Справа № 139/863/24
Провадження №11-кп/801/941/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника -адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненням захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 та законного представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 на вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.07.2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Володарка Володарського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, учасника бойових дій, особи з інвалідністю 1 групи внаслідок війни, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 і ч. 4 ст. 153 КК України та засуджено

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді трьох років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 153 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 153 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 визначено за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань сім років позбавлення волі.

Прийнято рішення відраховувати строк відбуття покарання ОСОБА_8 з дня проголошення вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України прийнято рішення зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_8 термін його утримання під вартою у даному кримінальному провадженні з 19 вересня 2024 року до 07 липня 2025 року, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання під вартою.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Прийнято рішення включити інформацію про ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Цивільні позови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням щодо її дітей, в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

ОСОБА_12 відмовлено у позові в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 55249 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сорок дев`ять) гривень 56 копійок на користь держави.

Скасовано повністю арешт майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2024 року (справа № 138/2677/24) в межах кримінального провадження № 0000403.

Вирішено питання з речовими доказами.

УСТАНОВИВ:

Перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 у період з 01 червня 2024 року до 6 вересня 2024 року вчиняв злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності відносно своїх падчерок (дочки дружини від першого шлюбу): неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за наступних обставин:

Упродовж літа 2024 року, точних дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, перебуваючи з малолітньою ОСОБА_11 в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка, і фактично являючись особою, яка повинна займатись її вихованням, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, користуючись безпорадним станом ОСОБА_11 , в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, шляхом залякування останньої, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої ОСОБА_11 , можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, вчиняв сексуальне насильство, яке виражалось в неодноразовому торканні та терті по зовнішніх геніталіях малолітньої ОСОБА_11 .

Також у період з 01 червня до 6 вересня 2024 року, точних дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_8 за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи з неповнолітньою ОСОБА_10 в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка, і фактично являючись особою, яка повинна займатись її вихованням, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є неповнолітньою особою і в силу свого віку не могла чинити йому активний опір, використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, шляхом залякування останньої, знаючи про можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, діючи умисно, без добровільної згоди потерпілої, протиправно, вчиняв сексуальне насильство, яке виражалось в неодноразовому мацанні та терті по зовнішніх геніталіях неповнолітньої ОСОБА_10 , демонстрації відеоматеріалів порнографічного характеру, а також повного оголення (свого та дитини), примушуванні неповнолітньої тримати його статевий орган і здійснювати при цьому активні рухи руками, задовольняючи його сексуальну пристрасть актом онанізму.

Крім того, ОСОБА_8 , приймаючи безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України у період часу з 31 березня 2022 року до 02 травня 2022 року та будучи в складі військової частини НОМЕР_3 , у порушення вимог п. 1 додатку № 1 до постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-ХІІ від 17.06.1992, п.п. 1, 2, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, у квітні 2022 року (точних дати та часу досудовим слідством не встановлено) під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Сєвєродонецьк Луганської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, шляхом знахідки придбав бойові припаси - 182 патрони калібру 5,45х39 мм зразку 1974 року, призначених для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74», «РПК-74»), 43 патрона калібру 5,6 мм, призначені для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, та однозарядний пристрій, виготовлений саморобним способом, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю, та розпочав їх зберігати при собі без передбаченого законом дозволу. У подальшому ОСОБА_8 перемістив вищевказані бойові припаси та вогнепальну зброю до свого місця проживання до кв. АДРЕСА_2 , де продовжив їх зберігати, без передбаченого законом дозволу, до 10 вересня 2024 року. 10 вересня 2024 року під час проведення обшуку домоволодіння в період із 18 години 48 хвилин до 22 години 28 хвилин працівниками Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області за місцем проживання ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ) у металевому сейфі виявлено та вилучено 182 патрони калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, призначених для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашнікова («АКМ-74, РПК-74»), 43 патрона калібру 5,6 мм, призначені для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, та однозарядний пристрій, виготовлений саморобним способом, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю.

Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 і ч. 4 ст. 153 КК України та засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 153 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 153 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 визначено за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань сім років позбавлення волі.

Прийнято рішення відраховувати строк відбуття покарання ОСОБА_8 з дня проголошення вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України прийнято рішення зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_8 термін його утримання під вартою у даному кримінальному провадженні з 19 вересня 2024 року до 07 липня 2025 року, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання під вартою.

Не погодившись з постановленим вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що вирок суду першої інстанції незаконнийчерез невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Просив частково скасувати вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 липня 2025 року в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 153 КК України та за ч. 4 ст. 153 КК України із закриттям кримінального провадження за вказаними статтями обвинувачення через невідповідність висновків суду, викладених y судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Просив відмовити в задоволенні заявлених цивільних позовів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захист звертає увагу суду апеляційної інстанції на наступне. Що стосується звинувачення ОСОБА_8 у скоєнні ним злочинів, передбачених ч.ч. 3,4 ст.153 КК України, то вказане обвинувачення побудоване виключно на показах дружини ОСОБА_13 ОСОБА_14 та її неповнолітньої доньки від першого шлюбу ОСОБА_15 , 2008 р.н. та її малолітньої доньки від першого шлюбу ОСОБА_16 , 2012 р.н.

Як відомо із матеріалів провадження Асланови проживали в Мурованих Курилівцях разом однією сім`єю з 2020 року. Стосунки між ними були добрі.

Неповнолітні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 будучи допитаними як потерпілі за методикою «зелена кімната», дали покази, що сексуальні домагання з боку вітчима до них почалися на початку літа 2024 року про що вони розповіли своїй матері.

І лише у вересні 2024 року ОСОБА_17 звернулась до поліції із заявою про сексуальні домагання її чоловіка до її дітей.

Виникає цілком слушне питання чому такий довгий час ОСОБА_17 , якщо дійсно були факти сексуального домагання з боку ОСОБА_18 до дітей, не звернулась до відповідних органів про захист. Адже мова йшла про здоров`я, честь її дочок. Відповідь одна ніякого сексуального насильства з боку ОСОБА_13 відносно його падчерок не було.

Мотивом такої поведінки ОСОБА_14 вбачає небажання його дружини підтримувати з ним стосунки як чоловіка та жінки через його зовнішній вигляд (наслідки контузій, втрата ока). Особливо ситу дія між ними загострилась коли він сказав дружині про можливе з нею розлучення, що привело ОСОБА_18 майже до істеричного стану, адже втрачаючи ОСОБА_13 як чоловіка вона позбавляла себе можливості бути фінансово спроможною за рахунок значних грошових накопичень ОСОБА_18 отриманих при проходженні ним військової служби та грошових сум пенсійного забезпечення ОСОБА_13 отримуваних ним як інвалідом 1-ої групи внаслідок війни.

Посилання суду на ту обставину, що допит неповнолітніх під час судового засідання є недоцільним з мотивів можливого травмування їх психіки є непереконливим так як ОСОБА_19 приймав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференцій з судом із СІЗО, що унеможливлювало його особистий контакт з потерпілими. Питання до потерпілих перш за все були у захисника ОСОБА_18 і питання досить суттєві. Суд першої інстанції міг допитати неповнолітніх потерпілих з дотриманням специфічних умов допиту даної категорії осіб, що передбачено чинним кримінальним процесуальним Законом України.

Крім того, судом було неодноразово безпідставно відмовлено обвинуваченому та його захиснику в додатковому допиті ОСОБА_14 , а питання до ОСОБА_18 були досить суттєвими щодо встановлення дійсних обставин кримінального провадження.

Є всі підстави вважати, що небажання ОСОБА_14 бути додатково допитаною разом з її дітьми в суді є не що інше як приховування нею можливостей правдивості її показів та показів й дітей щодо обвинувачення ОСОБА_13 .

Окрім того, покази потерпілих, обвинуваченого та свідків не узгоджуються між собою, носять суперечливий характер, в частині обвинувачення ОСОБА_13 за ст. 153 КК України в основному обвинувачення побудовано на показах зацікавлених осіб, що в свою чергу повністю виключає причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів.

В доповненні до апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.07.2025 року відносно ОСОБА_8 в частині зберігання вилучених під час обшуку у ОСОБА_8 грошових коштів у сумі 27 700 доларів США та грошових коштів у сумі 21 500 грн у сховищі цінностей відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» скасувати та ухвалити нове рішення про скасування арешту на вказані кошти, накладеного ухвалою слідчого судді від 12.09.2024 року та повернути вищезгадані грошові суми їх власнику ОСОБА_8 .

Зазначає, що посилання суду в вироку, що визнані у кримінальному провадженні речовими доказами грошові кошти у сумі 27 700 доларів США та грошові кошти у сумі 21 500 грн слід зберігати у сховищі цінностей відділення банку № 220/01 АБ «Укргазбанк» до набрання рішення суду в порядку цивільного судочинства про їх належність законної сили, не відповідає фактичним обставинам провадження і є незаконним, оскільки на даний час відсутній будь-який спір майнового характеру між подружжям ОСОБА_18 .

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, вважає, що вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.07.2025 підлягає зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України.

Просить вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.07.2025 щодо ОСОБА_8 за ч.ч. 3 і 4 ст. 153 та ч. 1 ст. 263 КК України змінити внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказати у резолютивній частині вказаного вироку про зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 19.09.2024 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також вказати про початок строку відбування покарання ОСОБА_8 з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурор мотивувала тим, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який, у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Таким чином, з метою дотримання вимог ч. 5 ст. 72 КК України увесь строк попереднього ув`язнення з 19.09.2024 підлягає зарахуванню в строк покарання ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, про що відповідно до ст. 374 КПК України має бути зазначено у судовому рішенні, а початок строку відбування покарання у такому випадку має рахуватися з дня набрання вироком законної сили.

Законний представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 їхня матір ОСОБА_12 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Мурованокуриловецького район суду Вінницької області від 7 липня 2025 року в частині призначеного покарання, розміру моральної шкоди, та щодо конфіскованих коштів. Призначити більш суворе покарання відповідно до тяжкості скоєного злочину і призначити ОСОБА_8 за ч.ч. 3, 4 ст. 153 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Збільшити розмір моральної компенсації, а саме: стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 300 000 (трьохсот тисяч) гривень; на користь ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 моральну коду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі двохсот тисяч гривень (200 000 грн); на користь ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_8 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі двохсот тисяч гривень (200 000 грн).

Визнані у кримінальному провадженні речовими доказами грошові кошти у сумі 27 700 доларів США та грошові кошти у сумі 21 500 гривень, які були вилучені з нашого будинку, а на даний час зберігаються у сховищі цінностей відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» - повернути їй та її донькам в законний спосіб.

Апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що призначене покарання ОСОБА_8 є надто м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, також не враховує повною мірою наслідків які зазнали вона та мої доньки в результаті скоєних злочинних дій ОСОБА_8 . Через його злочинні дії, вона та її донечки отримали психоемоційні та психологічні травми, їм доводиться вже майже рік приходити до тями, проходити постійну психологічну реабілітацію. Їй та її донькам постійно сниться ОСОБА_8 зі своїми погрозами, вчинками і чим що він заподіяв. Психологічний стан її доньок, їх психоемоційний стан травмований і скалічений ний і залишить слід на все життя. Після всього пережитого вони бояться людей, бояться суспільства, бояться будь-якої особи чоловічої статі, тощо. Злочинні дії ОСОБА_8 зламали їх прекрасне дитинство та життя.

Призначена сума моральної шкоди, компенсації в розмірі який призначено вироком суду є несправедливо заниженою, не покриває психологічно, душевного, її психоемоційного болю та психоемоційного болю її донечок, тривалих психологічних переживань, порушення нашого нормального способу життя.

В судове засідання не з`явилась законний представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 їхня матір ОСОБА_12 , належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, до канцелярії Вінницького апеляційного суду додаткових заяв не надсилала.

В судове засідання не з`явився представник законного представника потерпілих ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_20 , належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, до канцелярії Вінницького апеляційного суду додаткових заяв не надсилав.

В судове засідання не з`явилась представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_21 , належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, до канцелярії Вінницького апеляційного суду надіслала заяву про участь в іншому судовому процесі, просила проводити судовий розгляд без її участі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі з доповненням адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , просили їх задовольнити, заперечили проти задоволення апеляційної скарги законного представника потерпілих ОСОБА_12 , не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_6 , підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , задовольнити апеляційну скаргу законного представника потерпілих ОСОБА_12 та відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненням адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга з доповненням адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга законного представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 їх матері ОСОБА_12 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора - підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судовий розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.ч. 3 і 4 ст. 153 КК України, і визнав себе винним за обвинуваченням за ч. 1 ст. 263 КК України, що також підтвердилось в суді апеляційної інстанції.

Щодо вмінених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень у вигляді сексуального насильства, обвинувачений дав такі показання в суді першої інстанції:

У соціальних мережах він познайомився із ОСОБА_22 , спілкувався з нею, знав, що вона має трьох дітей, що стала вдовою. У грудні 2020 року він переїхав жити у квартиру до ОСОБА_23 . Старший син ОСОБА_24 не сприйняв його і скоро переїхав жити у м. Вінницю. А з ОСОБА_25 і ОСОБА_26 у нього склалися гарні стосунки, вони називали його «папа». З часом з ними почала жити його матір. У березні 2022 року його мобілізували і він проходив військову службу у військовій частині, приймав участь у бойових діях в Луганській області. 02 травня 2022 року він отримав поранення, у зв`язку з яким понад півтора року лікувався. За цей період в липні 2022 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_24 і вона прийняла його прізвище. Через постійні тривоги, діти більшу частину навчального процесу проводили в підвалі, а тому вони з дружиною прийняли рішення, що у 2023 році вони будуть навчатися онлайн. Однак, ОСОБА_24 не подала до ліцею відповідних заяв, не отримала для дітей підручники, а тому у неї виник конфлікт з учителями. Він бував дома зрідка (в перервах між операціями, реабілітаціями і т. п.) і лише з квітня 2024 року він постійно проживає в Мурованих Курилівцях. Після смерті його матері звільнилася кімната (спальня), він вирішив зробити там ремонт. Однак, після ремонту ОСОБА_24 відмовилася спати з ним у цій кімнаті і перейшла у дитячу кімнату. ОСОБА_15 сама вирішила, що буде спати з ним. Він відносився до ОСОБА_25 як до дитини, а тому не заперечував. Не заперечувала і ОСОБА_24 . Разом з ОСОБА_25 він спав із середини червня до вересня 2024 року. Через деякий час він підслухав, як ОСОБА_24 сварилася з ОСОБА_25 і запитувала, чому та так прив`язалася до вітчима. Тоді він зрозумів, що ОСОБА_24 ревнує його до ОСОБА_25 . Насправді він ніяких приводів для ревнощів не давав. Він ніколи не чіпав дітей, не оголювався перед ними і не заставляв їх оголюватися. Вважає, що дружина після його каліцтва почала ним встидатися і хотіла позбутися, але їй потрібні були його гроші, тому вона спланувала всі ці події.

З урахуванням наведених вимог міжнародного законодавства до опитування дитини-свідка чи жертви злочинних посягань та з метою уникнути необхідності повторних викликів та допитів дітей та їх ревіктимізації, судом першої інстанції було досліджено відеозаписи допитів неповнолітньої потерпілої ОСОБА_15 та малолітньої потерпілої ОСОБА_16 за правилами «зеленої кімнати», в яких зафіксовано, як вони детально розповіли про обставини вчинених щодо них злочинів.

Під час допиту за методикою «зелена кімната» неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності слідчого, адвоката, психолога та своєї матері показала: ОСОБА_8 почав проживати з її матір`ю в їх квартирі з 2020 року. Стосунки у них склалися гарні. Однак, коли ОСОБА_8 повернувся з війни після контузії, він дуже змінився у ставленні до її матері, сестри і до неї. Він часто ні за що сварився, бив. Справжнє насилля над нею розпочалося тоді, коли він прочитав її переписку з хлопчиками. Тоді він забрав телефон, бив руками, а потім і ногами. Через певний час він почав налагоджувати з нею стосунки, проявляв ніжність, а потім почав непристойно мацати, сказав, що вона повинна спати з ним, якщо вона його любить. Спочатку вона періодично спала з ним у спальні, а потім все частіше і частіше, нарешті він наказав мамі спати в дитячій з ОСОБА_26 , а їй разом з ним у спальні. Це були три місяці її постійного контролю з боку ОСОБА_8 , вона навіть з мамою чи сестрою не могла вільно поспілкуватися. З часом він почав розповідати їй про теми «18+»,заставляв дивитися відео, на яких дорослі чоловіки і жінки оголені займаються коханням, оголюватися перед нею, заставляв оголюватися самій, гладив її тіло, торкався статевого органу, казав, що в цьому нема нічого поганого, оскільки так «вивчається людина». Часто у ліжку він при ній проводив акти онанізму і заставляв її допомагати йому, при цьому використовував платочок, який потім самостійно прав. Під погрозою насильства («мамі скажеш, - розірву», «будеш харкати кров`ю») заборонив що-небудь розповідати матері. Вона такі погрози сприймала реально, оскільки практично постійно під подушкою у нього був револьвер. Мати до певного часу не підозрювала, що ОСОБА_8 з нею робить, оскільки він робив це або вночі, або коли її не було дома, постільну білизну перевіряв кожного ранку, дозволяв міняти білизну лише їй, мотивуючи тим, що вона вже доросла і має сама це робити. Також вона бачила, що ОСОБА_8 почав стежити за її молодшою сестрою, наче ненароком торкався її грудей і попи.

У вересні місяці мати забрала її та сестру зі школи, сказала, що потрібно припинити знущання ОСОБА_8 а тому звернулася в поліцію. Після цього вона вже про все, що з нею відбувалося, розповіла мамі, в поліції, своїм родичам ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . В останньої вони проживали після «втечі» з дому. Вона відвідує психолога.

Щодо психологічного портрету ОСОБА_8 неповнолітня ОСОБА_10 повідомила, що він мав складний і сварливий характер, він обмежив коло їх спілкування лише в сім`ї, із сусідами пересварився, погрожував їм, в кінці кінців відгородився від усіх парканом.

Малолітня потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час допиту слідчим за методикою «зелена кімната» за участі законного представника, психолога, адвоката показала: Коли ОСОБА_8 переїхав жити до них, він зробив їм гарні подарунки: мамі золоте колечко, а їй та сестрі золоті сережки. Він добре до них відносився, вона називала його «папа». Після війни він став другим: сварився, кричав, іноді бив (їй наніс ляпаса по щоці, у ОСОБА_25 був синяк під оком). Вітчим контролював їх усіх: що одівають, куди йдуть, з ким розмовляють, вони перестали спілкуватися навіть з родичами та друзями. Потім вона помітила, що він дивиться на Діану «як на жінку». На початку літа 2024 року до неї у дитячу кімнату перейшла спати мама, а ОСОБА_25 спала в спальній кімнаті з ОСОБА_8 . ОСОБА_25 казала, що вітчим примушує її спати з ним. З часом ОСОБА_25 стала нервовою, перестала з нею ділитися почуттями і спілкуватися. Їй відомо, що мама хотіла припинити такі стосунки у сім`ї, але ОСОБА_8 пригрозив мамі пістолетом. Також їй відомо, що у нього є «ручка, яка стріляє». Вона його боялася. Вітчим іноді обіймав її ззаду, брав і гладив груди, кілька разів рукою проникав під трусики, заходив до неї у ванну, пропонував «помити спинку». Такі дії він робив і при мамі, і коли тої не було.

Суд першої інстанції зазначив, що цьому кримінальному провадженні дотримано процесуальних вимог щодо порядку допиту неповнолітньої та малолітньої потерпілих. Зокрема, його проведено заступником начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчим управління ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_29 у присутності законного представника ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_21 , психолога завідувача сектору досліджень у сфері інформаційних технологій Вінницького НДЕКЦ МВС ОСОБА_30 . Відповідно до досліджених судом висновків експерта № СЕ-19/102-24/19725-ПС від 29 листопада 2024 року (а.с. 163-169 в т. 2) та № СЕ-19/102-24/19726-ПС від 04 грудня 2024 року (а.с. 182-189 в т. 2): 1) психологічні особливості процесу відтворення потерпілими обстановки та обставин події характеризуються наявністю психологічно значимих умов, що відповідають психологічній специфіці реконструкції подій та не суперечать індивідуально-психологічним особливостям допитуваних; 2) комунікативна технологія допиту є психологічно згідною (впорядковує та стимулює активність комунікативної діяльності потерпілих), не має суттєвих ознак психологічного впливу на потерпілих; 3) ознак порушення внутрішньої рівноваги під час слідчої дії (допиту) не виявлено; 4) в поведінці потерпілих наявні психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення певних подій; 5) ознаки здійснення психологічного впливу з боку присутніх під час допитів осіб не виявлено. Крім того, про той факт, що повторний допит потерпілих в судовому засіданні за участі кривдника матиме негативний вплив та може викликати ретравматизацію дитини, свідчать висновки психологічних характеристик ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 231-232, 233-234 в т. 2), які були досліджені під час судового розгляду.

В судовому засіданні суду першої інстанції також була допитана законний представник потерпілих їхня матір ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_28 , свідок ОСОБА_31 рідний брат потерпілих, класний керівник ОСОБА_15 (допитана як свідок), класний керівник ОСОБА_16 (допитана як свідок), сусіди подружжя ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 (допитані як свідки).

У межах обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 і ч. 4 ст. 153 КК України судом першої інстанції було досліджено також інші докази, зокрема:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 вересня 2024 року (а.с. 7 в т. 2), відповідно до яких ОСОБА_12 заявила про вчинені ОСОБА_8 впродовж трьох місяців відносно її неповнолітніх доньок протиправні розпусні дії сексуального характеру;

- протокол обшуку у квартирі АДРЕСА_2 із повним відеозаписом події обшуку від 10.09.2023 (т. 2, а.с. 9-15), в якому зафіксовано, зокрема, вилучення зброї та боєприпасів, чоловічої та дитячої білизни для проведення відповідних експертиз на предмет наявності доказів вчинення насильства над дітьми сексуального характеру, а також грошових коштів у гривні та в доларах;

- ухвала слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року (а.с. 16-18) про надання дозволу на обшук квартири;

- висновки експерта № 779 та № 780 від 25 вересня 2024 року (а.с. 43, 45 в т. 2), відповідно до яких, у потерпілих не виявлено ніяких тілесних ушкоджень в області статевих органів, заднього проходу та промежини, діти не мали статевих зносин з проникненням;

- протокол огляду предметів від 11 вересня 2024 року (а.с. 46-50 в т. 2) - мобільного телефону «Redmi Pro 7», що належить ОСОБА_8 , де зафіксовано про виявлення в історії перегляду веб-сторінок в мережі Інтернет відео-файлів порнографічного характеру;

- скріншот переписки ОСОБА_12 з класним керівником ОСОБА_36 (а.с. 54 в т. 2).

На підставі заслуханих показань і обвинуваченого, і потерпілих і прямого свідка ОСОБА_12 , досліджених письмових доказів та відеодоказів, суд першої інстанції прийшов до переконання, що такі докази повністю узгоджуються між собою, доповнюють один одного і підтверджують винуватість ОСОБА_8 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 і 4 ст. 153 КК України.

Також суд першої інстанції зазначив, що не сприймає заяви обвинуваченого про те, що і дружина, і її доньки його обмовляють, що це цілеспрямована провокація з метою позбутися його та отримати його гроші.

Так, показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_15 про те, що вітчим показував їй відео порнографічного характеру, побічно підтверджуються наявністю на його мобільному телефоні інформації про перегляд відео-файлів порнографічного характеру (а.с. 46-50 в т. 2).Так само, висновки судово-медичних експертиз вилучених з квартири обвинуваченого білизни, рушників, носовичків (а.с. 101-123 в т. 2), не спростовують, а побічно підтверджують показання потерпілої ОСОБА_15 про те, що після акту онанізму ОСОБА_8 сім`явиверження проводив у одну й ту саму носову хустинку, яку кожного разу прав самостійно.

Також показання потерпілих та їх законного представника про фізичне та психологічне насилля над ними з боку ОСОБА_8 частково підтверджуються та узгоджуються із таким письмовим доказом, як переписка ОСОБА_12 з класним керівником ОСОБА_15 (а.с. 54 в т. 2), а також із визнаним самим ОСОБА_8 та доведеним в суді фактом незаконного зберігання в квартирі зброї та бойових припасів.

Звинувачення обвинуваченим своєї дружини в тому, що головною метою її завжди були лише гроші, які він заробляв та отримав, спростовуються показами в суді ОСОБА_12 , коли вона на запитання захисника адвоката ОСОБА_7 відповіла, що ОСОБА_8 заборонив їй працювати та взяв утримання її та дітей на себе; що у неї була банківська картка ОСОБА_8 , на яку зараховувалися кошти у виді зарплати військовослужбовця та інші виплати, однак, за погодженням з ОСОБА_8 гроші витрачалися лише на продукти та лікування, а основна їх маса знімалася для заощаджень; що вона усвідомлювала, що зі зверненням до поліції залишиться без матеріального утримання ОСОБА_8 , однак у пріоритеті у неї були життя і здоров`я дітей.

Крім того, варто зауважити, що заяви обвинуваченого про те, що і дружина, і її діти наговорюють на нього, що він ніколи не вчиняв сексуального насильства щодо дітей дружини, спростовуються його ж заявою перед судовими дебатами про те, що неповнолітні провокували його поведінку своїм зовнішнім виглядом (дослівно: «я бачив, в чому ходили переді мною дівчата»).

З врахуванням наведених вище доказів та обґрунтування, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої та малолітньої потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 153 КК України як сексуальне насильство, вчинене щодо неповнолітньої особи, та за ч. 4 ст. 153 КК України як сексуальне насильство, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Покази законного представника потерпілих ОСОБА_12 , як прямого свідка, свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 є чіткими, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні доказами. Цим показанням апеляційний суд надає віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів.

Зазначеним вище доказам суд першої інстанції дав правильну юридично-правову оцінку з точки зору їхньої належності та допустимості, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, при умові, що жоден з учасників судового провадження не клопотав про повторне дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 пронебажання ОСОБА_14 бути додатково допитаною разом з її дітьми в суді, а також те, що обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні ним злочинів, передбачених ч.ч. 3,4 ст.153 КК України побудоване виключно на показах дружини ОСОБА_13 ОСОБА_14 та її донечок, а також те, що покази потерпілих, обвинуваченого та свідків не узгоджуються між собою, носять суперечливий характер, в частині обвинувачення ОСОБА_13 за ст. 153 КК України в основному обвинувачення побудовано на показах зацікавлених осіб, що в свою чергу повністю виключає причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів, колегія апеляційного суду визнає безпідставними та такими, що спростовуються наведеними вище доказами зазначеними у вироку. Окрім того такі доводи як «небажання» ОСОБА_14 бути додатково допитаною в суді та те, що обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні ним злочинів, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 153 КК України побудоване виключно на показах дружини ОСОБА_13 ОСОБА_14 та її донечок суперечать один одному.

Щодо доводів доповнення до апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , в частині, про невідповідність фактичним обставинам провадження та незаконність посилання суду першої інстанції в вироку, що визнані у кримінальному провадженні речовими доказами грошові кошти у сумі 27 700 доларів США та грошові кошти у сумі 21 500 грн слід зберігати у сховищі цінностей відділення банку № 220/01 АБ «Укргазбанк» до набрання рішення суду в порядку цивільного судочинства, оскільки на даний час відсутній будь-який спір майнового характеру між подружжям ОСОБА_18 , апеляційний суд зазначає.

Висновки суду першої інстанції щодо долі грошових коштів, а саме: «Визнані у кримінальному провадженні речовими доказами грошові кошти у сумі 27700 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів (поміщено до спецпакету НПУ СУ PSP 2250349) та грошові кошти у сумі 21500 гривень купюрами номіналом по 500 гривень (поміщено до спецпакету НПУ СУ RIC 2283754), які зберігаються у сховищі цінностей відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» (а.с. 35-39 в т. 2) зберігати до набрання рішенням суду в порядку цивільного судочинства про їх належність законної сили» є цілком правильними виходячи з матеріалів кримінального провадження, та доказів оцінених судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги законного представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 їх матері ОСОБА_12 відносно повернення їй та її донькам грошових коштів у сумі 27700 доларів США та грошових коштів у сумі 21500 гривень, які були вилучені з їхнього будинку, а на даний час зберігаються у сховищі цінностей відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк», як спільно нажитих, апеляційний суд відхиляє вказані доводи враховуючи зазначені вище мотиви про відхилення доповнень до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 .

Щодо доводів апеляційної скарги законного представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 їх матері ОСОБА_12 про те, що призначена сума моральної шкоди, компенсації в розмірі який призначено вироком суду є несправедливо заниженою, не покриває психологічно, душевного, її психоемоційного болю та психоемоційного болю її донечок, тривалих психологічних переживань, порушення нашого нормального способу життя, апеляційний суд відхиляє їх зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. А полягає моральна шкода, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу другого ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Будь-яких доказів на обґрунтування розміру глибини душевних страждань, а від так і розміру відшкодування до суду першої інстанції ОСОБА_12 чи адвокатами суду не надано.

Відтак, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції враховано ту обставину, що після викриття злочину ОСОБА_8 про сексуальне насильство та надання йому розголосу, ОСОБА_12 з дітьми вимушена була виїхати до м. Вінниці і жити у своїх родичів з 09 вересня 2024 року до 01 березня 2025 року. Цей факт доведено, зокрема, показаннями потерпілих, свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_44 .

Також судом першої інстанції враховано встановлення факту того, що від сексуального насильства ОСОБА_8 зазнали душевних страждань і діти-потерпілі, і їх мати, що доводиться висновками судової психологічної експертизи № СЕ-19/102-24/19779-ПС від 03.03.2025 (а.с. 208-217 в т. 2) та № № СЕ-19/102-24/19778-ПС від 27.02.2025 (а.с. 220-230).

Крім цього при визначенні розміру відшкодування за такі душевні страждання, суд першої інстанції врахував те, що:

-не можна визнати однаковими душевні страждання і неповнолітньої дитини, яка безпосередньо потерпіла від злочину, що тривав три місяці, і її матері, яка лише здогадувалася про вчинення ОСОБА_8 протиправних дій щодо її дочки, але всі три місяці мовчки вичікувала якоїсь слушної хвилини аби заявити про злочин;

-не можна визнати однаковими душевні страждання неповнолітньої потерпілої, яка три місяці день у день вимушена була терпіти сексуальне насильство, та малолітньої потерпілої, яка лише кілька разів відчула сексуальне насильство свого вітчима;

-так само, у зв`язку з різницею у віці, різним є сприйняття потерпілими та їх матір`ю стосунків з чоловіками (мати такі стосунки для ОСОБА_12 це нормально, а для її дітей ще надто рано);

-щодо обґрунтування моральної шкоди необхідністю брати участь у слідчих та процесуальних діях, суд його відкидає, оскільки у цьому кримінальному провадженні було максимально враховано інтереси дітей-потерпілих і їх було допитано лише один раз за методикою «зелена кімната»

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов переконання, що таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості буде розмір відшкодування за моральні страждання, спричинені злочином ОСОБА_8 , для неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 100 тисяч гривень, для малолітньої потерпілої ОСОБА_11 50 тисяч гривень, для ОСОБА_12 50 тисяч гривень.

З такими висновками суду першої інстанції цілком погоджується колегія суддів апеляційного суду, та вважає їх обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги законного представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 їх матері ОСОБА_12 про те, що призначене покарання ОСОБА_8 є надто м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, також не враховує повною мірою наслідків які зазнали вона та її доньки в результаті скоєних злочинних дій ОСОБА_8 , апеляційний суд відхиляє їх зважаючи на наступне.

Згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо дотримуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарань, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, зокрема обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та зберігання вогнепальної зброї і бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за ч. 3 ст. 153 КК України як сексуальне насильство, вчинене щодо неповнолітньої особи та за ч. 4 ст. 153 КК України як сексуальне насильство, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, зокрема, що відповідно до класифікації, визначеної ст. 12 КК України, всі із вчинених ОСОБА_8 діянь відносяться до тяжких злочинів, що всі діяння вчинені ним з прямим умислом, що всі вони є закінченими.

Також при призначенні покарання суд першої інстанції врахував наступні відомості про особу винного:

- що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 125 в т. 2);

- що за місцем проживання в селищі Муровані Курилівці та за місцем реєстрації в селищі Володарка характеризується як такий, що на нього скарг не надходило (а.с. 130, 140 в т. 2);

- що він проживав у селищі Муровані Курилівці без реєстрації у квартирі з дружиною ОСОБА_12 та її дітьми, в тому числі й потерпілими у цій справі (а.с. 131 в т. 2);

- що він не перебуває на спеціальних медичних обліках (а.с. 132, 136, 137, 138, 139 в т. 2);

- що на підставі Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» був призваний до служби у ЗСУ, у складі військової частини НОМЕР_3 приймав безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Сєвєродонецьк Луганської області з 31 березня до 02 травня 2022 року, з 24 жовтня 2023 року має статус учасника бойових дій, є особою з інвалідністю 1 групи внаслідок війни (а.с. 133, 134, 135 в т. 2);

- що відповідно до поданих захисником ОСОБА_45 в судовому засіданні 07 січня 2025 року медичних документів (а.с. 76-80 в т. 1), інвалідність ОСОБА_8 є наслідком отриманої при виконанні бойового завдання із захисту Батьківщини вибухової травми, у нього має місце, в т.ч. глуховатість та відсутність лівого ока.

Суд першої інстанції також врахував, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 571 від 07 жовтня 2024 року (а.с. 149-153 в т. 2) ОСОБА_8 виявляв на момент вчинення кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи і на даний час виявляє психічні розлади у вигляді емоційно-лабільного розладу органічного генезу. В той же час він усвідомлював свої дії і повною мірою керував ними, в теперішній час усвідомлює значення своїх дій і керує ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру чи лікування.

Судом першої інстанції зазначені пом`якшуючі ОСОБА_8 покарання такі обставини: вчинення кримінального правопорушення вперше та вчинення правопорушення особою учасником бойових дій, який в результаті мінно-вибухової травми отримав контузію, осколкове ураження голови та черепа і став інвалідом в наслідок війни 1 групи.

Обставинами, які обтяжують ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції визначив те, що ОСОБА_8 вчинив сексуальне насильство щодо дітей своєї дружини. Так само суд першої інстанції до обтяжуючої обставини для встановлення ОСОБА_8 покарання відніс повторність кримінального правопорушення.

Таким чином Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області ОСОБА_8 , визнано винним у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 і ч. 4 ст. 153 КК України та засуджено до покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді трьох років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 153 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 153 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Перевіривши доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні в частині не застосування ч. 5 ст. 72 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що вони є обґрунтованими.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення запобіжним заходом, який, у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 19.09.2024 до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб. Попередньо на підставі ст. 208 КПК України він не затримувався.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.11.2024 та ухвалами Мурованокуриловецького районного суду від 16.12.2024, від 03.02.2025, від 31.03.2025, від 09.06.2025 продовжувався строк застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.08.2025 включно.

Таким чином, з метою дотримання вимог ч. 5 ст. 72 КК України увесь строк попереднього ув`язнення з 19.09.2024 підлягає зарахуванню в строк покарання ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, про що відповідно до ст. 374 КПК України має бути зазначено у судовому рішенні, а початок строку відбування покарання у такому випадку має рахуватися з дня набрання вироком законної сили.

Однак, Мурованокуриловецький районний суд, призначивши обвинуваченому покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність не застосував ч. 5 ст. 72 КК України, що є підставою для зміни вироку.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, колегія апеляційного суду вважає, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу з доповненням захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.07.2025 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 термін його утримання під вартою у даному кримінальному провадженні з 19 вересня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день позбавлення волі відповідає одному дню тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4