Номер провадження 1-кп/243/1349/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 26 » грудня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілого ОСОБА_4

- обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 24 грудня 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кілвар Дивичинського району Азербайджан, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утримані неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не є особою з інвалідністю, пенсіонер за віком, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 частина 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2025 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи на достатніх правових підставах технічно справним автомобілем марки «Nissan» моделі «Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, рухався по сухій асфальтобетонній проїжджій частині вул. Літературної зі сторони вул. Богатикова Юрія в напрямку с. Глибока Макатиха, Краматорського району, Донецької області, де в районі нерегульованого перехрестя вул. Літературної та автодороги О 0527, водій ОСОБА_5 діючи в порушення вимог знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно якого:

16.11: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не будучи уважним, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, не надав перевагу в русі та скоїв зіткнення лівою частиною керованого ним автомобіля з автомобілем марки «Nissan» моделі «Terrano» військовий реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовослужбовця ЗСУ, ВЧ НОМЕР_3 , 53 бригади, командира відділення підвозу боєкомплекту самохідного артилерійського дивізіону, штаб сержанта), який рухався по автошляху О 0527 зі сторони м. Слов`янська в напрямку автодороги «М03 Е40» сполученням «Київ-Харків-Довжанський».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля марки «Nissan» моделі «Terrano» військовий реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому першого поперекового хребця та одинадцятого, дванадцятого грудних хребців, забій м`яких тканин поперекової ділянки, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

З технічної точки зору допущені водієм автомобіля марки «Nissan» моделі «Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 порушення вимог знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Після оголошення прокурором короткого викладу Обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, поставлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_5 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частина 1 КК України він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор, потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 від оголошення вступної промови відмовилися.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодилися.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор, потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив Ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частина 1 КК України він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у Обвинувальному акті.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за статтею 286 частина 1 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за статтею 286 частина 1 КК України тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частина 1 КК України, а саме: 11 жовтня 2025 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи на достатніх правових підставах технічно справним автомобілем марки «Nissan» моделі «Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, рухався по сухій асфальтобетонній проїжджій частині вул. Літературної зі сторони вул. Богатикова Юрія в напрямку с. Глибока Макатиха, Краматорського району, Донецької області, де в районі нерегульованого перехрестя вул. Літературної та автодороги О 0527, водій ОСОБА_5 діючи в порушення вимог знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно якого:

16.11: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не будучи уважним, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, не надав перевагу в русі та скоїв зіткнення лівою частиною керованого ним автомобіля з автомобілем марки «Nissan» моделі «Terrano» військовий реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовослужбовця ЗСУ, ВЧ НОМЕР_3 , 53 бригади, командира відділення підвозу боєкомплекту самохідного артилерійського дивізіону, штаб сержанта), який рухався по автошляху О 0527 зі сторони м. Слов`янська в напрямку автодороги «М03 Е40» сполученням «Київ-Харків-Довжанський».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події, пасажир автомобіля марки «Nissan» моделі «Terrano» військовий реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому першого поперекового хребця та одинадцятого, дванадцятого грудних хребців, забій м`яких тканин поперекової ділянки, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

З технічної точки зору допущені водієм автомобіля марки «Nissan» моделі «Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 порушення вимог знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 та учасниками судового провадження не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до нетяжких кримінальних правопорушень, характер, ступінь його суспільної небезпеки, наслідків для потерпілої юридичної особи, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_5 визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17).

В судовому засіданні ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частина 1 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до частини 1 статті 67 КК України судом не встановлено.

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, задовільно характеризується за місцем мешкання, однак в результаті вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення настали наслідки потерпілий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а у відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю», суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який є особою пенсійного віку та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпілий ОСОБА_4 не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, однак, в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

У відповідності до статті 57 частина 2 КК України « Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

У відповідності до статті 61 частина 3 КК України « Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи».

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді штрафу є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Суд вважає за необхідне призначати ОСОБА_5 додаткове покарання у виді «позбавлення права керувати транспортними засобами», передбачене санкцією ст. 286 частина 1 КК України, оскільки у відповідності до санкції статті 286 частина 1 КК України позбавлення такого спеціального права є обов`язком суду, оскільки санкція частини 1 статті 286 КК України передбачає безальтернативне призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу за Висновком експерта № СЕ-19/105-25/14944-ІТ від 26 листопада 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року складають 2674 грн 20 коп.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу за Висновком експерта № СЕ-19/105-25/14942-ІТ від 26 листопада 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року складають 2674 грн 20 коп.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової транспортно -трасологічної експертизи за Висновком експерта № СЕ-19/105-25/16034-ІТ від 26 листопада 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року складають 2674 грн 20 коп.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової автотехнічної експертизи за Висновком експерта № СЕ-19/105-25/16033-ІТ від 26 листопада 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року складають 2674 грн 20 коп.

У відповідності до вимог частини 4 статті 174 КПК України «Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові».

У відповідності до положення ч.4 ст.174 КПК України та для можливості вирішення питання по речовим доказам, скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2025 року на: вилучений в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 11 жовтня 2025 року автомобіль марки «Nissan» моделі «Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 .

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2025 року на: вилучений в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 11 жовтня 2025 року автомобіль марки «Nissan» моделі «Terrano» військовий реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Військовій частині НОМЕР_3 .

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частина 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 ( п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок на користь держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кілвар Дивичинського району Азербайджан, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_4 , не є особою з інвалідністю, пенсіонер за віком, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу за Висновком експерта № СЕ-19/105-25/14944-ІТ від 26 листопада 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року - 2674 грн 20 коп.( дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн. 20 коп.)

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кілвар Дивичинського району Азербайджан, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_4 , не є особою з інвалідністю, пенсіонер за віком, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу за Висновком експерта № СЕ-19/105-25/14942-ІТ від 26 листопада 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року - 2674 грн 20 коп.( дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн. 20 коп.)

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кілвар Дивичинського району Азербайджан, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_4 , не є особою з інвалідністю, пенсіонер за віком, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави витрати на проведення судової транспортно -трасологічної експертизи за Висновком експерта № СЕ-19/105-25/16034-ІТ від 26 листопада 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року - 2674 грн 20 коп.( дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн. 20 коп.)

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кілвар Дивичинського району Азербайджан, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_4 , не є особою з інвалідністю, пенсіонер за віком, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи за Висновком експерта № СЕ-19/105-25/16033-ІТ від 26 листопада 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0001191, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року - 2674 грн 20 коп.( дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн. 20 коп.)

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2025 року на: вилучений в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 11 жовтня 2025 року автомобіль марки «Nissan» моделі «Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 .

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2025 року на: вилучений в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 11 жовтня 2025 року автомобіль марки «Nissan» моделі «Terrano» військовий реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Військовій частині НОМЕР_3 .

Речові докази по справі, а саме: вилучений в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 11 жовтня 2025 року автомобіль марки «Nissan» моделі «Terrano» військовий реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить Військовій частині НОМЕР_3 , який залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001191, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року у якості речового доказу на підставі Постанови слідчого від 12 жовтня 2025 року,що зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, що знаходиться за адресою: Донецька область, Краматорський район, місто Слов`янськ, вул. Відродження, № 1 у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України повернути фактичному законному користувачу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Речові докази по справі, а саме: вилучений в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 11 жовтня 2025 року автомобіль марки «Nissan» моделі «Juke» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , який залучено до матеріалів кримінального провадження № 0001191, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 жовтня 2025 року у якості речового доказу на підставі Постанови слідчого від 12 жовтня 2025 року,що зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, що знаходиться за адресою: Донецька область, Краматорський район, місто Слов`янськ, вул. Відродження, № 1 у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України повернути власнику - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий суддя ОСОБА_1