Провадження № 1-кс/592/5811/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м.Суми

слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу засудженого ОСОБА_3 на бездіяльність та неправомірні рішення слідчого щодо невизнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000016, -

В С Т А Н О В И В :

28.08.2025 засуджений ОСОБА_3 надіслав на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу на бездіяльність та неправомірні рішення слідчого щодо невизнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000016, в якій він зазначив про те, що в провадженні Четвертого слідчого відділу ДБР (з дислокацією у м. Суми) , слідчий майор юстиції ОСОБА_5 розслідує кримінальне провадження № 0000016 за фактом катування (ч. 3 ст. 127 КК України) , де він є потерпілим. 27.05.2025 слідчий ОСОБА_5 надав доручення Північно-Східному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (далі Управління) щодо проведення слідчих дій, зокрема, його допиту та вручення йому пам`ятки про права потерпілого. 12.06.2025 він отримав лист від слідчого ОСОБА_5 , в якому йдеться про те, що нібито він відмовився від отримання пам`ятки та допиту. На підставі цієї інформації йому було відмовлено у наданні витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) , що фактично позбавило його статусу потерпілого. Він вважає, що ці дії слідчого є незаконними і вони грубо порушують його права. Порушення, допущені слідчим, є такими. Конфлікт інтересів. Слідчий використав інформацію, надану оперуповноваженим Управління Касьяном, який є фігурантом цього кримінального провадження. Він особисто звинувачує його у співучасті у катуваннях, що й стало підставою для відкриття справи прокуратурою. Це є кричущим порушенням принципів неупередженості та законності (ст. ст. 7, 9 КПК України) , оскільки особа, яка сама є підозрюваною, не може проводити слідчі дії щодо потерпілого. Неналежне розслідування. Слідчий ОСОБА_5 , отримавши відомості від заінтересованої сторони, не зробив жодної спроби перевірити їх достовірність. Він не викликав його для допиту, не провів відеоконференцію і не встановив його реальні наміри. Замість цього він сліпо поклався на сфабриковану відмову , чим порушив вимоги ст. ст. 2, 9 КПК України щодо всебічного та неупередженого розслідування. Позбавлення прав потерпілого. Своїми діями слідчий фактично позбавив його статусу потерпілого, що суперечить ст. 55 КПК України. Він створив штучні перешкоди для реалізації його прав, чим унеможливив його ефективний захист та участь у кримінальному провадженні. На сьогоднішній день він так і не отримав копію цієї постанови, що є прямим порушенням його прав як учасника кримінального провадження, зокрема, права на оскарження рішень слідчого. Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до ст. 56 КПК України, потерпілий має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого. Відповідно до ст. 110 КПК України, копія постанови повинна бути вручена особі, якої стосується. Відсутність копії постанови унеможливлює реалізацію його права на її оскарження в установлений законом десятиденний строк. Враховуючи викладене, він вважає, що бездіяльність та дії слідчого ОСОБА_5 є незаконними та такими, що підлягають оскарженню. На підставі ст. ст. 303-307 КПК України, він просив: 1. Визнати незаконною бездіяльність та рішення слідчого Четвертого слідчого відділу ДБР майора ОСОБА_5 , які призвели до його фактичного позбавлення статусу потерпілого. 2. Невідкладно надати йому копію постанови про позбавлення його статусу потерпілого у кримінальному провадженні № 0000016. 3. Зобов`язати слідчого негайно усунути порушення його прав: - визнати його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000016, скласти та вручити йому відповідну постанову, роз`яснити його права; - викликати його для допиту в якості потерпілого в присутності його адвоката у режимі відеоконференції; - визнати незаконними дії оперуповноваженого Управління Касьяна, пов`язані з отриманням від нього будь-яких відмов через наявність у нього прямого конфлікту інтересів. Додатки: копія відповіді ДБР. 28.08.25, підпис, ОСОБА_6 (вхідний № Еп-9118/25 від 28.08.2025) (а. п. 1, 2) .

02.09.2025 року старший слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 надіслав на електронну пошту Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на скаргу ОСОБА_3 про бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні, із змісту яких вбачається, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, проводиться досудове розслідування, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 02.04.2025 про те, що під час перевірки за зверненням засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання в державній установі Роменська виправна колонія (№ 56) , було встановлено обставини, які свідчать про застосування до засудженого у лютому 2025 року психологічного тиску, заподіяння тілесних ушкоджень з метою примусити припинити надсилання скарг на дії адміністрації виправної колонії. Було встановлено, що прокурором Роменської окружної прокуратури під час перевірки за зверненням засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання в державній установі Роменська виправна колонія (№ 56) , були виявлені обставини, які можуть свідчити про застосування до засудженого психологічного тиску, заподіяння тілесних ушкоджень з метою примусити припинення надсилання скарг на дії адміністрації виправної колонії. 20.02.2025 ОСОБА_3 було переведено до камери № 5 корпусу № 2 сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі. В цей же день до даної камери було переведено засудженого ОСОБА_8 та наступного дня ОСОБА_9 . За твердженнями ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 почали висловлювати вимоги про припинення направлення скарг на дії представників виправної колонії, та 21.02.2025 зазначені особи застосували до ОСОБА_3 фізичну силу шляхом нанесення ударів руками по голові, заламуванні рук. Відповідно до наданої довідки оперативного відділу державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) від 06.06.2025 за № 10/33 за час відбування покарання в установі ОСОБА_3 , до оперативних співробітників оперативного відділу державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) відомостей щодо вчинення будь-яких неправомірних дій відносно засудженого з боку співробітників установи, а також вчинення фізичного чи психологічного тиску щодо нього від ОСОБА_3 не надходило. Також засуджений ОСОБА_3 із заявами та скаргами з даного приводу під час відбування покарання не звертався. Відповідно до довідки від 04.06.2025 за № 1/45 засуджений ОСОБА_3 звертався з письмовими та електронними заявами до начальника державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) з наступних питань: 1. 10.03.2025 щодо повернення речей, щодо дозволу відбувати покарання разом з ОСОБА_10 . 2. 14.03.2025 щодо надання завірених копій матеріалів стосовно застосування положень ст. 151 КВК України. 3. 19.03.2025 щодо отримання юридичної допомоги з приводу розірвання договору із захисником, щодо скасування звернення до адміністративного суду у справі № 2504/25. 4. 27.03.2025 щодо ремонту мережевого дроту та відновлення користування Мережею-С . 5. 09.04.2025 щодо отримання офіційних письмових роз`яснень стосовно інформації, вказаної в характеристиці, щодо внесення інформаційної правки головному бухгалтеру для видачі довідки, щодо ведення електронного журналу реєстрації звернень засуджених, щодо бажання брати участь у реалізації програми диференційованого впливу та прийомі психолога ОСОБА_11 . 6. 18.04.2025 щодо видачі ОСОБА_3 робочого одягу відповідно наказу № 1985/5, щодо надання ОСОБА_3 психологічної характеристики, щодо участі ОСОБА_3 в трудовій діяльності на території установи відповідно до фізичних можливостей та медичних показників, щодо ознайомлення з усіма документами особової справи, щодо зарахування до участі у програмі диференційованого виховного впливу, щодо залучення до безоплатних робіт. 7. 21.04.2025 щодо надання дозволу на відвідування зібрань віруючих християнської громади. 8. 22.04.2025 щодо зняття з особового рахунку в установі 300 грн. для сплати послуги інтернет доступу від ТОВ Мережа-С . 9. 30.04.2025 щодо можливості переведення засудженого ОСОБА_12 до камери № 20, щодо безкоштовної видачі речей першої необхідності. 10. 08.05.2025 щодо переказу грошових коштів в сумі 50 грн. на громадську організацію Азов Ван , щодо зарахування до участі у програмі диференційованого виховного впливу. 11. 04.06.2025 щодо надання дозволу зняти кошти на оплату послуг інтернет-доступу Мережа-С , щодо виклику на особисту бесіду. Засуджений ОСОБА_3 від отримання пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого та допиту в якості потерпілого відмовився. Допитаний в якості свідка заступник начальника установи із соціальної та психологічної роботи державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_13 зазначив про те, що 20.02.2025 ОСОБА_3 було переведено до камери № 5 корпусу ДПВ № 2 у зв`язку з поліпшенням житлових умов. З тих самих причин до зазначеної камери було переведено засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_13 зазначив про те, що ОСОБА_3 не звертався зі скаргами щодо застосування до нього заходів фізичного чи психологічного тиску співробітниками державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) . Вказівки посадовими особами державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) на застосування відносно ОСОБА_3 психологічного, фізичного тиску, тортур чи катувань не надходило. Засуджений ОСОБА_3 за медичною допомогою не звертався. Аналогічні покази були надані допитаними в якості свідків першим заступником начальника установи заступником начальника з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_14 , заступником начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення начальником відділу інтендантського та комунально-господарського забезпечення державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_15 , начальником оперативного відділу державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_16 , начальником сектору начальником відділення соціально-психологічної служби, сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_17 , оперуповноваженим оперативного відділу державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_18 , черговим помічником начальником установи державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_19 , старшим інженером (з інформації та зв`язку) відділу інженерно-технічних засобів охорони державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_20 . Допитаний в якості свідка засуджений ОСОБА_8 , який відбував покарання в одній камері (№ 5 корпусу ДПВ № 2) з ОСОБА_3 зазначив про те, що під час спільного перебування в одній камері з ним, в них склались дружні відносини. Про направлення ОСОБА_3 скарг на дії посадових осіб установи ОСОБА_8 нічого невідомо. Також, засуджений ОСОБА_8 вказав на те, що ні з його боку, ні з боку ОСОБА_9 до ОСОБА_3 заходів фізичного або психологічного примусу не застосовувалось та вказівок до вчинення подібний дій з боку співробітників державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) не надавалось. Допитаний в якості свідка засуджений ОСОБА_9 , який відбував покарання в одній камері (№ 5 корпусу ДПВ № 2) з ОСОБА_3 зазначив про те, що за час спільного перебування в камері утримання з ним, в них конфліктні ситуації не виникали. Про факти подання скарг ОСОБА_3 на дії співробітників установи ОСОБА_9 нічого невідомо. За час спільного перебування в камері № 5 корпусу ДПВ № 2 з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до ОСОБА_3 заходів психологічного та фізичного тиску на застосовувалось. Про застосування таких заходів з боку службових осіб державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_9 нічого невідомо та вказівок на вчинення нестатутних заходів впливу щодо ОСОБА_3 від будь-кого з співробітників установи він не отримував. Засуджений ОСОБА_10 відмовився від надання показів у кримінальному провадженні на підставі ст. 63 Конституції України. Також було встановлено, що оперуповноваженим оперативного відділу державної установи Роменська виправна колонія (№ 56) ОСОБА_18 слідчі та процесуальні дії у кримінальному провадженні № 0000016 від 02.04.2025 не проводились. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням було завдано майнової шкоди. Права й обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Ч. 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. За змістом наведених норм, КПК України визначає, що безумовною підставою для набуття будь-якою особою (зокрема й юридичною) статусу потерпілого у кримінальному провадженні є факт реального та безпосереднього завдання їй шкоди кримінальним правопорушенням, що дає право вимоги відшкодування такої шкоди в порядку цивільного судочинства в межах кримінального провадження за умови доведення такого факту належними та допустимими доказами. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності з нормами Особливої частини КК України наслідки злочинного діяння можуть відображатися у тій чи іншій сфері фізичного стану людини, зокрема, у вигляді заподіяння смерті, шкоди здоров`ю (тяжкої, середньої чи легкої тяжкості тілесних ушкодження) , фізичного болю. За такого, фізична шкода, як вид шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, представляє собою сукупність змін, які об`єктивно відбулись у стані людини як фізичної особи (тілесні ушкодження, розлад здоров`я, біль) , тобто це фізичні страждання людини, фізичний біль, функціональний розлад організму, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, а також смерть, спричинені людині в наслідок кримінального правопорушення, що посягає на немайнові або майнові права громадянина, та внаслідок рішень чи дій (бездіяльності) правоохоронного або судового органу. Виходячи з положень ЦК України, майнова шкода полягає в позбавленні особи належних їй цінностей, грошей, майна, матеріальних благ. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Разом із тим, ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, законодавець передбачає тільки одну підставу відмови у визнанні потерпілою, це наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано ні моральної, ні фізичної, ні матеріальної шкоди. З урахуванням викладеного не вбачається жодного належного обґрунтування того, що ОСОБА_3 було завдано моральну, фізичну або майнову шкоду, та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б підтверджували відповідні обставини, у зв`язку з чим він просив відмовити у задоволенні скарги (вхідний № Еп-9226/25 від 02.09.2025) (а. п. 11-13) .

У відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_3 надав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі. Скаргу підтримав, просив її задовольнити.

У відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції захисник засудженого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 підтримав думку свого підзахисного.

Вислухавши пояснення та думку засудженого ОСОБА_3 , пояснення та думку захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , дослідивши документи та копії документів, які містяться в матеріалах судового провадження, прихожу до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

У відповідності до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 55 КПК України) . Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України) .

Разом з тим, як передбачено ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Посилання скаржника на те, що без статусу потерпілого він не зможе сприяти досудовому розслідуванню, не приймаються слідчим суддею. Адже відповідно до ст. 65 КПК України фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, може мати статус свідка з відповідним комплексом процесуальних прав і обов`язків.

Натомість скаржником не було надано слідчому судді жодних, необхідних та достатніх відомостей, підтверджених відповідними доказами, які свідчать про завдання йому моральної, фізичної або майнової шкоди, що є обов`язковою умовою набуття процесуального статусу потерпілого, оскільки всі його доводи, пов`язані з фактом начебто його катування, заподіяння йому тілесних ушкоджень, що дають йому право на відшкодування шкоди, на даний час не підтверджені.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, прихожу до висновку про те, що у задоволенні скарги засудженого ОСОБА_3 на бездіяльність та неправомірні рішення слідчого щодо невизнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000016, слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 375, 376, 532, 533, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги засудженого ОСОБА_3 на бездіяльність та неправомірні рішення слідчого щодо невизнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000016, відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він не зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, оскарженню не підлягає.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1