Дата документу 22.12.2025Справа № 645/7023/19
Провадження № 1-кп/554/378/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава, в режимі відеоконференції кримінальне провадження №001264 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

встановив:

І. ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ

20.05.2019 року вранці ОСОБА_5 , діючи умисно, незаконно, з метою збуту та отримання прибутку, заздалегідь отримавши від невстановленої особи через месенджер Телеграм свого мобільного телефону Iphone 5C імеі НОМЕР_1 інформацію про місцезнаходження схованки, придбав за адресою: м. Харків, провулок 2-й Рудничий, 14 особливо небезпечні психотропні речовини у великих розмірах: амфетамін загальною масою речовини 9,9382 грам (розфасований у 30 згортків), PVP загальною масою речовини 2,5901 грам (розфасований у 27 згортків), метамфетамін масою речовини 0,6188 грам (розфасований у 6 згортків), які перевіз на вулицю Немишлянську, 89 м. Харкова та зберігав при собі, доки о 13.58 годин цього ж дня був затриманий працівниками поліції, а заборонені речі вилучені.

ІІ. КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне, з метою збуту придбання, зберігання та перевезення особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах.

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН

Обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав частково. При цьому заперечив лише мету збуту вилучених у нього психотропних речовин, в іншому визнав, що дійсно придбав, перевіз та зберігав вилучені в нього психотропні речовини, маючи мету власного вживання. Оскільки на той час мав складну життєву ситуацію. Конкретні обставини не повідомив, бо минув тривалий проміжок часу та він їх не пам`ятає. Результати слідчих дій не оспорював, зокрема протоколу його огляду та даних проведеного із ним слідчого експерименту. Зазначив також, що його затримання здійснювали активісти, які обмежили його в пересування, а потім передали його поліції. Протокол затримання не складався, правничу допомогу отримати на місці затримання не міг. Звідки в його мобільному телефоні відомості, що свідчать про його причетність до вчинення злочину, йому не відомо.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, що розцінюється судом як обрана захисна позиція, його провина поза розумним сумнівом доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів.

Так, у ході огляду місця події в період часу з 13 години 58 хвилин до 14 години 26 хвилин 20 травня 2019 року по вулиці Немишлянській, 89 м. Харкова у ОСОБА_5 в присутності понятих, при собі виявлено та вилучено сумку з 60 поліетиленовими пакетами в яких розфасовано речовину, з лівої кишені шортів 3 згортки з речовиною, а також мобільний телефон Iphone 5C імеі НОМЕР_1 , які визнано речовими доказами (т. 2 а.с. 31-38).

Свідок ОСОБА_7 підтвердила, що 20.05.2019 року в обідній час була присутня в якості понятої під час вилучення у ОСОБА_5 в Немишлянському районі Харкова речовин в пакетиках. Під час слідчої дії останній поводив себе спокійно, до нього заходів впливу не застосовувалось.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_5 є її чоловіком. У травні 2019 року вони з чоловіком провели сина до школи та пішли далі гуляти. В цей час чоловіка затримали працівники поліції, проте, чи вилучали в нього щось не пам`ятає. Чоловік психотропних речовин тоді не вживав. Про його причетність до незаконного обігу психотропних речовин їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що 20.05.2019 року він у складі патруля заступив на патрулювання Немишлянського району міста Харкова. Приблизно о 13 годині по вулиці Немишлянській міста Харкова він помітив представників громадськості, які повідомили, що громадянин, який знаходився на цій вулиці може мати при собі заборонені речовини. Тоді він з іншим працівником підійшов до цього громадянина, встановили його особу це був ОСОБА_5 . Біля нього була його дружина. Коли викликали слідчо-оперативну групу в ОСОБА_5 було вилучено велику кількість пакетиків з речовиною, зокрема у його сумці та кілька в кишені шортів. Загалом більше 50 пакетиків різного кольору, які були підписані та обмотані ізострічкою. Під час огляду були присутні поняті. ОСОБА_5 скарг не висловлював, поліції не перешкоджав.

Під час проведеної негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем вилученого в ОСОБА_5 мобільного телефону Iphone 5C імеі НОМЕР_1 виявлено вхідні смс повідомлення з адресами закладок, фотоматеріали місцевості, вхідні та вихідні з`єднання, які свідчать про причетність ОСОБА_5 до незаконного обігу психотропних речовин, в тому числі 20.05.2019 року із 05.06 годин до 09.56 годин із абонентом «Барбара» (№) (т. 2 а.с. 39-73).

Згідно з висновками експертів № 3/1442се-19 від 27.06.2019, № 3/1447СЕ-19 від 19.06.2019, вилучене у ОСОБА_5 відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах: амфетамін загальною масою речовини 9,9382 грам (розфасований у 30 згортків), PVP загальною масою речовини 2,5901 грам (розфасований у 27 згортків), метамфетамін масою речовини 0,6188 грам (розфасований у 6 згортків) ( т. 2 а.с. 74-91).

Під час слідчого експерименту 27.09.2019 року ОСОБА_5 добровільно в присутності понятих та із застосуванням фотозйомки відтворив працівникам поліції обставини замовлення ним через відповідні інтернет-сайти, придбання 20.05.2019 року по провулку 2-му Рудничому, 14, перевезення та зберігання ним психотропних речовин і надані ним відомості були перевірені та детально зафіксовані на місці вчинення кримінального правопорушення (т. 2 а.с. 93-103)

За даними акту №166 від 01.10.2019 року, у ОСОБА_5 виявлено хронічний інфекційний гепатит (т. 2 а.с. 92). Відповідно до довідки МКЛ№31 Харківської міськради, ОСОБА_5 втратив кілька пальців правої кисті та амбулаторно лікувався з 09.09.2025 року по 25.09.2025 року ( т. 3 а.с.196).

Посилання сторони захисту на необхідність визнання недопустимими доказів обвинувачення через вимушене зізнання ОСОБА_5 під час досудового слідства суд відхиляє, з огляду на те, що це зізнання, висловлене ним під час досудового розслідування, у ході проведеного огляду місця події від 20.05.2019 року та допиту в якості підозрюваного суд не бере до уваги в якості допустимого доказу обвинувачення, з огляду на засади безпосередності дослідження доказів.

Проте інші об`єктивні докази, зокрема дані про вилучення у ОСОБА_5 при собі особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах є вагомими та вочевидь підтверджують його причетність до їх незаконного обігу. Обставини незаконного придбання, перевезення та зберігання цих психотропних речовин саме в таких розмірах він і сам не оспорював в судовому засіданні.

Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, зокрема і щодо мети збуту психотропних речовин, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу проведеного із ОСОБА_5 слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю свідка (підозрюваного, обвинуваченого) досягається дотриманням установленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому (висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19).

Проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_5 містило ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення випробувань, тому приймається до уваги в якості самостійного вагомого доказу обвинувачення.

Оцінюючи зібрані у справі докази та відповідаючи на доводи сторони захисту, суд враховує правові позиції Верховного суду та виходить із таких міркувань.

У справі № 204/6541/16-к Верховний суд зазначав, що оцінюючи обставини провадження, які можуть мати значення для встановлення процесуальних порушень і їх впливу на допустимість доказів та, відповідно, на справедливість провадження в цілому, Суд має зважати на дійсні обставини, а не лише на формальні ознаки документів, в яких вони зафіксовані. Характеристика тієї чи іншої дії стороною не є обов`язковою для суду, який визначає правову природу процесуальної дії на підставі її суттєвих ознак. Керуючись таким підходом, Суд неодноразово визнавав, що дія, визначена стороною обвинувачення, наприклад, як огляд місця події, насправді була обшуком.

У цій справі сторона захисту стверджує, що обвинувачений був затриманий працівниками поліції 20 травня 2019 року і цього дня перебував у статусі затриманої особи в значенні статті 209 КПК України, таким чином протокол огляду місця події від 20 травня 2019 року насправді відображає обставини фактичного затримання і особистого обшуку обвинуваченого.

Суд погоджується із цим доводом сторони захисту. Обставини, встановлені судом свідчать про те, що 20 травня 2019 року, в обідній час поліцейські, отримавши інформацію від небайдужих громадян про те, що ОСОБА_5 має при собі заборонені речовини та перебував з наповненою сумкою, затримали його, тобто обмежили свободу пересування, він весь час до кінця дня перебував в оточенні і під контролем поліцейських. При цьому викликали слідчо-оперативну групу, яка провела огляд місця події та вилучила в нього сумку з великою кількістю психотропних речовин.

За таких обставин суд вважає, що він 20 травня 2019 року був затриманим у значенні статті 209 КПК. Відтак цей день підлягає йому зарахуванню у строк відбуття покарання.

Отже доводи захисту будуть розглянуті, виходячи саме з такого висновку.

Сторона захисту стверджує, що за таких обставин вилучені під час особистого обшуку обвинуваченого наркотичні засоби є недопустимими доказами. Відповідно, сторона захисту вважає недопустимими і висновки експертів, які зроблені в результаті дослідження вилучених речовин. На обґрунтування цієї позиції сторона захисту посилається на такі доводи: затримання не було зафіксоване у протоколі затримання і, відповідно, було незаконним; під час затримання обвинуваченому не було роз`яснене і забезпечене право на захист, зокрема на участь захисника.

У цій справі сторонами не ставиться під сумнів те, що відомості про обставини затримання і особистого обшуку 20.05.2019 року не були зафіксовані у протоколі затримання. Ці обставини були встановлені судом на підставі показань свідків, фотознімків, а також відомостей, що містяться в протоколі огляду місця події.

Суд не спростовує важливості протоколу затримання для фіксації підстав, обставин і процедури затримання, забезпечення права особи на свободу і запобігання зловживанням, яким може сприяти незареєстроване затримання. Своєчасне і точне фіксування затримання є важливою гарантією забезпечення права на свободу, гарантованого статтею 29 Конституції України та статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відсутність протоколу затримання або неточні відомості, внесені у такий протокол, є порушенням права на свободу, оскільки своєчасне і точне фіксування затримання є важливою гарантією від порушення інших прав особи.

Однак у цій справі питання полягає у тому, чи є сама собою відсутність протоколу затримання, спізніле його складання або зазначення неправильного часу затримання у такому протоколі, у разі фактичного затримання особи достатньою підставою для визнання недопустимими доказів, отриманих у ході особистого обшуку фактично затриманої особи, якщо факт і обставини затримання доведені іншими доказами.

Факт затримання може визначатися не лише протоколом затримання, але й іншими засобами доказування. Таким чином, судова практика виходить з того, що факт затримання особи може встановлюватися не лише протоколом затримання, але й іншими доказами, а відомості, зазначені у протоколі, можуть бути спростовані або, навпаки, підтверджені іншими доказами.

Особистий обшук особи під час затримання визнається цим судом складовою частиною затримання особи в порядку статті 208 КПК України.

Для оцінки допустимості доказів, отриманих під час фактичного затримання особи, зокрема доказів, знайдених у ході особистого обшуку особи, слід виходити з того, чи було саме затримання законним у значенні статті 208 КПК України, а саме чи існували обставини, які давали підстави для затримання.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 207 КПК України, кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статтях 482 і 482-2 цього Кодексу: 1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; 2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні. Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Відтак право громадськості здійснювати затримання підозрюваного визначено законом і суд не вбачає порушень в тому, що представники громадськості затримали ОСОБА_5 та викликали поліцію, тому відхиляє доводи захисту.

Крім того, стаття 208 КПК надає повноваження затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, «уповноваженій службовій особі». КПК у кількох положеннях зазначає, що цей термін позначає особу, якій законом надане право здійснювати затримання. В інших положеннях Кодексу термін «уповноважена службова особа» вживається поряд із термінами «слідчий», «прокурор», «дізнавач».

Частина 3 статті 208 КПК передбачає: «Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу».

У частинах 2 та 3 статті 276 КПК України зазначено: «У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав».

Відповідно до частини 3 статті 298-1 КПК України: «Уповноважена службова особа, яка здійснила затримання, та дізнавач повинні негайно повідомити особі зрозумілою для неї мовою підстави затримання». Таке вживання в законі терміна «уповноважена службова особи» призводить до висновку, що цим терміном законодавець позначив особу, якій законом надані повноваження проводити затримання, але яка водночас не є ані «слідчим», ані «прокурором», ані «дізнавачем». Таким чином, цей термін відсилає до інших законодавчих актів, якими надаються повноваження здійснювати затримання державним органам і їх службовим особами.

На підставі аналізу законодавства можна зробити висновок, що термін «уповноважена службова особа» включає, у тому числі, поліцейських патрульної або інших служб поліції (стаття 37 Закону України «Про Національну поліцію»); військовослужбовців Служби правопорядку (стаття 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України»), Національної гвардії України (стаття 13 Закону України «Про Національну гвардію України»), Управління державної охорони України (стаття 18 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб»); службових осіб органів Державної прикордонної служби України (стаття 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»), Служби безпеки України (стаття 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність»), розвідувальних органів (стаття 47 Закону України «Про розвідку ), служби судової охорони (стаття 162 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») тощо.

Виходячи з наведеного, патрульний поліцейський, який знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, є уповноваженою службовою особою в значенні статті 208 КПК, який вправі здійснювати затримання відповідно до вимог цього положення.

Суд не вважає затримання і особистий огляд, до внесення відомостей до ЄРДР, незаконними.

Так, особистий обшук є складовою процесу затримання і, таким чином, законне затримання саме собою дає підстави для проведення особистого обшуку. Більше того, слід взяти до уваги, що особистий обшук затриманої особи є необхідним, крім фіксації доказів правопорушення, також для забезпечення безпеки як осіб, що затримують, так і інших осіб, включаючи саму затриману особу. Тому особистий обшук, як правило, проводиться невідкладно після затримання. Таким чином, законність проведення обшуку до внесення відомостей в ЄРДР залежить від того, чи законно проводити затримання за таких обставин.

Затримання в порядку статей 207 або 208 КПК, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання.

Крім того, частина 1 статті 214 КПК надає повноваження вносити відомості про правопорушення до ЄРДР лише слідчому, прокурору і дізнавачу. Таким чином, уповноважена службова особа, яка затримала підозрюваного відповідно до статті 208 КПК і яка не є слідчим, прокурором або дізнавачем, не може внести відомості до ЄРДР. Це можливо лише після того, як відомості про правопорушення стануть відомі особам, яким надано таке право.

Наявність чи відсутність у ЄРДР на час затримання та особистого обшуку особи відомостей про правопорушення, у зв`язку з яким відбулося затримання, не може вважатися умовою його законності.

В обставинах цієї справи здійснення затримання і обшуку обвинуваченого до внесення в ЄРДР відомостей про правопорушення, про яке стало відомо в результаті його затримання і обшуку, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону в цьому аспекті.

Суд не погоджується із стороною захисту в тому, що затримання обвинуваченого поліцейськими було здійснено безпідставно.

Зібрані у справі докази, в тому числі показання свідків та фотознімки свідчать про те, що поліцейські отримали інформацію про злочин, щойно вчинений у районі їхнього патрулювання. Після того, як у відповідь на запитання поліцейського, чи має при собі заборонені речі, ОСОБА_5 відповів, що так, при цьому мав при собі сумку та поліетиленовий пакет зі згортками, склалася сукупність обставин, що давала поліцейським достатні підстави підозрювати його в причетності до злочину, і, відповідно, для його затримання.

Закон не ставить перед поліцейським вимоги вже в момент затримання переконатися поза розумним сумнівом у тому, що особа, яку він підозрює у вчиненні злочину, насправді його вчинила. Для цього існують наступні стадії кримінального провадження, під час яких обґрунтованість підозри може бути підтверджена або спростована.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку затримання обвинуваченого поліцейськими не може вважатися безпідставним у значенні статті 208 КПК. Відповідно, таке затримання давало підстави і для проведення його особистого обшуку.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК та іншими статтями КПК, в яких такі правила сформульовані. Також Суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

За обставин цієї справи, слідчим в рамках огляду місця події 20.05.2019 року в ОСОБА_5 було виявлено сумку та пакети зі згортками. Оскільки об`єкт пошуку сумка знаходилась у безпосередньому візуальному сприйнятті сторонніми й не був прихований, тому була відсутня і необхідність його відшукання, тобто, не було потреби в обшуку затриманого ОСОБА_5 з огляду на мету проведення цієї слідчої (розшукової) дії згідно з ч. 1 ст. 234 КПК.

З цих міркувань та з огляду на позицію ККС ВС у постанові від 27.11.2018 (справа № 761/34661/16-к, провадження № 51- 1849 км18) суд відхиляє доводи захисника про визнання означеного доказу недопустимим.

Сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

Сторона захисту в цій справі стверджує, що фактично затриманій особі не були роз`яснені права, як того вимагає частина 4 статті 208 КПК, зокрема, право мати захисника, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього. Суд погоджується з тим, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження такого роз`яснення.

За таких обставин Суду належить визначити, чи позначилось це порушення на допустимості доказів, оспорюваних стороною захисту, а саме вилучених під час особистого обшуку наркотичних засобів.

Відповідно до частини 1 статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів.

Суд послідовно визнає недопустимими показання, отримані від підозрюваної особи під час слідчих дій у випадку порушення її права зберігати мовчання і не свідчити проти себе. Тому жодні відомості, які були повідомлені обвинуваченим у цей час, не приймаються судом до уваги при оцінці обставин справи.

У той же час, в ході кримінального процесу вживаються всі можливі заходи, щоб речові докази не зазнали будь-якого впливу, особливо з боку зацікавлених осіб. Ці заходи включають несподівані обшуки, невідкладне фіксування доказів під час огляду місця події, детальні правила збереження речових доказів і навіть тримання особи під вартою для перешкоджання впливу на докази. Більше того, закон навіть передбачає кримінальну відповідальність за приховування слідів злочину. Мету убезпечення речових доказів від впливу особи має й обшук особи негайно після її затримання.

Таким чином, фактори, які можуть зумовити недопустимість показань особи, можуть не мати впливу на допустимість доказів, які мають зовсім іншу природу. Такий підхід до оцінки доказів, існування яких не залежить від волі особи, цей Верховний Суд сформулював у низці своїх рішень.

Отже, хоча при фактичному затриманні обвинуваченого йому не було роз`яснено права зберігати мовчання і не свідчити проти себе, за обставин цієї справи в суду немає підстав вважати, що виявлення в обвинуваченого під час огляду місця події речових доказів стало безпосереднім наслідком порушення цього права в значенні частини 1 статті 87 КПК, оскільки такі властивості цих доказів не залежали від волі особи і огляд місця події (особистий обшук) міг бути проведений без добровільної згоди особи, тобто без будь-якого впливу інформації, отриманої від неї.

Тим самим суд відхиляє і той довід сторони захисту, що відсутність добровільної згоди особи на проведення огляду місця події (особистого обшуку) зумовлює недопустимість результатів такого обшуку.

Не вважає суд, що ці докази отримано й внаслідок порушення права на допомогу захисника, виходячи з такого.

Затримання в порядку статей 207 або 208 КПК, за визначенням, є несподіваною для його учасників подією, що зумовлює й неможливість забезпечити присутність захисника в той час і в тому місці, де може відбутися таке затримання.

Відтак, відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому статтею 208 КПК, та під час її особистого обшуку не може вважатися порушенням кримінального процесуального закону. Тому відсутність роз`яснення права на захисника в обставинах затримання і особистого обшуку не призвело до обмеження у користуванні правовою допомогою, оскільки ці дії могли бути проведені без участі захисника.

Таким чином, на думку суду, оспорені стороною захисту докази були отримані в ході законного особистого обшуку обвинуваченого після його законного затримання за підозрою у вчиненні злочину.

За результатами огляду повідомлень, що містяться у вилученому 20.05.2019 року в ОСОБА_5 телефоні, обвинувачений і його захисник не заперечували належності цього телефону обвинуваченому.

Суд зазначає, що мета вчинення кримінального правопорушення згідно зі ст. 91 КПК України є однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні шляхом збирання, перевірки та оцінки доказів.

Про умисел ОСОБА_5 на збут психотропних речовин вочевидь свідчить їх великий розмір та належність до особливо небезпечних, відповідне їх упакування та фасування, приховане зберігання, відсутність відомостей про особисте вживання ним на той час психотропних речовин та ще й в таких розмірах, оскільки він на обліках в наркологічному диспансері не перебував, а його дружина ОСОБА_8 категорично заперечила вживання ним у той час наркотичних засобів чи психотропних речовин.

Доводи сторони захисту про відсутність у матеріалах цієї справи постанов про визначення групи прокурорів не знайшли свого підтвердження, оскільки такі постанови є у томі № 2 на а.с. 28-29. Як пояснив прокурор, у назві першого документу допущена описка та зазначено: «про зміну групи прокурорів», проте в резолютивній частині постанови йдеться саме про їх призначення. Такий формальний недолік документу, на думку суду, не впливає на його сутність, а відтак і на допустимість здобутих у справі доказів.

ІV. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості злочину, який відноситься до тяжких, корисливого спрямування, метою якого був збут особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах, являючи підвищену суспільну небезпечність.

Враховуються і дані про особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України не судимий, має вищу освіту, ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, однак одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, страждає на тяжке захворювання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнаються: наявність тяжкого захворювання та утримання неповнолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Ці відомості в сукупності дають підстави для висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, тому суд вважає за необхідне і достатнє призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 307 КК України та додаткове у виді конфіскації майна половини майна, що є власністю обвинуваченого. Підстави для застосування ст. ст. 69, 75 КК України відсутні.

V. МОТИВИ ІНШИХ РІШЕНЬ СУДУ

Судові витрати підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України до вилученого в ОСОБА_5 Iphone 5C імеі НОМЕР_1 необхідно застосувати спеціальну конфіскацію, оскільки він є засобом вчинення злочину.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу з метою його виконання та уникнення ризиків ухилення від суду необхідно обрати особисте зобов`язання із покладенням обов`язків: не залишати межі смт. Старий Мерчик, Богодухівського району, Харківської області без дозволу суду та з`являтися до суду за викликами. Клопотання прокурора про обрання йому запобіжного заходу тримання під вартою задоволенню на цій стадії процесу не підлягає, оскільки ним не наведено ґрунтовних підстав для цього та відповідних ризиків, які би виправдовували його негайне взяття під варту. Обвинувачений відповідно до ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання та з`являвся для участі в судових засіданнях в режимі відео конференції, перешкод судовому розгляду не чинив, має посередній стан здоров`я, страждає на серйозне захворювання, переніс операцію з видалення пальців правої кисті, до вступу вироку в законну силу користується презумпцією невинуватості.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією частини майна, що є його власністю.

До вступу вироку в законну силу обрати ОСОБА_5 запобіжний захід особисте зобов`язання із покладенням обов`язків: не залишати межі смт. Старий Мерчик, Богодухівського району, Харківської області без дозволу суду та з`являтися до суду за викликами.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання після набрання цим вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання один день його фактичного затримання - 20.05.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 3454 грн 22 коп. витрат на залучення експертів.

Речові докази: амфетамін загальною масою речовини 9,9382 грам (розфасований у 30 згортків), PVP загальною масою речовини 2,5901 грам (розфасований у 27 згортків), метамфетамін масою речовини 0,6188 грам (розфасований у 6 згортків) знищити.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати до вилученого у ОСОБА_5 мобільного телефону Iphone 5C імеі НОМЕР_1 спеціальну конфіскацію.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення - протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_11