Справа №504/243/15-к
Провадження №1-кс/504/482/25
УХВАЛА

11.12.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву захисника-адвоката обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід судді ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 від розгляду обвинувального акта по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Доброславського районного суду Одеської області ОСОБА_1 надійшла заява захисника-адвоката обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід судді ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 від розгляду обвинувального акта по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В обґрунтування своєї заяви адвокат ОСОБА_5 зазначила, що, на її думку, суддя ОСОБА_6 порушує принцип об`єктивності при розгляді даного кримінального провадження, а саме єдиним доказом за кримінальним провадженням вини ОСОБА_4 є експертиза. За кримінальним провадженням було проведено три автотехнічні експертизи. На клопотання сторони захисту було проведено експертне дослідження, яке ставить під сумнів всі проведені по справі експертизи. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення комплексно- автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, повторної автотехнічної експертизи. Крім того, судом було необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань про тимчасовий доступ, а також клопотання сторони захисту про винесення ухвали про недопустимий доказ висновки експертиз, які призначені неуповноваженою особою. Потерпіла жодного разу не приймала участь в судовому засіданні за всі роки, що свідчить про ігнорування головуючим вимог Закону про участь сторони обвинувачення потерпілої в судових засіданнях. Вважає, що всі ці дії свідчать про упередженість судді та відсутність об`єктивного розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 підтримали заяву про відвід в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заяви про відвід, вважаючи, що заява ґрунтується на припущеннях, а не на фактичних даних. Усі твердження сторони захисту щодо нібито можливих проявів неупередженості судді є суб`єктивними судженнями, а не встановленими фактичними обставинами. Заявник фактично ототожнює процесуальні рішення судді з проявами упередженості, що суперечить усталеній практиці Верховного Суду. Незгода з ухвалами суду не є підставою для відводу. Крім того, відсутні обставини, що свідчили б про порушення об`єктивної та суб`єктивної неупередженості. Заява є очевидною спробою затягування судового розгляду.

Потерпіла ОСОБА_7 , яка перебуває за кордоном, в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого повідомлялася шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті суду.

Суддя Доброславського районного суду Одеської області ОСОБА_6 будь-яких письмових пояснень з приводу заяви адвоката ОСОБА_5 не надав.

Розглянувши заяву про відвід, суд приходить до наступного.

Так, стаття 75 КПК України передбачає вичерпний перелік недопустимості участі судді в кримінальному провадженні, а стаття 76 КПК України передбачає вичерпний перелік обставин недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.

При цьому згідно із ч. 5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивований.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно ч.1 ст.76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Згідно ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суд, який розглядає справу, має бути "безстороннім" і "незалежним".

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Розглянувши заяву про відвід, суд приходить до висновку, що доводи захисника про відвід судді ОСОБА_6 не містять підтверджених даних, які б свідчили про наявність вичерпних підстав для його відводу, що передбачені ст.ст.75, 76 КПК України, а також доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді під час розгляду кримінального провадження, тому заявлений відвід задоволенню не підлягає.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 , на які вона посилається в якості підстави для сумніву в упередженості судді є фактичною незгодою з процесуальними рішеннями судді ОСОБА_6 .

Водночас, в компетенцію судді при розгляді питання про наявність підстав для відводу іншому судді, не входить вирішення питання щодо законності та обґрунтованості прийнятих процесуальних рішень іншим суддею, а також надання оцінки щодо наслідків таких дій.

Інших доказів наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості, а також зацікавленості судді в результатах кримінального провадження, ОСОБА_4 та її захисником не надано.

На підставі викладеного, заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.81 КПК України, питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).

Керуючись ст.ст.76, 80, 81, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви захисника-адвоката обвинуваченої ОСОБА_5 про відвід судді Доброславського районного суду Одеської області ОСОБА_6 від розгляду обвинувального акта по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам процесу та направити судді Доброславського районного суду Одеської області ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1