Справа № 405/5516/25
провадження № 1-кс/405/387/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 м. Кропивницький

Суддя Подільського районного суду м. Кропивницького ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_4 , прокурора Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Подільського районного суду м. Кропивницького ОСОБА_6 , головуючого у справі №405/5516/25, провадження №1-кп/405/267/25,

встановив:

29.01.2026 в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001692 від 23.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, обвинувачений заявив відвід головуючому судді ОСОБА_6 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав заяву про відвід судді ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001692 від 23.06.2025, та зазначив, що відвід заявлений через те, що суддя ОСОБА_6 відмовив у задоволенні його клопотання про проведення повторної комплексної експертизи, що є упередженістю судді; суддя відмовив у клопотанні щодо виклику свідків; експертизу він просив провести повторно, оскільки є порушення у її проведенні; на досудовому розслідуванні у слідчого не було документів щодо його психічного стану, тому він їх не міг надати експерту. Всі документи на теперішній час він зібрав, щоб провести експертизу. Зазначив, що у нього важкий діагноз, поганий психічний стан. Суддя відмовив у допиті лікаря, як свідка, яка могла повідомити про його психічний стан, що могло бути підставою для визнання його неосудним чи обмежено осудним. Просив заяв про відвід задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримала заяву обвинуваченого про відвід.

Прокурор заперечувала відносно задоволення заяви про відвід, просила відмовити в задоволенні заяви, оскільки підстави для відводу відсутні.

В судове засідання суддя ОСОБА_6 не з`явився, надав заяву, у якій вказав, що вважає відвід необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, та просив проводити розгляд заяви про відвід без його участі.

Суд, дослідивши заяву про відвід, заслухавши думку обвинуваченого, його захисника та прокурора, дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні судді Подільського районного суду м. Кропивницького ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001692 від 23.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

29.01.2026 в судовому засіданні під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 заявив відвід судді ОСОБА_6 .

Так, положеннями ст.75 КПК України встановлено перелік підстав, які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Частини 1, 2 статті 80 КПК України передбачають, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Дотримання цієї гарантії забезпечується як правом учасників справи на спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, чим забезпечується його незалежність в кожному окремому провадженні, так і правом судді за наявності визначених процесуальним законодавством підстав заявляти самовідвід.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі а саме, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Аналогічна правова позиція закріплена в п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 (заява № 16695/04).

Більше того, в п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію наддасть вимога об`єктивної безсторонності».

Підходи щодо упередженості та безсторонності з боку суддів викладено у рішенні ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України».

У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, таку природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Дотримання цієї гарантії забезпечується як правом учасників справи на спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявляння відводу судді, чим забезпечується його незалежність в кожному окремому провадженні, так і правом судді за наявності визначених процесуальним законодавством підстав заявляти самовідвід.

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Водночас слід розуміти, що зловживання самовідводом не допускається і може потягнути застосування дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. За змістом коментованої статті заявляння суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.

Таким чином, підстави для відводу чи самовідводу судді можуть мати не лише беззаперечний об`єктивний критерій, а й бути оціночною категорією, що з одного боку, дає змогу реалізувати конституційний принцип» незалежного розгляду справи суддею», а з іншого - є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Отже, за вказаних підстав, суддею під час розгляду заяви обвинуваченого про відвід не встановлено наявність фактичних, підтверджених відповідними доказами, обставин, які б свідчили про наявність підстав, які б породжували обґрунтований сумнів у неупередженості судді ОСОБА_6 та неможливості винесення ним об`єктивного судового рішення під час розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001692 від 23.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, зміст заяви про відвід зводиться до незгоди обвинуваченого з процесуальними рішеннями суду під час розгляду зазначеного кримінального провадження, а тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про відвід.

Керуючись ст.ст.75, 80, 81, 369-372 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід судді Подільського районного суду м. Кропивницького ОСОБА_6 , головуючого у справі №405/5516/25, провадження №1-кп/405/267/25 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7