Справа №591/3895/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/392/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/3895/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 05.08.2025 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю, оскільки пред`явлена його підзахисному підозра є необгрунтованою, а висновки слідчого судді з посиланням на ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу є недоречними, зважаючи на те, що дана ухвала в апеляційному порядку не переглядалась. Підзахисний був затриманий 05.05.2025 і до 09.06.2025 утримувався під вартою без належних на те підстав, ризики є недоведеними, проведені ряд слідчих дій, що свідчить про мінімальний ступінь ризиків, ОСОБА_7 , раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, непрацюючих батьків, на утриманні 5 дітей, одна з яких є особою з інвалідністю.

01.08.2025 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про подовження запобіжного заходу, погодженим з прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся начальник відділення УСБУ в Сумській області, яке обгрунтував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 332 КК, досудове розслідування в якому не завершене, а ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, продовжують існувати та не зменшились.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 05.08.2025 підозрюваному ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивувала тим, що досудове розслідування триває, а ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, зазначені в клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися, внаслідок чого відсутні підстави для застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, здійснивши розгляд клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК, дотримавшись вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, так і підстав для його продовження, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. ст. 111, ч. 2 ст. 332 КК, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні. При цьому слідчий суддя врахував вимоги ч. 6 ст. 176 КПК, згідно яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437-442 КК, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК цього Кодексу, застосується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК, тобто тримання під вартою.

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити або спотворити речі і документи, які мають значення для даного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти нові злочини.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів (п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК), а будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя/суд, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88).

Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого досудового розслідування, тому доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість оголошеної підозри є безпідставними і на увагу колегії суддів не заслуговують.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, знищити або спотворити речі, які мають істотне значення для кримінального провадження, перешкоджати краніальному провадженню іншим чином та вчинити нові кримінальні правопорушення. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а також обставини його вчинення підвищують ризик того, що ОСОБА_7 , який має тривалі зв`язки з представниками рф, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Підтверджується матеріалами клопотання й існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , стадію досудового розслідування.

Також було враховано, що підозрюваний може знищити речі і документі, які мають значення для даного кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтувавши наявність цих ризиків в ухвалі. Крім того, на їх існування вказує те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень під час воєнного стану, що вказує на високу суспільну небезпечність підозрюваного.

На переконання колегії суддів, з моменту взяття підозрюваного під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, дані обставини не змінилися, та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які вказують на наявність цих ризиків.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, непрацюючих батьків, на утриманні 5 дітей, то такі не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише в такий спосіб.

Не є слушними і доводи захисника щодо незаконного затримання ОСОБА_7 , оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскарженої ухвали.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

Відповідно ч. 4 ст. 183 КПК, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 109 114-2, 258 258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, і ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 05.08.2025 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4