Справа № 165/3422/25
Провадження № 1-кп/156/131/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2025 за №0000193, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Митрофані Нижньогірського району АР Крим, громадянина України, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 12.11.2024 за ч. 1 ст.309 до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн., який не сплачено, судимість не погашена та не знята,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000193 від 01.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.317 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 15.12.2025 подав клопотання, у якому просив продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання зазначав, що строк обраного обвинуваченому запобіжного заходу спливає 19.12.2025, однак на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, у тому числі, тяжких кримінальних правопорушень, не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, а тому існує ризик того, що він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальні відповідальності за вчинене. Окрім цього, обвинувачений має реальну можливість чинити на свідків незаконний тиск з метою їх відмови від надання показань з приводу відомих обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки останньому відомі їх дані. Наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень підтверджується тим, що обвинувачений має не зняту та не погашену судимість за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 12.11.2024, яким його засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу, який не сплачено. При цьому ОСОБА_4 знову обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних з незаконним збутом психотропних речовин. Зазначене свідчить про те, що належних висновків після засудження обвинувачений не зробив та знову вдався до протиправних дій з метою особистого збагачення. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що інші, більш м?які запобіжні заходи, не зможуть запобігти вищенаведеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечували, захисник просила обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з огляду на те, що її підзахисний є учасником бойових дій та доглядає за матір?ю, яка є особою з інвалідністю другої групи. У випадку продовження строку тримання під вартою, захисник просила зменшити розмір застави.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 29.07.2025, яка залишена в силі ухвалою Волинського апеляційного суду від 06.08.2025, щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.09.2025 включно та визначено заставу у розмірі 90840 грн.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 21.10.2025 ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 19.12.2025. Розмір застави та умови її внесення, що визначений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 29.07.2025 (справа №165/2682/25), залишено без змін.

Відповідно до ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 даної статті.

Поняття «обґрунтована підозра», з огляду на викладені висновки в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об?єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На переконання суду, у матеріалах справи міститься достатньо фактів й інформації, які переконливо свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри.

При цьому, слід зауважити, що питання обґрунтованості повідомленої ОСОБА_4 підозри неодноразово з`ясовувалось при вирішенні питання про обрання та продовження йому запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає, що підозра ОСОБА_4 є обґрунтованою до ступеню необхідного для даної стадії процесу.

Ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час розгляду клопотання стороною обвинувачення доведено існування ризику вчинення обвинуваченим дій, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - наявна реальна вірогідність переховування останнього від суду.

Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких (ч.2 ст.307 КК України) максимальна санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна. Так, обвинувачений, розуміючи невідворотність покарання у разі визнання його судом винним, з метою ухилення від відбуття реального покарання, передбаченого санкцією статті, може переховуватись від суду.

Аналізуючи вказаний ризик, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, судом враховуються дані, які характеризують особу обвинуваченого, який офіційно не працює, неодружений, дітей на утриманні не має, є учасником бойових дій, раніше судимий.

На переконання суду, дані які характеризують особу обвинуваченого не є тими обставинами, які виключають або суттєво зменшують ризик втечі, не слугують достатнім стримуючими факторами для забезпечення його належної процесуальної поведінки з урахуванням обставин вказаного кримінального провадження.

Також, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо наявності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Так, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 шляхом погроз або вмовлянь може незаконно вплинути на свідків з метою зміни або надання вигідних для нього показань. Також слід зазначити, що свідки ще не допитані, при цьому вони надають покази суду безпосередньо, саме ці докази суд покладає в основу прийнятого рішення.

Ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, також не можна виключати, оскільки ОСОБА_4 має не зняту та не погашену судимість за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 12.11.2024, яким його засуджено за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді штрафу в сумі 17000 гривень. У даному провадженні ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких корисливих злочинів, пов`язаних з незаконним збутом психотропних речовин, перший із яких вчинений менш ніж через п`ять місяців після засудження. Вказане свідчить про те, що обвинувачений належних висновків не зробив та знову вдався до протиправних дій. При цьому, високою є імовірність продовження його злочинної діяльності саме з метою особистого збагачення, оскільки обвинувачений ніде офіційно не працює та особистих легальних постійних джерел прибутку не має.

Стороною захисту встановлені ризики жодним чином не спростовані. Не спростовує їх існування, зокрема, наявність у обвинуваченого статусу учасника бойових дій, а також наявність інвалідності у його матері. Більше того, стороною захисту жодним чином не доведено, що обвинувачений здійснює догляд за своєю матір?ю.

Слід зауважити, що ЄСПЛ орієнтує національні суди при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою розглянути альтернативні засоби забезпечення явки особи до суду.

Судом вивчалась можливість застосування щодо обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, однак, враховуючи обґрунтованість підозри, доведеність трьох передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, а також дані, які характеризують його особу, не знайшов для цього підстав. На переконання суду, інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить належне виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим. Окрім цього, в ході розгляду клопотання не встановлено обставин, що обвинувачений за станом здоров`я не може перебувати в умовах слідчого ізолятора.

Відповідно до п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Як зазначено в п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превуалює над принципом поваги до свободи особистості».

У даному випадку ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у скоєнні тяжкого злочину, вчиненому повторно та пов`язаного з незаконним збутом психотропних речовин, у цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ. Крім того, суд не може лишити поза увагою обставини скоєння кримінальних правопорушень, що також підтверджує соціальну неприйнятність вчинених діянь та виправдовує вимушене обмеження прав обвинуваченого.

З урахуванням досліджених доводів сторін, матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, обставин вчинених правопорушень, суд вважає, що запобігти ризикам, що продовжують існувати і забезпечити можливість судового розгляду кримінального провадження може виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому слід зауважити, що закінчити розгляд справи до закінчення строку запобіжного заходу не є можливим з причин, що не залежать від суду, а тому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.

У частині клопотання сторони захисту щодо зменшення розміру застави суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч.4 ст.182 КПК України).

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 29.07.2025, яка залишена в силі ухвалою Волинського апеляційного суду від 06.08.2025, ОСОБА_4 визначено заставу у розмірі 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90840 грн.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні, у тому числі, тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КПК України. Застава ОСОБА_4 визначена у розмірі ближче до мінімальної межі, що визначений ч.5 ст.182 КПК України. При цьому стороною захисту не наведено жодних обставин для зменшення розміру застави, зокрема того, що менший розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, або що розмір застави є непомірним для нього.

Таким чином, суд вважає визначений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 29.07.2025 розмір застави у даному випадку є достатнім та необхідним для забезпечення кримінального провадження, а тому зменшенню на теперішній час не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 199, 314-317, 331, 372, 395 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят днів), тобто з 16.12.2025 до 13.02.2026 включно.

Розмір застави та умови її внесення, що визначений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 29.07.2025 (справа №165/2682/25) - залишити без змін.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання у частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена на підставі п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України безпосередньо до Волинського апеляційного суду впродовж п`яти днів з дня її проголошення (для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення).

Головуючий - суддя: ОСОБА_1