Провадження №: 1-кс/755/4780/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2025 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі: адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про скасування арешту майна адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0003202 від 06 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , звернулась до слідчої судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2025 року, справа № 755/21285/25 (провадження 1-кс/755/4152/25), а саме на нерухоме майно, нежитлове приміщення загальною площею 260 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Клопотання мотивоване тим, слідчими СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0003202 від 06 жовтня 2025 року.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні забезпечується прокурорами Дніпровської окружної прокуратури міста Києва.

У клопотанні адвокатом зазначено, що вищевказане нежитлове належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказане майно набуте власником на законних підставах. Приміщення тривалий час перебувало у занедбаному стані, фактично не використовувалося та знаходилося у відкритому продажу. Після набуття права власності власником за власні кошти було здійснено реконструкцію приміщення з метою приведення його у належний технічний стан та можливості подальшого використання за призначенням. Усі дії здійснювалися відкрито, без приховування, з укладенням відповідних договорів та оплатою комунальних послуг.

Крім того, адвокат зазначає, що дане нерухоме майно не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить його слідів та не використовувалося для встановлення обставин кримінального провадження.

Станом на момент накладення арешту жодній особі у межах даного кримінального провадження не було повідомлено про підозру, а стороною обвинувачення не наведено жодних доказів причетності власника майна до будь-яких протиправних дій.

З огляду на викладене, сторона захисту вважає, що потреба у подальшому застосуванні арешту відпала, а сам арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим просить його скасувати відповідно до ст. 174 КПК України

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити подане клопотання з обставин викладених у ньому.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечує, оскільки станом на даний час не встановлено факт недобросовісного набуття вищезазначеного майна ОСОБА_5 .

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, враховуючи думку учасників кримінального провадження, слідча суддя дійшла такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2025 року задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та накладено арешт на нерухоме майно, нежитлове приміщення загальною площею 260 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як підставу для накладення арешту слідчий суддя зазначив про необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду.

Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідча суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчій судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що минуло достатньо часу для проведення усіх запланованих процесуальних дій з вказаним нежитловим об`єктом в межах розумних строків встановлених КПК України, у зв`язку з чим встановлено, що у такому забезпечувальному заході щодо вказаного нежитлового приміщення відпала потреба.

За таких обставин, слідча суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2025 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а:

клопотання про скасування арешту майна адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0003202 від 06 жовтня 2025 року- задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року в справі № 755/21285/25 (провадження 1-кс/755/4152/25), а саме на нерухоме майно, нежитлове приміщення загальною площею 260 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1