду (т. 1, а.с. 120).

Водночас, під час досудового розслідування даного кримінального провадження 15.09.2023 було також проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_9 , який на той час перебував у процесуальному статусі підозрюваної особи, а також в присутності потерпілого ОСОБА_11 та двох понятих, хід проведення якого фіксувався в повному обсязі за допомогою відеозапису (т. 2, а.с. 44-47), перед початком проведення якого ОСОБА_9 , в присутності захисника ОСОБА_10 , надав згоду на його проведення без участі свого захисника (т. 2, а.с. 48).

В ході слідчого експерименту ОСОБА_9 на місці події, зокрема, на дачній ділянці, розташованій в СТ «Портовик», вул. 2-Лінія, буд. №4 в м. Чорноморськ, пояснив та відтворив, яким чином він проник на територію домоволодіння, звідки викрав електроінструменти в кількості 3 шт., які поклав в мішок.

В цьому контексті апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 14.09.2020 у справі №740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19), відповідно до якої заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Відтак, враховуючи те, що вищевказаний слідчий експеримент був проведений відповідно до положень ст. 240 КПК України, за участю підозрюваного на той час ОСОБА_9 , у присутності потерпілого та 2-х понятих, присутнім учасникам були роз`яснені їх права та обов`язки, передбачені законом, а також сам слідчий експеримент проходив з метою та у формі відтворення обвинуваченим дій, обстановки та події вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає його допустимим доказом в зазначеному кримінальному провадженні.

Окрім того, зазначений доказ, на переконання апеляційного суду, узгоджується з іншими доказами, дослідженими судом 1-ої інстанції.

Вищезазначені досліджені судом 1-ої інстанції докази в їх сукупності та взаємозв`язку доповнюють один одного та доводять в повному обсязі, на переконання суду апеляційної інстанції, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , наслідок чого посилання сторони захисту на обґрунтування обвинувального вироку лише показаннями обвинуваченого під час досудового розслідування та даними слідчого експерименту колегія суддів вважає повністю спростованими.

Що стосується оскаржуваного вироку суду в частині визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за епізодом заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 , то суд 1-ої інстанції також послався на комплекс дослідженим ним в присутності сторін кримінального провадження наданих стороною обвинувачення доказів.

Так, факт незаконного заволодіння належним потерпілому ОСОБА_13 транспортним засобом підтверджується: заявою потерпілого ОСОБА_13 від 02.08.2023 до правоохоронних органів стосовно заволодіння невідомою особою належним йому мотоциклом «VIPER VM200-10» (т. 1, а.с. 129); наявними в матеріалах кримінального провадження добровільно наданими потерпілим ОСОБА_13 правовстановлюючими документами, які посвідчують його право власності на вищезгаданий мотоцикл «VIPER», модель «VM200-10», зокрема, договір купівлі-продажу №1307 від 25.05.2016, акт прийому-передачі транспортного засобу та акт огляду реалізованого транспортного засобу в якості додатків до договору (т. 1, а.с. 130-133); протоколом огляду місця події від 02.08.2023, відповідно до якого в присутності понятих на території біля СТО по вул. Перемоги, 52 в с. Олександрівка, Одеської обл. було виявлено викрадений раніше мотоцикл «VIPER SPITZER 200» (т. 1, а.с. 149-156); протоколом огляду предмету від 03.08.2023, відповідно до якого слідчим було оглянуто виявлений раніше під час огляду місця події мотоцикл «VIPER VM200-10», 2014 року випуску (т. 1, а.с. 188).

Окрім того, факт незаконного заволодіння вищевказаним мотоциклом ОСОБА_9 також підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що мотоцикл стояв вкритий під деревом протягом тривалого часу, коли він прийшов, то побачив, що сітка-паркан порвана, а мотоцикл відсутній, про що він повідомив власника мотоцикла.

Водночас, про факт заволодіння таким транспортним засобом саме обвинуваченим ОСОБА_9 свідчать інші досліджені судом 1-ої інстанції докази, зокрема, показання свідка ОСОБА_18 , який зазначив, що влітку ОСОБА_9 прикотив до СТО мотоцикл червоного кольору та залишив його біля СТО, пропонував його купити, проте свідок не міг цього зробити без документів, після чого мотоцикл забрали співробітники поліції та власник; показання свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що з обвинуваченим знайомий, приїхав на автомобілі на вул. Сільськогосподарську в с. Олександрівка та на прохання ОСОБА_9 допоміг йому запустити двигун червоного мотоцикла, в якого сів акумулятор.

Підстав для сумніву в правдивості та достовірності показань вищезазначених свідків у суду апеляційної інстанції немає, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів упередженого ставлення будь-кого зі свідків до обвинуваченого ОСОБА_9 та причин для його обмови, натомість, до початку надання показань зазначені особи були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань або відмову від надання показань за ст.ст. 384, 385 КК України (т. 2, а.с. 105, 120 та 121 відповідно).

На додаток, факт причетності ОСОБА_9 до незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_20 також підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні суду 1-ої інстанції письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду відеозапису від 03.08.2023 та самим відеозаписом оголошення ОСОБА_9 , наданого свідком ОСОБА_18 , відповідно до яких ОСОБА_9 здійснював спроби продажу мотоциклу «VIPER», червоного кольору, через мережу Інтернет (т. 1, а.с. 176-179), а також протоколом огляду відеозапису від 03.08.2023 та самим відеозаписом камер відеоспостереження м. Чорноморськ за 01.08.2023, на якому зафіксовано, як ОСОБА_9 пересувається на червоному мотоциклі (т. 1, а.с. 184-187, 190).

Вищезазначені досліджені судом 1-ої інстанції докази повністю спростовують версію сторони захисту стосовно покладення в основу оскаржуваного обвинувального вироку показань обвинуваченого, наданих ним під час досудового розслідування, натомість, у своїй сукупності та взаємозв`язку повністю доводять, на переконання колегії суддів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за епізодом заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 .

Що стосується посилань ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на залишення судом 1-ої інстанції поза увагою показань обвинуваченого в частині застосування стосовно нього психологічного тиску з боку співробітників поліції з метою схиляння його до визнання провини у заволодінні майном потерпілого ОСОБА_11 та заволодінні транспортним засобом потерпілого ОСОБА_13 , суд апеляційної інстанції, всупереч твердженням сторони захисту, зауважує на тому, що під час судового розгляду в судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не посилався на застосування стосовно нього недозволених методів досудового розслідування, про що свідчать журнали судового засідання Іллічівського міського суду Одеської області з розгляду к/п №0000509 та №0000481 стосовно ОСОБА_9 .

Разом із тим, задля перевірки повідомлених стороною захисту фактів ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.07.2024 другому СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві було доручено провести шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування дослідження фактів, викладених в апеляційних скаргах та усних заявах обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування стосовно нього фізичного та психологічного насильства з боку оперативних співробітників ВКР ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. при його затриманні та проведенні слідчих дій, а саме слідчого експерименту (т. 2, а.с. 208-209).

На підставі вищезазначеної ухвали другим СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві 25.07.2024 було розпочато досудове розслідування к/п №0001259 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України за фактами, повідомленими ОСОБА_9 в апеляційній скарзі та усних заявах стосовно застосування щодо нього фізичного та психологічного насильства при його затриманні та проведенні слідчих дій, зокрема, слідчого експерименту (т. 2, а.с. 220).

Окрім того, 08.08.2024 другим СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві були також внесені відомості до ЄРДР за №0001364 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України на підставі цієї ж вищезгаданої ухвали Одеського апеляційного суду від 17.07.2024 за аналогічними фактами (т. 2, а.с. 228).

В подальшому, 19.05.2025 на адресу апеляційного суду надійшла копія постанови слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_21 від 17.05.2025, якою к/п №0001364 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т. 3, а.с. 17-19).

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий зазначив, що на підставі сукупності проведених в кримінальному провадженні слідчих дій зазначена ОСОБА_9 інформації не знайшла свого підтвердження, доказів, які могли б свідчити про наявність в діях окремих співробітників поліції в Одеській обл. ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України не здобуто.

Цього ж дня, тобто 19.05.2025, до апеляційного суду також надійшла копія постанови ст. слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_22 від 17.05.2025, якою к/п №0001259 було закрито на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із наявністю не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження, у якій встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення у кримінальному провадженні стосовно того самого діяння, що розслідувалось (т. 3, а.с. 22-23).

Копії вищевказаних постанов слідчих ДБР про закриття кримінальних проваджень №0001259 та №0001364 були вручені обвинуваченому ОСОБА_9 , відповідно до його власноручної розписки, через адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» 20.05.2025 та 21.05.2025 (т. 3, а.с. 30, 32), а захисник ОСОБА_10 ознайомився із постановами безпосередньо у власному кабінеті підсистеми «Електронний суд», про що ним було повідомлено колегію суддів в судовому засіданні від 19.05.2025 (т. 3, а.с. 24).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 15.10.2025 обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 про свої наміри оскаржувати вищезгадані постанови слідчого про закриття кримінального провадження не повідомляли.

З урахуванням викладених обставин, факт застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 недозволених методів досудового розслідування співробітниками поліції, а саме психологічного та фізичного насильства при його затриманні та проведенні слідчих дій, зокрема, слідчого експерименту за його участю, не знайшов свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, натомість, спростовується результатами проведення досудового розслідування кримінального провадження за повідомленими обвинуваченим обставинами.

Відтак, підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить переконання про те, що комплекс зібраних стороною обвинувачення усних та письмових доказів, досліджених судом 1-ої інстанції, наряду з показаннями свідків та потерпілих, дає підстави дійти висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» того, що саме ОСОБА_9 скоїв таємне викрадення майна, належного потерпілому ОСОБА_11 , а також незаконно заволодів належним потерпілому ОСОБА_13 транспортним засобом, тобто вчинив злочини, передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позиція сторони захисту, яка полягає у запереченні винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів є способом самозахисту, оскільки вона об`єктивно спростовується дослідженими судом 1-ої інстанції усними та письмовими доказами, не довіряти яким об`єктивних підстав немає.

Факт вчинення вказаних злочинів саме обвинуваченим ОСОБА_9 суд 1-ої інстанції встановив на підставі дослідження та оцінки сукупності вищенаведених належних та допустимих прямих та непрямих доказів, які, з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_9 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків суду 1-ої інстанції апеляційні скарги сторони захисту не містять.

Зазначена позиція суду апеляційної інстанції узгоджується також із практикою суду касаційної інстанції, зокрема, аналогічні висновки містяться в постанові ККС ВС від 07.12.2020 у справі №728/578/19 (провадження №51-3411км20).

За встановлених обставин, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, а суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської обл. від 26.12.2023, яким ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4