Номер провадження: 11-сс/813/1603/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представників власника майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2025 про арешт майна у к/п №0000229 від 05.03.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000229 від 05.03.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та було накладено арешт на вилучений під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон iPhone 15 PRO, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 шляхом позбавлення права на володіння, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту у порядку встановленому КПК України

Обґрунтовуючи прийняте рішення про арешт майна, слідчий суддя вказував на те, мобільний телефон у повному обсязі відповідає критеріям речового доказу, міг бути знаряддям злочину що свідчить про необхідність його збереження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_8 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що, оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що порушує усталену практику ЄСПЛ з таких підстав:

- ОСОБА_8 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, в ході проведення обшуку за місцем його проживання не було виявлено жодних документів чи інформації, які мають відношення до предмета розслідування;

- ОСОБА_8 добровільно надав пароль від телефону, розблокував його, тобто сприяв органу досудового розслідування. Відтак, з огляду на відсутність системи логічного захисту, орган досудового розслідування мав достатньо часу для проведення його огляду;

- фактично клопотання прокурора містить формальне посилання на приписи ст. 170 КПК України та не містить мети накладення арешту;

- накладення арешту при зазначених обставинах не є співмірним завданням кримінального провадження;

Враховуючи викладені обставини, представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 25.07.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та зобов`язати слідчого повернути вилучене у ОСОБА_8 майно.

У судовому засіданні апеляційного суду представники власника майна підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_9 направив на адресу апеляційного суду заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу представника за його відсутності, проти її задоволення заперечував.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування к/п №0000229 від 05.03.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Так, до Одеського управління ДВБ НП України надійшла оперативна інформація щодо незаконної діяльності групи «бігунків», які налагодили корупційну схему з отримання неправомірної вигоди від службових осіб підприємств за послуги в територіальних сервісних центрах МВС в Одеській області по ухиленню від виконання вимог Постанови КМУ №1921 від 28.12.2000 «Про затвердження Положення про військово-транспортний обов`язок».

В ході виконання доручення оперативним підрозділом встановлено, що до вчинення кримінальних правопорушень причетні зокрема: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 які можуть зберігати речі та документи, що мають доказове значення у кримінальному провадженні за адресами мешкання.

Згодом, 08.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 та був виявлений і вилучений мобільний телефон.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту прокурорвизначив метою накладення арешту на майно збереження речових доказів (а.с. 6).

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання прокурора не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах визначених кримінальним процесуальним законодавством.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими аргументи представника власника майна з приводу того, що до клопотання не надано доказів, що в мобільному телефоні міститься інформація, яка має відношення до зазначеного кримінального провадження.

Визначення слідчим майна речовими доказами у кримінальному провадженні за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у накладенні арешту.

Зі змісту протоколу обшуку вбачається, що ОСОБА_8 не перешкоджав огляду мобільного телефону, натомість на момент апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали матеріали справи не містять відомостей з приводу того, чи містить вилучене майно інформацію, яка має значення для зазначеного провадження.

Загальні посилання прокурора у його заяві на те, що телефон містить відомості, які є важливими для зазначеного кримінального провадження не є достатніми для накладення арешту з огляду на відсутність відповідних доказів.

Колегія суддів враховує ту обставину, що триває досудове розслідування, проводиться ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, однак зауважує, що наявні у матеріалах справи матеріали у поєднанні із загальними доводами клопотання та відсутністю у ОСОБА_8 будь-якого процесуального статусу у зазначеному кримінальному провадженні не можуть бути безумовними підставами для накладення арешту на майно.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що з моменту проведення обшуку минуло більше 2 місяців, відтак обґрунтування необхідності накладення арешту на майно виключно відомостями, отриманими в ході виконання доручення не є достатнім для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

При цьому, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів не виключає відношення вилученого мобільного телефону, до предмету доказування, однак, у зв`язку із зазначеними вище обставинами вважає за необхідне повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо відношення вилученого майна до обставин, які встановлюються в ході проведення досудового розслідування.

Отже, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2025 про арешт вилученого 08.07.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , мобільного телефону iPhone 15 PRO у к/п № НОМЕР_3 від 05.03.2025 за ч. 3 ст. 369-2 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_20 про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого 08.07.2025 в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , повернути прокурору-процесуальному керівнику у к/п №0000229 від 05.03.2025 для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4