ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/5932/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2376/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих по справі, належним чином повідомлених, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Холодногірського районного суду м. Харкова від 02 10 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком вказаного суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень-проступків, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 125 КК України за якими призначити йому покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 60 (шестидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень-проступків, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 60 (шестидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.09.2025 приблизно о 15 годині 30 хвилин знаходився біля виходу зі станції метро «Холодна Гора» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144, де він спровокував словесний конфлікт із раніше знайомими йому потерпілими ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин.

ОСОБА_7 , в ході конфлікту, діючи з раптово виниклим протиправним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , обумовлених особистими неприязними відносинами, переслідуючи мету нанесення йому тілесних ушкоджень та усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, перебуваючи у положенні стоячи, на відстані витягнутої руки, обличчям до потерпілого ОСОБА_8 , кулаком правої руки наніс йому один удар в ділянку носу.

У цей час, потерпілий ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_7 та почав руками відтягувати його за верхній одяг від потерпілого ОСОБА_8 , намагаючись припинити протиправні дії. Через ці дії ОСОБА_9 , що заважали побиттю ОСОБА_8 , у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 , не маючи наміру припиняти свої протиправні дії, діючи з умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , кулаком правої руки наніс йому один удар у ділянку лівого ока.

Після цього ОСОБА_7 , побоюючись викриття, залишив місце вчинення своїх протиправних дій.

Протиправними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта ДСУ «ХОБСМЕ» № 09-1486/2025 від 22.09.2025, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми носу у вигляді перелому носових кісток та наявністю саден в ділянці спинки носа, синців на повіках правого ока, в ділянці нижньої повіки лівого ока.

За ступенем тяжкості закрита тупа травма носу у вигляді перелому носу у вигляді перелому носових кісток та наявністю саден в ділянці спинки носа належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів 21 (дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року.

Синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.09.2025 приблизно о 15 годині 30 хвилин знаходився біля виходу зі станції метро «Холодна Гора» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 144, де він спровокував словесний конфлікт із раніше знайомими йому потерпілими ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин.

ОСОБА_7 , в ході конфлікту, діючи з раптово виниклим протиправним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ,, обумовлених особистими неприязними відносинами, переслідуючи мету нанесення йому тілесних ушкоджень та усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, перебуваючи у положенні стоячи, на відстані витягнутої руки, обличчям до потерпілого ОСОБА_8 , кулаком правої руки наніс йому один удар в ділянку носу.

У цей час, потерпілий ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_7 та почав руками відтягувати його за верхній одяг від потерпілого ОСОБА_8 , намагаючись припинити його протиправні дії. Через ці дії ОСОБА_11 , що заважали побиттю ОСОБА_10 , у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 ..

ОСОБА_7 , не маючи наміру припиняти свої протиправні дії, діючи з умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , кулаком правої руки наніс йому один удар у ділянку лівого ока.

Після цього ОСОБА_7 , побоюючись викриття, залишив місце вчинення своїх протиправних дій.

Протиправними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 , відповідно до висновку експерта ДСУ «ХОБСМЕ» № 09-1483/2025 від 11.09.2025, спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця на повіках лівого ока з крововиливом під з`єднувальну оболонку ока.

За ступенем тяжкості синець на повіках лівого ока з крововиливом викликав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. а, 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_7 прокурором роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_7 подав заяву про роз`яснення йому вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

При цьому ОСОБА_7 подав заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_12 .

Також потерпілим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_8 була подана заява про те, що він згоден із встановленим досудовим розслідуванням обставинами та не заперечував проти розгляду обвинувального акту в спрощеному провадженні.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_7 своєї винуватості, дійшов до висновку, що він вчинив кримінальне правопорушення-проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження та кримінальне правопорушення-проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив про його зміну в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення.

Просив постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт за ч.2 ст.125 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 06 2025 року та остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просив про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі. Зазначив, що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення. Вважає, що необхідно призначити покарання ОСОБА_7 за сукупністю існуючих вироків.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив звернути увагу суду на його стан здоров`я та наявні захворювання, соціальний стан.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, дії обвинуваченого відповідають кваліфікації за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Сам обвинувачений свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчинення кримінальних правопорушень, як зазначено в обвинувальному акті.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 та ч.2 ст.125 КК України, та правильність кваліфікації його дій.

Разом з тим, колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, зазначила, що суд першої інстанції визначив ОСОБА_7 мінімально суворий захід штраф. Проте колегія суддів наголошує, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні двох умисних легких тілесних ушкоджень, що вимагає більш суворого заходу впливу, який відповідає тяжкості правопорушень. З огляду на це, існує необхідність призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, а за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, колегія суддів вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі.

Основним фактором для зміни та посилення покарання ОСОБА_7 було те, що останній раніше засуджений: 17.06.2025 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 124, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 (два) роки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вчинення нових правопорушень під час іспитового терміну вимагає застосування ст. 71 КК України, що зробило необхідним призначення нового реального покарання для подальшого часткового приєднання невідбутої частини попереднього покарання. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 , не врахував положення ст. 71 КК України, відповідно до яких у разі, коли після постановлення вироку особа вчиняє новий злочин або після постановлення кількох вироків не відбула покарання повністю за попереднім, суд зобов`язаний призначити покарання за сукупністю вироків.

Суд першої інстанції при визначені остаточного покарання не взяв до уваги наявність вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 17 06 2025 року.

Отже, доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків є обґрунтованими, а вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з урахуванням вимог статті 71,72 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю двох вироків, виходить із того, що за попереднім вирок ОСОБА_7 призначалося покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, які ним не були відбуті.

Визначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків, суд апеляційної інстанції керується положеннями ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якими передбачено, що при складанні покарань суд визначає остаточне покарання у межах, необхідних і достатніх для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, згідно з положеннями ст. 65 КК України, покарання має бути справедливим, співмірним тяжкості вчиненого діяння та особі винного. Тому суд, маючи дискреційні повноваження щодо визначення остаточного строку, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, врахував визнання вини ОСОБА_7 , та дійшов висновку про доцільність визначення остаточного строку покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі, що узгоджується з принципами індивідуалізації та справедливості покарання.

Суд апеляційної інстанції, при застосуванні ст.71 КК України, посилається на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 06 грудня 2021 року у справі № 243/7758/20, де вказується, що для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, та ухвалити новий вирок в цій частині.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, призначити покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 06 2025 року та остаточно призначити покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 02 10 2025 року щодо обвинуваченого за ч.1, ч.2 ст.125 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати в частині призначеного покарання.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, призначити покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 06 2025 року та остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4