Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4498/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/330/26
Категорія 399 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з матеріалами кримінального провадження за №0000054 від 17.01.2025 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2025 року, ухваленого відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 29 серпня 2025 року між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначене йому узгоджене сторонами угоди покарання: за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавленні волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавленні волі з конфіскацією майна.

Відповідно до угоди, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 25.11.2024, та призначено ОСОБА_3 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавленні волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховано з часу набрання цим вироком законної сили.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_3 час перебування його під вартою з 13.08.2025 до вступу вироку у законну силу.

Окрім цього, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та скасовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Не погодившись з вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить призначити більш м`яке покарання з випробуванням, оскільки має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, вважаю, що у відкритті провадження за скаргою слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Зазначений перелік меж і підстав, з яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено, є вичерпним.

Так, кримінальним процесуальним законом визначено суттєві особливості розгляду кримінальних проваджень на підставі угод (диференціація процесуальної форми). Главою 35 КПК України встановлено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення або угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, порядок судового провадження на підставі угоди.

За змістом ч. 2 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого видно, що він не погоджується із вироком суду першої інстанції в частині визначеного судом покарання, вважає його надто суворим і таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості визначаються, серед іншого, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

З технічного запису та журналу судового засідання від 11 грудня 2025 року слідує, що прокурор, обвинувачений та захисник просили суд затвердити угоду і призначити ОСОБА_3 покарання згідно з угодою про визнання винуватості. При цьому відповідно до вимог ст. 474 КПК України суд, окрім іншого, з`ясував у обвинуваченого, чи розуміє він наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, а також детально роз`яснив вид і розмір покарання, за підписаною угодою, та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. З цією метою судом, навіть, надавалася перерва для спілкування із захисником та вільного вибору зробленої в подальшому позиції.

З наявної в матеріалах провадження угоди про визнання винуватості слідує, що сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, з подальшим визначенням остаточного покарання на підставі ст.70, ч.1, 4, 5, ст.71 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Тобто, в цій угоді про визнання винуватості було чітко визначено конкретний термін покарання, яке має бути призначено ОСОБА_3 як за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, та термін остаточного покарання, визначеного на підставі ст.ст.70, 71 КК України.

Зазначене узгоджується із постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа №161/8590/19, провадження № 51-5646 км 19).

Судом першої інстанції затверджено письмовий варіант угоди про визнання винуватості та призначено ОСОБА_3 узгоджене та усвідомлене сторонами угоди покарання у чіткій відповідності з умовами укладеної сторонами угоди. Судове провадження проведено з дотриманням передбаченої ст.474 КПК України процедури.

Отже, оскільки судом першої інстанції визначено ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання у чіткій відповідності з умовами укладеної сторонами угоди, з урахуванням положень ст. 394 КПК України, вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2025 року за обставин, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, а саме з підстав незгоди з визначеним судом першої інстанції строком покарання, в цьому випадку не може бути оскаржений обвинуваченим.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що апеляційна скарга подана на судове рішення виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим, згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу, у зв`язку з чим у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 394, 399 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2025 року, ухваленого відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, які її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Суддя: