Справа № 570/3611/25
номер провадження 1-кп/570/120/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

з участю обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_18 ,

під час проведення в залі суду відкритого судового засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000950 по обвинуваченню

- ОСОБА_14 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_15 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.345 КК України,

- ОСОБА_16 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України,

- ОСОБА_17 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 3, 11 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

Запобіжний захід, застосований до обвинувачених ОСОБА_14 ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (кожного окремо) в даному кримінальному провадженні закінчується 25 січня 2026 року.

Прокурор ОСОБА_19 (старший групи прокурорів) звернувся з клопотаннями про продовження обвинуваченому ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а ОСОБА_17 продовжити обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України для забезпечення дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_14 прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту (який застосовано до ОСОБА_14 ухвалою Рівненського апеляційного суду від 02.10.2025) з продовженням покладених на нього обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України. Запобіжні заходи відносно кожного з вказаних обвинувачених прокурор просить продовжити строком на 2 місяці.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав подані клопотання з підстав та обґрунтувань, наведених у них. Прокурор в судовому засіданні висловив думку, що заміна чи скасування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у даному кримінальному провадженні буде перешкоджати оперативності розгляду справи, становить небезпеку для потерпілої та свідків у даному кримінальному провадженні. А клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_14 про продовження дії цілодобового домашнього арешту мотивував тим, що ризик впливу на потерпілу, свідків та інших обвинувачених не зник і не зменшився до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілої, і відповідно дослідження цих показань судом. Також ризиками, які слугують підставою для продовження запобіжних заходів щодо кожного з обвинувачених, є ризик продовження протиправної поведінки та тяжкість покарання, які загрожують кожному з обвинувачених

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Захисники в судовому засіданні заперечили проти клопотання сторони обвинувачення, вважаючи їх необґрунтованими, ризики вказані прокурором вважають недоведеними.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_14 з цілодобвового домашнього арешту на домашній арешт у певну пору доби - нічний час. Обгрунтовує своє клопотання тим, що клопотання прокурора є шаблонним, а існування ризиків відповідно до ст. 177 КПК України є надуманим та таким, що не відповідає дійсності. Зазначив, що позитивні характеристики обвинуваченого ОСОБА_14 , його репутація як підприємця, волонтера та сім`янина надають можливість суду замінити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час.

Захисник ОСОБА_16 просив відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави та змінити підозрюваному ОСОБА_16 , запобіжний захід з тримання під вартою без права внесення застави на тримання під вартою із правом внесення застави або на інший більш м`який запобіжний захід. Обвинувачений ОСОБА_16 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_17 просив частково відмовити щодо продовження обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. У разі застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та продовження покладених на обвинуваченого обов`язків просив не застосовувати обов`язок - не відлучатись із населеного пункту в якому проживає без дозволу суду. Обвинувачений ОСОБА_17 підтримав думку захисника.

Потерпілий ОСОБА_6 щодо вирішення питання про продовження обвинуваченим запобіжних заходів поклався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала думку прокурора та вказала на необхідність продовження вказаним обвинуваченим існуючих запобіжних заходів та продовження обов`язків в забезпечення особистого зобов`язання.

Колегія суддів, вивчивши клопотання прокурора, сторони захисту та беручи до уваги думку сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_14 .

Ухвалою колегії суддів Рівненського районного суду Рівненської області від 27.11.2025 обвинуваченому ОСОБА_14 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до 25.01.2026.

Підставою для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобового залишати місце проживання та одночасним покладенням ряду обов`язків за ч. 5 ст. 194 КПК України наразі є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також існування ризиків, що до теперішнього часу наявні та не зменшені, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно положень ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу повинно містити виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Протягом розгляду цієї справи в якості підстав застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу та продовження строку його дії стороною обвинувачення зазначається про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та існування ризиків, що він. може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-переховуватися від суду у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, які передбачають покарання у вигляді позбавлення волі;

-незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні з огляду на його знайомство з потерпілою, дружні стосунки з можливим виконавцем злочину, а також родинні або ділові стосунки зі свідками у справі;

-вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, хоча ОСОБА_14 і вважається раніше не судимим в порядку ст. 89 КК України, був засуджений до 9 років позбавлення волі за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, а також обвинувачується, як організатор вчинення злочинів у цій справі.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення у справі «Клішин проти України).

Зазначення в клопотанні прокурора вказаних ризиків без достатнього обгрунтування на даний час не може вказувати на наявність та існування конкретного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і не дає достатні підстави вважати, що обвинувачений на даний момент може залишити своє місце проживання, буде переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності та вчинить інше кримінальне правопорушення.

Однак, будь-яких доказів існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, якими можуть бути документально підтверджені факти вчинення вказаних дій, спроб або намірів їх вчинити, стороною обвинувачення надано не було, а наявність вказаних ризиків була обґрунтована виключно припущеннями про те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_14 може вчинити відповідні дії.

Наведене в повній мірі узгоджується з оцінкою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 строку запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, наданою в Ухвалі колегією суддів Рівненського апеляційного суду від 02.10.2025, яка зазначила що клопотання прокурора містить формальний виклад обставин, а необхідність продовження обвинуваченому найбільш суворого виду запобіжного заходу мотивована лише тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_14 у разі визнання його винним, та вагомістю наявних доказів про вчинення ним інкримінованого злочину.

Колегія суддів при розгляді чергового клопотання щодо застосування (продовження або зміни) запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_14 бере до уваги мотиви та аргументи, викладені як в клопотанні сторони обвинувачення, так і в клопотанні сторони захисту, а також звертає увагу на оцінку колегії суддів Рівненського апеляційного суду щодо підстав та мотивів, викладену в ухвалі щодо застосування запобіжного заходу обвинуваченому у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегією суддів у даному випадку взято до уваги правовий висновок ЄСПЛ, наведений у рішенні у справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На теперішній час аргументи прокурора щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зазначені у клопотанні про продовження строку застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту від 12.01.2026 не змінилися, як не змінилися й наведені вище обставини справи, що були оцінені колегією суддів Рівненського апеляційного суду.

Захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_9 подано клопотання про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у визначену пору доби. В клопотанні захисник вказує, що прокурором не дотримані вимоги чинного законодавства щодо доведення існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які є підставою для застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів при вирішенні вказаного клопотання прокурора щодо доведення існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які є підставою для застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу, зауважує наступне.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися в світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Тобто, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_14 від суду в контексті тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, не може бути самостійною підставою для утримання особи під вартою, що неодноразово зазначалося у рішеннях ЄСПЛ та вимог ст. 5 Конвенції (мається на увазі «Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року»), зокрема у рішенні ЄСПЛ від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою» повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахування наявності родинних та дружніх зав`язків обвинуваченого ОСОБА_14 зі свідками, які не допитані як свідки під час судового розгляду, не доводить ризику тиску на вказаних осіб з метою зміни чи відмови від давання показань.

Складовою загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження доказів, а тому місцевий суд не в праві посилатись на вказаний запис без його дослідження.

Тому, зважаючи на вищенаведені обставини, беручи до уваги думку суду апеляційної інстанції при винесенні ухвали про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, колегія суддів зазначає, що не може посилатися на наявний в матеріалах справи аудіозапис, в якому зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_14 погрожує свідкам, як ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_14 на свідків, оскільки такий у судовому засіданні не досліджувався і в клопотанні їх прізвищ не вказано.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_14 іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності судом не може братися до уваги, оскільки в силу положення ст. 89 КК України, ОСОБА_14 вважається таким, що раніше не судимий. Вказана позиція зазначена в ухвалі Рівненського апеляційного суду відносно ОСОБА_14 від 12.10.2025 та базується на правовому висновку Касаційного кримінального суду у справі № 739/1140/18. Зважаючи на вищевказану практику колегія суддів зазначає, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до покарання і за визначених законом умов тягне настання для такої особи відповідних наслідків. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку на теперішній час аргументи прокурора щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зазначені у клопотанні про продовження строку застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту від 12.01.2026, не змінилися, однак наведені вище обставини справи, оцінені судом вказують на відсутність достатніх підстав щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Принцип пропорційності у кримінальному процесі, згідно з практикою ЄСПЛ, вимагає балансу між цілями держави (покарання, запобігання злочинам) та правами особи, змушуючи обмежувальні заходи бути необхідними, адекватними, і найменш обтяжливими, що є ключовим критерієм оцінки правомірності втручання у права людини.

Колегія суддів, зважаючи, на ту обставину, що існування ризиків має відповідають стандартам доведення, сформованим практикою ЄСПЛ, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу обвинуваченому приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Застосування обвинуваченому ОСОБА_14 строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти завдань провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_16 .

Підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_16 є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також існування та не зменшеність до теперішнього часу ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може знову залишити своє місце проживання, буде переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_16 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або не продовження строку тримання під вартою, може призвести до спілкування обвинуваченого з іншими, не встановленими на цей час співучасниками злочинів, розробляння стратегії дій, спрямованих на уникнення від кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_16 підтримував близькі стосунки з іншими співучасниками злочину, зокрема ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , а також з особами, показання яких мають значення для досудового розслідування, зокрема, з тими особами, які були свідками приховування злочинів.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у процесуальній поведінці обвинуваченого та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_16 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на свідків, шляхом висловлення погроз, умовлянням чи переконанням, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі завідомо неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Крім того, встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_16 може здійснити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки за матеріалами слідства обвинувачений ймовірно брав участь у викраденні потерпілої ОСОБА_7 та закінченому замаху на умисне вбивство останньої, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, при цьому не маючи джерела доходів та засобів для існування, що на думку сторони обвинувачення у випадку не продовження строку застосування відповідного запобіжного заходу може спонукати обвинуваченого ОСОБА_16 до вчинення кримінальних правопорушень і в подальшому.

Також відповідно до положень ст. 178 КПК України суд враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_16 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях;

- відсутність у ОСОБА_16 постійного місця роботи;

- ризик продовження протиправної поведінки.

Вищевказані ризики враховувалися слідчим суддею під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й на даний час вони жодним чином не зменшилися, не зникли та продовжують існувати.

На думку колегії суддів застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, в першу чергу існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від досудового розслідування та суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні. Продовження обвинуваченому ОСОБА_16 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти завдань провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Відповідно до ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з чим визначення розміру застави у разі прийняття рішення про продовження строку тримання під вартою є недоцільним.

Щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_17 .

Відносно ОСОБА_17 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з одночасним покладенням ряду процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Підставою для продовження строку дії обов`язків є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які не зменшилися до теперішнього часу та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вищевказані ризики враховувалися слідчим суддею під час вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, при продовженні строку дії обов`язків Рівненським районним судом Рівненської області й на даний час вони жодним чином не зменшилися, не зникли та продовжують існувати.

У ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_17 підтримував близькі стосунки з іншими співучасниками злочину - обвинуваченими ОСОБА_15 і ОСОБА_20 , а також з особами, показання яких мають значення для судового розгляду, зокрема, з тими особами, які були свідками приховування злочинів, які були предметом досудового розслідування у цьому провадженні.

Вказані обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_17 має можливість незаконно впливати на свідків, шляхом висловлення погроз, умовлянням чи переконанням, з метою примушування їх відмовитися від дачі показань або до дачі завідомо неправдивих показань для уникнення ним та іншими співучасниками кримінального правопорушення кримінальної відповідальності.

Також відповідно до положень ст. 178 КПК України суд при розгляді клопотання прокурора враховує:

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_17 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується;

- ризик продовження протиправної поведінки.

Процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, покладені на обвинуваченого ОСОБА_17 , здатні запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення обвинуваченим невідворотності покарання за їх вчинення, істотно зменшують ризик того, що обвинувачений буде переховуватися від суду.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_17 строку покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.Вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_17 строку покладених обов`язків забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Аналізуючи зміст заявлених прокурором клопотань, суд визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ризики, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для продовження запобіжного заходу щодо кожного з обвинувачених не зменшилися і на даний час.

Наведені прокурором в клопотаннях підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_16 , цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_14 та продовження обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України ОСОБА_17 є належним чином обґрунтованими і вмотивованими, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, а саме того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення на даний час не змінилися.

Наведені в клопотаннях, поданих прокурором щодо продовження запобіжних заходів відносно кожного з обвинувачених, ризики доводяться матеріалами кримінального провадження, у тому числі тими, що характеризують кожного з обвинувачених, їх вік та стан здоров`я.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону Украини "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися о уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу кожному з обвинувачених враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів до кожного з обвинувачених, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Кучерук проти України».

Відповідно до п.5 розділу 1 Глави ІІІ наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України" від 14.06.2019 ув`язнених і засуджених, підозрюваних або обвинувачених в одному й тому самому кримінальному провадженні, за наявності відповідного рішення особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження, тримають роздільно.

Обвинуваченому ОСОБА_15 у даному кримінальному провадженні обраний, а в подальшому продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до вищезазначених положень суд вважає за необхідне ув`язнених обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в даному кримінальному провадженні тримати роздільно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання учасників судового розгляду задовольнити частково.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у визначену пору доби строком на 2 місяці, тобто до 20 березня 2026 року, заборонивши йому з 23 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжити строк процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_14 , а саме:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-

-залишити на зберіганні відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не відвідувати місця проживання та роботи свідків та потерпілої ОСОБА_7 ;

-

- утримуватися від спілкування з обвинуваченими, потерпілою ОСОБА_7 та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити на два місяці, тобто до 20 березня 2026 року без визначення розміру застави.

Обвинуваченому ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає по АДРЕСА_2 , продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, в забезпечення обраного йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, строком на 2 місяці, тобто до 20 березня 2026 року, а саме:

- прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною періодичністю;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- залишити на зберіганні відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ув`язнених обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 під час виконання запобіжного заходу у виді тримання під вартою тримати роздільно.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3