справа № 462/1852/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000859 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку з інвалідністю, 2014 року народження, працюючого директором благодійної організації «Благодійний фонд «Опіка майбутнього», місце проживання якого зареєстроване та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 16.10.2024 року близько 12.18 год., перебуваючи на автомобільній стоянці ТРЦ «Victoria Gardens», що на вул.Кульпарківській, 226 А у м.Львові, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, під час зустрічі з ОСОБА_6 , дав останньому вказівку сісти в автомобіль марки «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , де надав ОСОБА_6 поради, вказівки, та підтвердив надані на попередній зустрічі 23.09.2024 року усні гарантії щодо можливості організувати його переправлення через державний кордон України до Угорщини, через пункт пропуску в Закарпатській області, або поза пунктами пропуску на автомобілі чи на човні, забезпечить засіб пересування та безперешкодний супровід ОСОБА_6 до Закарпатської області, за що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в загальній сумі 7500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на вказану дату становить 309075 грн., в якості «авансу» за свої послуги.

28.11.2025 року між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до вимог ст.472 КПК України.

Згідно з укладеною угодою, обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.3 ст.332 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести ОСОБА_4 , із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі 18183 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 309111 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

У судовому засіданні 10.12.2025 року прокурор ОСОБА_3 просила затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена із ОСОБА_4 , оскільки така угода відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав угоду про визнання винуватості, при цьому, він повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, і пояснив, що повністю розуміє свої права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки невиконання даної угоди.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки ОСОБА_4 добровільно уклав таку угоду із прокурором, ознайомлений і погоджується з умовами угоди, а зміст угоди відповідає вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з положеннями ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, не тяжких злочинів, тяжких злочинів; окремих категорій особливо тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме: в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України та сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому з корисливих мотивів.

Таке кримінальне правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Судом встановлено, що при укладенні угоди обвинувачений цілком розуміє права визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.469, 472 КПК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

При цьому, при вирішенні питання затвердження узгодженого сторонами покарання, суд виходить із наступного.

За змістом ч.1 ст.69 КК України рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Попри це, суд бере до уваги конкретні обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, позицію обвинуваченого, який беззаперечно визнав вину, добровільно брав участь у слідчих діях, відсутність обтяжуючих обставин, а також встановлені судом дані про його особу, що він не судимий, працює директором благодійної організації «Благодійний фонд «Опіка майбутнього», яка займається соціальною допомогою (т.2, а.с.24), за що неодноразово отримувала подяки за надану допомогу (т.2, а.с.25, 26, 34, 35), здійснює волонтерську діяльність у благодійних проектах, транспортує гуманітарну допомогу (т.2, а.с.27, 32, 33), має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з інвалідністю (т.2, а.с.15, 16), батьків, за якими він здійснює опіку (т.1, а.с.240, т.2, а.с.19, 20), за місцем проживання характеризується виключно позитивно (т.2, а.с.23).

Крім того, суд враховує як пом`якшуючу покарання обставину те, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно розпорядився внесеними його братом - ОСОБА_8 як застава коштами в розмірі 242240 грн. шляхом їх звернення на користь Збройних Сил України, на підтвердження чого обвинувачений надав письмову заяву заставодавця ОСОБА_8 про перерахування вказаних коштів на підтримку Збройних Сил України (т.2, а.с.13).

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.07.2023 року у справі №442/2407/22, де зазначено, що перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України може розглядатися судом, як пом`якшувальна обставина.

Враховуючи викладене, суд погоджується із можливістю використання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.332 КК України, призначивши йому основне покарання у виді штрафу у розмірі 18183 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 309111 грн.

Також суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у частині першій статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Беручи до уваги, що сторони погодили в укладеній угоді непризначення на підставі ст.69 КК України обвинуваченому додаткових покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та конфіскації майна, що підтвердили у судовому засіданні, суд, враховуючи вказані обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, вважає можливим відповідно до ч.2 ст.69 КК України не застосовувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , визначені санкцією ч.3 ст.332 КК України додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та конфіскації майна.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , призначення йому узгодженого сторонами покарання із застосуванням ч.1, 2 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.332 КК України, у виді штрафу в розмірі 18183 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 309111 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна, оскільки таке покарання буде справедливим, необхідними та достатнім для виправлення останнього, його перевиховання, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 17.10.2024 року та 06.12.2024 року (а.с.140-141, 144-145) було накладено арешти на речові докази - мобільний телефон марки «Самсунг», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 ; імітаційні (несправжні) грошові кошти - 75 купюр номіналом 100 (сто) доларів США в сумі 7500 (сім тисяч чотириста) доларів США, які мають однакову серію та номер - РВ82234716Р; копії медичних документів у кількості 5 шт на 5 арк; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen», моделі «Jetta», р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_9 ; ключі до транспортного засобу у кількості 3 шт з брелком; автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Jetta», р.н. НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ 1) НОМЕР_6 ІМЕІ 2) НОМЕР_7 із сім-картою мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_8 , а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, а мобільний телефон марки «Самсунг», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen», моделі «Jetta», р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_9 ; ключі до транспортного засобу у кількості 3 шт з брелком; автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Jetta», р.н. НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ 1) НОМЕР_6 ІМЕІ 2) НОМЕР_7 із сім-картою мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_8 , повернути ОСОБА_11 , як власнику, імітаційні (несправжні) грошові кошти - 75 купюр номіналом 100 (сто) доларів США в сумі 7500 (сім тисяч чотириста) доларів США, які мають однакову серію та номер - РВ82234716Р, знищити, копії медичних документів у кількості 5 шт на 5 арк, залишити в матеріалах судової справи.

Також, враховуючи, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.10.2024 року з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання було накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 22320897, загальною площею 125,1 кв.м., та земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0005, з реєстраційним номером 236, площею 0,142 га., як і на праві власності належать ОСОБА_4 , тому, у зв`язку із непризначенням судом додаткового покарання у виді конфіскації майна арешт, вказаного житлового будинку та земельної ділянки слід скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 20355,84 грн., а саме за проведення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз криміналістичних експертиз відеозвукузапису №5166-Е від 04.03.2025 року та №5029-Е від 04.03.2025 року (т.1, а.с.193, 222), оскільки проведення вказаних експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим злочину.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 18.10.2024 року відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно визначено розмір застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 грн.

21.10.2024 року заставодавець ОСОБА_8 вніс за підозрюваного ОСОБА_4 заставу у вказаному розмірі, в зв`язку з чим останній був звільнений з-під варти (т.1, а.с.243, 244).

Тобто, з часу внесення застави 21.10.2024 року ОСОБА_4 є особою, відносно якої у кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час можливого апеляційного розгляду запобіжний захід у вигляді застави, застосований до нього, слід залишити до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.124, 174, 368-371, 373-376, 394, 472, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000859, укладену 28 листопада 2025 року між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі вісімнадцяти тисяч сто вісімдесят три неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 309111 грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у вигляді застави, - залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 242240 грн., сплачену 18.10.2024 року заставодавцем ОСОБА_8 , перерахувати на користь Збройних Сил України (одержувач: Міністерство оборони України; ; назва банку: Державна казначейська служба України, м.Київ; МФО: 820172; реєстраційний рахунок: UA2018611).

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 20355,84 грн.

Скасувати накладені ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 17.10.2024 року та 06.12.2024 року арешти на майно і вирішити долю речових доказів наступним чином:

- мобільний телефон марки «Самсунг», IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , видане на ім`я ОСОБА_9 ; ключі до транспортного засобу у кількості 3 шт з брелком; автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Jetta», номерний знак НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_4 ;

- мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ 1) НОМЕР_6 ІМЕІ 2) НОМЕР_7 із сім-картою мобільного оператора зв`язку «Лайфсел» НОМЕР_8 , - повернути ОСОБА_11 , як власнику;

- імітаційні (несправжні) грошові кошти - 75 купюр номіналом 100 (сто) доларів США в сумі 7500 (сім тисяч чотириста) доларів США, які мають однакову серію та номер - РВ82234716Р - знищити;

- копії медичних документів у кількості 5 шт на 5 арк - залишити в матеріалах судової справи.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.10.2024 року арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 22320897, загальною площею 125,1 кв.м., та земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0005, з реєстраційним номером 236, площею 0,142 га., які на праві власності належать ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1