КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/9330/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру

ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Амрітсар, штат Пенджаб Республіки Індія, індійцю, громадянину Республіки Індія, паспорт громадянина Республіки Індія для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 29.01.2024, паспорт моряка № НОМЕР_2 виданий 21.02.2018,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332-1 КК України у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 30.05.2022 року,

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 30.05.2022 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою повідомлення про підозру від 28.04.2025, складене слідчим в ОВС - криміналістом 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у місті Києві) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим майором юстиції ОСОБА_10 і погоджене прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_11 , а також повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19.09.2025, складене тим самим слідчим ОСОБА_10 , погоджене прокурором ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000065 від 30.05.2022 за ч. 2 ст. 332-1 КК України громадянину Республіки Індія ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України - скасувати.

На обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді не містить у своєму тексті мотивів відхилення чисельних доводів сторони захисту, наведених в скарзі. У мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не вказуються доводи, що спростовують вимоги скарги, що підтверджують законність повідомлення про підозру ОСОБА_9 з урахуванням зміненої підозри від 19.09.2025 року.

Фактично, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали складається з двох речень, де вказується, що зібрані у кримінальному провадженні докази переконують слідчого суддю в тому, що в своїй сукупності та взаємозв`язку вони відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав» (доказів) та надають стороні обвинувачення підстави для підозри ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

Між тим, слідчий суддя не мотивує у тексті оскаржуваної ухвали підстави відхилення чисельних доводів скарги, що вже саме по собі свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали, адже вона є немотивованою.

Також в апеляційній скарзі захисник наводить мотиви та обґрунтування незаконності повідомлення про підозру від 28.04.2025 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19.09.2025 року.

Зокрема зазначає, що повідомлення про підозру від 28.04.2025, з урахуванням зміненого повідомлення від 19.09.2025 року (надалі - «оскаржувана підозра») є незаконними та підлягають скасуванню. Обидва повідомлення про підозру, як вважає сторона обвинувачення, вручені підзахисному через два дні після їх складення шляхом опублікування в газеті «Урядовий кур`єр» від 30.04.2025 року.

Разом з тим, громадянин Індії ОСОБА_13 не передплачує, не купує, не читає «Урядовий кур`єр», не володіє українською мовою, про що точно відомо стороні обвинувачення.

Захисник стверджує, що станом на зараз, як вважає сторона захисту, у кримінальному провадженні не має підозрюваного de jure, адже підозра вручена в позапроцесуальному (незаконному) порядку, але de facto відомості про його підзахисного як про підозрюваного внесені до ЄРДР, що є свавіллям сторони обвинувачення.

Апелянт наголошує що слідчим і прокурором не дотриманий процесуальний порядок вручення повідомлення про підозру іноземцю (громадянину іншої держави) взагалі, тож громадянин Індії ОСОБА_13 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не залучено, в порушення закону, до справи перекладача та персональні дані ОСОБА_7 перекладені невірно.

В той же час, повідомлення про підозру ОСОБА_14 складене 28.04.2025, а опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр» № 87 (8012) від 30.04.2025.

При цьому, органу досудового розслідування достеменно відомо, що ОСОБА_13 знаходиться поза межами України - в Індії, а також не володіє українською мовою.

Стороні обвинувачення достовірно відомо, що громадянині Індії ОСОБА_13 не проживає на території України, відтак повідомлення про підозру та повістка про виклик підзахисного на допит мали бути вручені в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України - згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Законом України № 672-VII від 05.11.2013 ратифіковано Договір між Україною та Республікою Індія про взаємну правову допомогу у цивільних і господарських справах.

Тож, повідомлення про підозру, повістки мали бути перекладені на мову, якою володіє підозрюваний, надіслані офіційними каналами зв`язку з залученням адвоката.

Однак, підозра не скерована офіційними міжнародними каналами шляхом взаємодії між генеральними прокуратурами України та Індії.

Враховуючи те, що порядок, передбачений процесуальним законом при повідомленні про підозру ОСОБА_7 не був дотриманий, він не набув статусу підозрюваного та не є підозрюваним.

Крім іншого захисник зазначає, що повідомлення про підозру має бути обґрунтованим, однак не є таким, адже не містить доказів на підтвердження того, що ОСОБА_13 відвідував місто Севастополь взагалі і зокрема у листопаді 2024 року; не містить ніяких доказів, що його підзахисний був капітаном судна «ANKA»; не містить відомостей про шкоду, завдану державі вчиненим кримінальним правопорушенням, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, хоча диспозиція статті передбачає шкоду та про повторність відвідування підзахисним території України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_12 , яка проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 заперечила, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що повний текст ухвали слідчого суді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року було проголошено за відсутності учасників справи, а копію повного тексту оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_6 отримав 24.11.2025 року, що підтверджується розпискою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим перебувають матеріали кримінального провадження № 0000065, відомості про яке 30.05.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

28.04.2025 року слідчим в ОВС - криміналістом 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_10 складено, а прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_15 погоджено, письмове повідомлення про підозру громадянину Республіки Індія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

19.09.2025 року т.в.о. начальника 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_10 складено, а прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_16 погоджено, письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень громадянину Республіки Індія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

31.07.2025 та 01.08.2025 року адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із скаргами про скасування повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 30.05.2022 року, які ухвалою слідчого судді від 09.10.2025 року, занесеною до журналу судового засідання, об`єднані в одне провадження.

Вказані скарги мотивовані тим, що 28.04.2025 року слідчим в ОВС - криміналістом 3-го відділу слідчого управління (із дислокацією у м. Києві) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_10 складено письмове повідомлення про підозру громадянину Індії ОСОБА_9 , яке погоджено із прокурором який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_11 .

При цьому, повідомлення про підозру громадянину Індії ОСОБА_9 не було вручено у день його складення, як того вимагає ч. 1 ст. 278 КПК, та взагалі не було вручено належним чином.

Захисник наголошував, що оприлюднення повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр» не може вважатися виконанням вимог процесуального закону щодо вручення підозри іноземцю, який не перебуває у РФ або ж на ТОТ, тим більше особі, яка не володіє українською мовою, не передплачує і не читає цього видання.

Також стверджує, що органу досудового розслідування достеменно відомо, що ОСОБА_13 перебуває в Індії. У такому разі, відповідно до ч. 7 ст. 135 та ч. 1 ст. 566 КПК України, виклик особи та вручення повідомлення мали здійснюватися на підставі міжнародного договору про правову допомогу між Україною та Індією, який ратифіковано Законом № 672-VII від 05.11.2013. Так, повідомлення про підозру та повістки мали бути перекладені мовою, якою володіє особа, та передані через компетентні органи іноземної держави або дипломатичні представництва.

Додатково у скаргах вказується, що стороною обвинувачення не залучено перекладача та захисника, хоча ч. 2 ст. 52 КПК прямо передбачає обов`язкову участь захисника у провадженні щодо осіб, які не володіють мовою кримінального провадження. У матеріалах провадження відсутні докази, що слідчий або прокурор володіють англійською чи гінді, а переклад повідомлення здійснено з істотними помилками.

Крім того, опублікування повістки про виклик відбулося лише за шість днів до визначеної дати явки, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 114 КПК, згідно з якою іноземцям документи вручаються не пізніше ніж за п`ятнадцять днів.

Поряд з цим, захисник зазначив, що підозра не містить фактичних даних та доказів, які б підтверджували перебування ОСОБА_7 , виконання ним обов`язків капітана судна «ANKA», наявність шкоди, передбаченої диспозицією ч. 2 ст. 332-1 КК України, чи повторність відвідування території України.

Таким чином, захисник вважає, що повідомлення про підозру є таким, що не містить обов`язкових відомостей, передбачених ст. 277 КПК, у зв`язку з чим є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Крім цього, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , під час розгляду справи в суді першої інстанції, з аналогічних підстав просив скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19 вересня 2025 року, складене слідчим в ОВС - криміналістом 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у місті Києві) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим майором юстиції ОСОБА_10 і погоджене прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000065 від 30.05.2022 за ч. 2 ст. 332-1 КК України громадянину Республіки Індія ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 від 30.05.2022 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що із досліджених матеріалів, які надані стороною обвинувачення вбачається, що зібрані у кримінальному провадженні докази переконують в тому, що в своїй сукупності та взаємозв`язку вони відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», що закріплений в п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, та надають стороні обвинувачення підстави для підозри ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

Надані стороною захисту доводи не спростовують того факту, що мала місце подія, про яку зазначено в повідомленні про підозру від 28 квітня 2025 року.

Також, слідчий суддя, при перевірці доводів та обставин, на які посилається сторона захисту, як на підстави для скасування повідомлення про підозру, встановив, що не наведено обставин, які б очевидно вказували на непричетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, відсутність достатніх підстав для підозри, тобто про її необґрунтованість.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування, крім іншого, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.

Відповідно до п.6 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру.

Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування (див. постанову Верховного Суду від 13 серпня 2020 року в справі № 200/13490/15-к), що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278); «Зміна повідомлення про підозру» (стаття 279).

Отже, саме така побудова цієї глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру із сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (стаття 277) та його врученні особі (стаття 278).

Відповідно, з огляду на правові норми КПК України, слід розмежовувати: а) підозру як припущення про вчинення особою кримінально караного діяння; б) письмове повідомлення про підозру як процесуальне рішення; в) повідомлення про підозру як комплекс процесуальних дій, який передбачає складання та вручення повідомлення про підозру, роз`яснення процесуальних прав підозрюваного, суті підозри, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 536/2475/14-к Велика Палата Верховного Суду вказала, що із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з частиною першою статті 276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення.

На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру. Потрібно також зауважити, що законодавство передбачає можливість (у разі необхідності) зміни волевиявлення щодо здійснення повідомлення про підозру у формі зміни раніше повідомленої або ж повідомлення нової підозри в порядку, визначеному статтею 279 КПК України;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених статтею 277 КПК України, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі статтею 278 КПК України.

На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (частина третя статті 276 КПК України).

В постанові від 25 листопада 2020 року в справі № 627/927/19 Верховний Суд вказав, що системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278 КПК дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпано, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань.

Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону.

Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Порушення порядку повідомлення про підозру призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст. 2 КПК, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Тим самим, слід констатувати, що КПК не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення, проте закріплює: що підозра має ґрунтуватися на допустимих доказах; обов`язок захисника забезпечувати з`ясування обставин, які спростовують підозру; строк, після спливу якого дозволяється оскаржувати повідомлення про підозру (два місяці); функцію слідчого судді та вимоги щодо оцінки ним доказів у тому числі при розгляді скарги про скасування повідомлення про підозру.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Згідно ч. 1 ст. 47 КПК захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК України та іншими законами України, з метою, зокрема, забезпечення з`ясування обставин, які спростовують підозру.

У ст. 3 КПК до повноважень слідчого судді віднесено здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні у порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, повноваження слідчого судді у сфері захисту прав та законних інтересів учасників процесу не обмежується випадками, зазначеними у ст. 303 КПК, так як законодавець не може передбачити усі випадки, коли порушуються права та законні інтереси особи і виникає потреба у їх поновленні судом під час досудового розслідування (див. ухвалу Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 757/55167/20-к), однак з урахуванням того, способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в частині першій статті 303 КПК України, зокрема, предметом такого оскарження є рішення слідчого або прокурора про повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про таку підозру (п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК).

Відповідно правова природа судового контролю обумовлюється потребою учасників кримінального провадження в отриманні невідкладного судового захисту їх прав, свобод та інтересів під час досудового розслідування, відповідно аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти, зокрема, дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а також наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням того, що відповідно ч. 3 до ст. 26 КПК слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, тим самим цю підозру Суд аналізує тільки в ключі порушених у скарзі підстав щодо скасування такої підозри.

Згідно ч.1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

КПК України не містить визначення терміну "обґрунтована підозра" і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яке йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на стадії досудового розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_9 складене 28.04.2025 та опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр» № 87 (8012) від 30.04.2025.

В подальшому, 19.09.2025 року т.в.о. начальника 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_10 складено, а прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_16 погоджено, письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень громадянину Республіки Індія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України, яке опубліковане в газеті «Урядовий кур`єр» № 192 (8117) від 19.09.2025.

Згідно копії паспорту (переклад завірений перекладачем) особа, у відношенні якої складено підозру - ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ) є громадянином Республіки Індія.

У повідомленні про підозру та у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри вказано дані: ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Амрітсар, штат Пенджаб Республіки Індія, громадянин Республіки Індія, паспорт громадянина Республіки Індія для виїзду за кордон № НОМЕР_1 виданий 29.01.2024, паспорт моряка № НОМЕР_2 виданий 21.02.2018.

З огляду на наведене, органу досудового розслідування було достеменно відомо, що ОСОБА_13 є громадянином Республіки Індія, в ході здійснення заходів щодо встановлення його місцезнаходження до моменту повідомлення про підозру, очевидним є те, що у розпорядженні слідчого були достатні дані, що свідчили про те, що ОСОБА_13 на території України, в тому числі на тимчасово окупованих територіях, не перебуває.

Про його перебування на час складання повідомлення про підозру на ТОТ чи в РФ не вказується та достатніх даних, які б підтверджували вказані обставини, матеріали провадження не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 7 ст. 135 КПК повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 566 КПК особу, яка перебуває за межами України, для провадження слідчих чи інших процесуальних дій на території України викликають повісткою на підставі запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу. Запит (доручення) у рамках міжнародної правової допомоги про виклик особи, яка перебуває за межами України, направляється компетентному органу іноземної держави не пізніше шістдесяти діб до дати явки особи або в інший строк, передбачений міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відтак, повідомлення про підозру ОСОБА_9 , який є громадянином Республіки Індія, мали бути вручені згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Так, Законом України № 622-IV від 06.03.2003 ратифіковано Договір між Україною та Республікою Індія про взаємну правову допомогу в кримінальних справах (далі - Договір).

Згідно ст. 1 Договору відповідно до цього Договору Договірні Сторони надають одна одній якнайширшу взаємну правову допомогу в кримінальних справах. Для цілей цього Договору взаємна правова допомога надаватиметься незалежно від того, чи допомога запитується, чи має бути надана судом або іншим компетентним органом.

Зокрема, передача документів і предметів визначені ст. 7 Договору.

У ході апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено вжиття вказаних дій. Також, колегія суддів не може залишити поза увагою той факт, що оскаржуване повідомлення про підозру, повістка про виклик та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри були опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» українською мовою, яка є незрозумілою для громадянина Індії ОСОБА_7 .

Більше того, доступ до зазначеного друкованого видання на території Республіки Індія є об`єктивно утрудненим, що унеможливлює ознайомлення особи із його змістом. За таких обставин оприлюднення мінімального обсягу даних у газеті не може вважатися належним інформуванням особи про зміст підозри та про сам факт її наявності, оскільки такий спосіб повідомлення фактично позбавляє підозрюваного можливості реалізувати свої процесуальні права.

Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 627/927/19 дійшов висновку, що неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру унеможливлює правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження, призводить до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин і унеможливлює внаслідок цього належну реалізацію учасниками цих відносин своїх прав і обов`язків.

Таке розуміння повідомлення про підозру є максимально наближеним до поняття висунення обвинувачення, яким користується Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці. По суті, ЄСПЛ дозволяє використовувати будь-який спосіб повідомлення про характер і причину висунутого відносно особи обвинувачення (в цьому випадку - підозри). Головне, щоби дотримання встановлених національним законодавством формальних і змістовних умов такого способу дозволяло забезпечувати ефективне здійснення прав обвинуваченого (підозрюваного).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310/04)).

ЄСПЛ вказує, що повідомлення будь-кого про висунуті проти нього обвинувачення є правовим актом такого значення, що здійснювати його треба з дотриманням тих формальних і змістовних умов, які здатні забезпечити ефективне здійснення прав обвинуваченого, що до того ж чітко випливає з підпункту (а) п. 3 ст. 6 Конвенції; інформації нечіткої і неофіційної для цього не досить (Somogyi проти Італії, п. 75).

Щодо формальних умов, то побудова Глави 22 КПК України дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру з сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру, стаття 277) та його врученні особі (стаття 278).

Слід зазначити, що наведені статті не вичерпують всього обсягу дій під час повідомлення особі про підозру, бо системне тлумачення норм КПК України вказує також на те, що, крім названих дій, слідчий та/або прокурор зобов`язані встановити точне місцезнаходження особи, якій має бути вручено повідомлення про підозру; роз`яснити права підозрюваному, що є невід`ємним обов`язковим етапом процедури повідомлення про підозру. Причому на прохання підозрюваного після повідомлення про його права слідчий, прокурор зобов`язані детально роз`яснити кожне із вказаних прав (частини 2, 3 статті 276 КПК України).

Слід звернути увагу також на те, що право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним із складових елементів визначеного в статті 6 Конвенції права на справедливий суд.

Так, в п.3 статті 6 Конвенції вказується на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особі, проти якої порушено кримінальну справу, і яка є офіційно повідомленою про юридичну і фактичну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Kamasinski (Камазінскі) проти Австрії, § 79; Pelissier і Sassi (Пеліс`є і Сассі) проти Франції [ВП], § 51).

Також стаття 6 Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого про зміст пред`явленого обвинувачення повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, шляхом створення інформації без повідомлення про неї стороні захисту (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 65).

Сам факт складання письмового тексту повідомлення про підозру без його безпосереднього вручення відповідною особою не може бути розцінений як виконання нею усього комплексу дій, що охоплюють поняття «здійснити повідомлення про підозру».

Тим паче, що сторона обвинувачення не залучила захисника, хоча участь захисника є обов`язковою відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України в інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру має містити анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться мова кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КПК кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Сторона обвинувачення не залучила перекладача, англійською мовою ані слідчий, ані прокурор професійно не володіють, документів на спростування цього матеріали провадження не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо порушення органом досудового розслідування вимог ст.ст. 277, 278 КПК України під час складання та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 , що є підставою для задоволення апеляційної скарги сторони захисту, скасування ухвали слідчого судді місцевого суду та постановлення нової ухвали про скасування повідомлення про підозру 28.04.2025 року, а також повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19.09.2025 року, у кримінальному провадженні № 0000065 від 30.05.2022 за ч. 2 ст. 332-1 КК України громадянину Республіки Індія ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

Щодо доводів скарги захисника стосовно наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, слід відмітити наступне.

Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний кодекс України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Повідомлення про підозру, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».

Тобто, під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Стандарт «достатніх підстав (доказів) для підозри» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри». Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів дослідивши матеріали провадження вважає, що матеріали здобуті у провадженні та вказані в підозрі дані відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», що закріплений в п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК.

Крім того, не можливо оминути того, що в повідомленні про підозру серед іншого зазначається стислий виклад суттєвих фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, відомих на момент повідомлення про підозру, - тобто законом допускається, що на цій стадії притягнення особи до кримінальної відповідальності не всі суттєві обставини можуть бути відомі слідству. Тож логічним наслідком можливості з`ясування інших важливих фактичних обставин розслідуваного злочину є право сторони обвинувачення повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру (статті 279 КПК).

Отже, як фактична сторона кримінального провадження, так і правова оцінка імовірно кримінально-протиправної поведінки, не обов`язково є сталими з моменту первинної підозри (вони можуть коригуватися як протягом досудового розслідування, так і в рамках судового провадження).

Тому слідчий суддя вважає, що скасування повідомлення про підозру з мотивів неточної кваліфікації (за наявності достатніх доказів можливого вчинення певною особою кримінального правопорушення) може мати місце за умови, якщо ці обставини дають вагомі підстави припускати існування в цьому певної прихованої мети з боку сторони обвинувачення [наприклад, маніпуляції з тяжкістю інкримінованого злочину, що впливають на обов`язковість участі захисника, отримання права на проведення певних негласних слідчих (розшукових) дій, застосування більш суворого запобіжного заходу тощо].

В інших випадках, зокрема, якщо слідчий суддя, суд не згодний з попередньою кваліфікацією діяння сторони обвинувачення з мотивів конкуренції між складами кримінальних правопорушень одного чи суміжного ступеня тяжкості, що не надає стороні обвинувачення необґрунтованих переваг у використанні своїх повноважень, чи така кваліфікація є спірною, але не є очевидно неправильною, такі мотиви не можуть бути підставою для скасування повідомлення про підозру.

Це не відповідатиме завданням кримінального провадження на стадії досудового розслідування та функції судового контролю слідчого судді, тому в цій частині доводи скарги не є такими, котрі можуть потягнути за собою наслідки за п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Щодо вимог про внесення даних до ЄРДР, колегія суддів зауважує, що Положення «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», яке затверджене Наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298 (в редакції наказу Генерального прокурора від 17.08.2023 № 231) передбачає, що унесення відомостей до Реєстру здійснюється Реєстратором з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме про: дату скасування повідомлення про підозру - невідкладно, але не пізніше 24 годин після набрання рішенням слідчого судді (пункт 1-1 частини другої статті 307 КПК України) законної сили. Отже, зазначений обов`язок є імперативним і виникає в силу закону, а тому немає підстав для додаткового судового зобов`язання у цій частині.

Керуючись ст.ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року.

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 30.05.2022 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру від 28 квітня 2025 року, складене слідчим в ОВС - криміналістом 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у місті Києві) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим майором юстиції ОСОБА_10 і погоджене прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_11 , а також повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 19 вересня 2025 року, складене слідчим в ОВС - криміналістом 3 відділу слідчого управління (з дислокацією у місті Києві) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим майором юстиції ОСОБА_10 і погоджене прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000065 від 30.05.2022 за ч. 2 ст. 332-1 КК України громадянину Республіки Індія ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332-1 КК України.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4