Справа №:755/9063/25
Провадження №: 1-кс/755/4825/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2025 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Молдова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого приватним нотаріусом, який має на утриманні дитину 2025 року народження, не судимого, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001667 від 15.05.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4,5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України,

в с т а н о в и л а :

старша слідча СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , звернувся до слідчої судді із зазначеним клопотанням.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у місті Києві, перебувають матеріали досудового розслідування № 0001667 від 15.05.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4,5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи службовою особою, яка у встановленому законом порядку наділена публічно-владними повноваженнями та виконувала функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, діючи у межах своїх службових повноважень, достовірно знаючи вимоги чинного законодавства у сфері державної реєстрації прав, вчинив службову недбалість за таких обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

Таким чином, державним реєстратором є посадова особа, яка діє від імені держави, представляє її інтереси і наділяється публічно-владними повноваженнями щодо внесення відповідних записів до державних реєстрів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України вбачається, що службовими особами визнаються, зокрема, особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється, серед іншого, законом.

Враховуючи наведене, під час реалізації функцій держави в частині державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень нотаріуси, у тому числі приватні, під час виконання функцій державного реєстратора перебувають у статусі службових осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09 жовтня 2023 року №1410/6 «Про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності ОСОБА_5 », відповідно до статті 24 Закону України «Про нотаріат», Положення про порядок реєстрації приватної нотаріальної діяльності та заміщення приватного нотаріуса, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 березня 2011 року за № 871/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 березня 2011 року за № 388/19126 зареєстровано приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_5 по Київському міському нотаріальному округу (свідоцтво № НОМЕР_1 від 27.07.2023).

09 жовтня 2023 року ОСОБА_5 склав присягу нотаріуса, згідно з якою він урочисто присягнув виконувати обов`язки нотаріуса чесно і сумлінно, згідно з законом і совістю, поважати права та законні інтереси громадян і організацій, зберігати професійну таємницю, скрізь і завжди берегти чистоту високого звання нотаріуса.

Так, 28.01.2025, перебуваючи за місцем здійснення нотаріальної діяльності за адресою: АДРЕСА_3 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - державним реєстратором ОСОБА_5 прийнято від ОСОБА_7 заяву від 28.01.2025 № 64823018 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :72:279:0027, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер нерухомого майна 000).

Згідно з відомостями Державного реєстру прав до вищезазначеної заяви додано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) № 1061 від 04.06.2010, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_8 (далі - Свідоцтво).

Крім того, приватним нотаріусом ОСОБА_5 отримано відомості з Державного земельного кадастру від 28.01.2025 № 80741315 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :72:279:0027.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон).

Згідно із вимогами законодавства в сфері державної реєстрації, що діяло на момент вчинення реєстраційних дій приватним нотаріусом ОСОБА_5 , визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав.

Так, однією із засад державної реєстрації прав, яка встановлена пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Крім того, пунктом 4 частини третьої статті 10 Закону встановлено, що державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Пунктом 5 частини 3 статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження.

Частиною восьмою статті 18 Закону встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Так, частиною першою статті 22 Закону встановлено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 частини першої статті 27 Закону передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (зі змінами) (далі - Порядок № 1127) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV реалізація арештованого майна здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Стаття 62-2 Закону України «Про виконавче провадження» регулює питання оформлення акта про придбання нерухомості у разі реалізації предмета іпотеки державною виконавчою службою. Частиною першою визначено, що після повного розрахунку покупця за придбану нерухомість на підставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки та документів, що підтверджують розрахунок за придбану нерухомість, державний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про іпотеку» протягом п`яти робочих днів з дня отримання державним виконавцем повідомлення та документів, визначених частиною першою цієї статті, державний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки. На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна.

Зі змісту Свідоцтва вбачається, що воно видано приватним нотаріусом ОСОБА_8 відповідно до статті 62-2 Закону «Про виконавче провадження» (реалізація предмета іпотеки) та на підставі акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції від 01.06.2010.

Крім того, відповідно до пункту 248 розділу XXV Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, якщо майно підлягає обов`язковій державній реєстрації, нотаріус зазначає про це в тексті свідоцтва із зазначенням органу, який здійснює таку реєстрацію.

З відомостей Держаного реєстру прав встановлено, що Свідоцтво не містить відомостей про орган, реєстрації Земельної ділянки, придбаної з публічних торгів. Отже, подане для державної реєстрації права власності Свідоцтво не відповідає вимогам вищевказаних нормативно-правових актів.

Так, пунктом 1 частини першої статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором, зокрема у випадку подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством.

Згідно з абзацом першим пункту 14 Порядку № 1127 у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви. При цьому, державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника та у разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у ч. 3 цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову у державній реєстрації прав (ч. 2 та ч. 5 ст. 23 Закону).

Статтею 24 Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо серед іншого, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом (ч. 3), наявні суперечності між заявленим та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п. 5), після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав (п. 8).

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.02.2025 № 411188717, сформованої приватним нотаріусом ОСОБА_5 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, міститься запис про обтяження (арешт нерухомого майна) земельної ділянки площею 0,077 га, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Промениста, 24, яке зареєстровано 31.07.2010 № 10095331 на підставі постанови слідчого про визнання речовими доказами та накладення арешту від 20.07.2010.

Відповідно до пункту 40 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (далі - Порядок № 1141), визначено, що відомості невід`ємної архівної складової частини Державного реєстру прав використовуються державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію прав, їх обтяжень, у тому числі з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та/або погашення у випадках, передбачених цим Порядком.

Пунктом 42 Порядку № 1141 передбачено, що у разі коли під час проведення державної реєстрації права власності державним реєстратором встановлено також наявність записів про інше речове право та суб`єкта такого права, про обтяження речового права та суб`єктів обтяження в невід`ємній архівній складовій частині Державного реєстру прав, зазначені записи переносяться до Державного реєстру прав шляхом внесення відомостей, передбачених пунктами 31 та 32 цього Порядку, разом з відомостями про: реєстраційний номер запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек; дату і час державної реєстрації іншого речового права, похідного від права власності, обтяження речового права у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та/або Державному реєстрі іпотек.

При цьому, приватним нотаріусом ОСОБА_5 під час проведення державної реєстрації прав на Земельну ділянку не перенесено відомості про обтяження речового права та суб`єктів обтяження, які містяться в невід`ємній архівній складовій частині Державного реєстру прав № 10095331 від 31.07.2010 до відкритого розділу № 000 Державного реєстру прав.

За вищевикладених обставин ОСОБА_5 , будучи службовою особою, яка у встановленому законом порядку наділена публічно-владними повноваженнями та виконувала функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у порушення вимог статей 3, 10, 18, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 40, 42 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, маючи відповідну освіту, теоретичні знання та практичні навички, реальну можливість належним чином виконати покладені на нього службові обов`язки та повноваження, без будь-якого психічного чи фізичного примусу, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, 03 лютого 2025 року, перебуваючи за адресою місця здійснення нотаріальної діяльності: АДРЕСА_3 , маючи повноваження зупинити розгляд заяви або відмовити у державній реєстрації прав, провів державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :72:279:0027, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі документів, що не відповідали вимогам законодавства та без перенесення відомостей про обтяження речового права, які містилися в невід`ємній архівній складовій частині Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до відкритого розділу Державного реєстру прав за реєстраційним номером 000, внісши відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внаслідок чого зазначена земельна ділянка незаконно вибула з володіння ОСОБА_9 , чим спричинено тяжкі наслідки у вигляді майнової шкоди у великому розмірі, між якими та діями ОСОБА_5 наявний прямий причинний зв`язок.

Підставою для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України стала наявність достатніх доказів, зібраних під час проведення досудового розслідування, а саме: протокол допиту свідка; протоколами огляду документів; документами отриманими під здійснення тимчасового доступу;

- інформацією, наданою уповноваженими органами;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 будучи обізнаним про міру покарання за нетяжкий злочин, зокрема, санкція статті передбачає позбавлення волі на строк від 2 до 5 років, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків та потерпілого.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді застави є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності та збереження власного авторитету, як спеціаліста, здійснення впливу на інших учасників кримінального провадження.

Беручи до уваги те, що на даний час існують ризики, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_5 може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_5 може здійснювати вплив на свідків та потерпілого у кримінальному провадження, з метою зміни їх показів, або відмови від надання будь-яких показів слідчому.

Тому, на думку органу досудового розслідування доцільно при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, із врахуванням майнового стану підозрюваного та спричинених збитків у кримінальному провадженні, достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі не менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з кваліфікуючою ознакою - спричинення тяжких наслідків.

На підставі вищевикладеного, враховуючи що у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності свідчать про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, беручи до уваги його тяжкість та специфіку, а також те, що у разі визнання ОСОБА_5 , винним у вчиненні інкримінованого злочину йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, є підстави вважати, що запобіжним заходом, який здатний забезпечити належну поведінку ОСОБА_5 , є лише застава. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Даних, які б вказували на неможливість обрання стосовно ОСОБА_5 , вказаного запобіжного заходу, в ході досудового розслідування не встановлено.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вважається доцільним покладення на підозрюваного ОСОБА_5 наступних, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків: прибувати за викликом слідчого, прокурора ; не відлучатись із населеного пункту, у якому він проживає, а саме з міста Києва; повідомляти слідчого у кримінальному провадженні, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, враховуючи обставини викладені у клопотанні.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 зазначив, що ризики не обгрунтовані, як і сама підозра. Зауважив, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки. Просив долучити відповідні документи та застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Слідча суддя, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, долучені до нього документи, дійшла такого висновку.

За вказаним фактом 15 травня 2022 року відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4,5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно реєстраційний номер № 0001667.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідча обґрунтовує доводи клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розписки підозрюваного та захисника щодо вручення їм копій клопотання про застосування запобіжного заходу у виді застави, а також копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчою виконані вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України.

16.12.2025 у кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4,5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу у виді застави, слідча суддя враховує вимоги ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що у даному випадку стороною обвинувачення дотримано, оскільки наявні, на цей час докази у провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного з цим злочином, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання істинних завдань КПК України визначених ст. 2.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідча суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо ОСОБА_5 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановила.

У судовому засіданні, на думку слідчої судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4,5 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 367 КК України, наявними у справі доказами, зокрема: протоколом допиту свідка; протоколами огляду документів; документами отриманими під здійснення тимчасового доступу; інформацією, наданою уповноваженими органами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідча суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Звертаючись з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави, прокурор при розгляді клопотання довів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, та можливості впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, з метою зміни наданих ними показань. Разом з тим, наявність ризиків, заявлених слідчою у клопотанні, в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, слідча суддя враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваного злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, майновий стан підозрюваного, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, той факт, що він офіційно працює приватним нотаріусом, має на утриманні дитину 2025 року народження, має місце проживання у м. Києві, раніше не судимий.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини у кримінальному провадженні, особу підозрюваного ОСОБА_5 врахувавши вимоги ст. 181 КПК України, слідча суддя приходить до висновку, що вищезазначені обставини у своїй сукупності на даний час істотно знижують наявні ризики, які б виправдовували запобіжний захід у виді застави підозрюваного ОСОБА_5 , а тому слідча суддя вважає за можливе на цій стадії кримінального провадження обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: повідомляти слідчого, прокурора, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри та може забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись, ст. 176-178, 181-184, 186, 194, 196, 197, 309, 369-372 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

у задоволенні клопотання старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погодженому прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

повідомляти слідчого, прокурора, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Визначити термін дії обов`язків, покладених судом, в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 лютого 2026 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, підозрюваному.

Ухвала слідчої судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 50 хв 24 грудня 2025 року.

Слідча суддя: ОСОБА_1