Справа № 646/1709/25
Провадження № 1-кп/646/949/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 12.01.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04.10.2005 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з випробувальним строком 3 роки;

- 18.06.2007 р. Київським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2010 звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 11 місяців 4 дні;

- 11.01.2013 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 19.11.2014 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 358. ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 20.11.2014 р. Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 26.12.2014 р. Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190,70,71 КК України до 3 років позбавлення волі та згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2016 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 4 місяці18 днів;

- 29.07.2020 р. Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 395, 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. 15.09.2020 року звільнений у зв`язку з закінченням строку відбуття покарання;

- 26.01.2023 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 до 4 років позбавлення волі. 10.10.2024 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 2 місяці18 днів;

- 07.05.2025 р. Київським районним судом міста Харкова за ч.4 ст.185 КК України до п`яти років семи місяців позбавлення волі;

- 05.06.2025 р. Шевченківським районним судом міста Харкова за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70,72 КК України до п`яти років дев`яти місяців позбавлення волі;

- 10.11.2025 р. Індустріальним районним судом міста Харкова за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70,72 КК України до п`яти років десяти місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 під час дії воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та введеного в дію Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив умисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 11 січня 2025 року, о 13:00 год. ОСОБА_5 перебував поблизу центрального входу до ТЦ «Протон» за адресою: м. Харків майдан Захисників України, 7/8, де побачив велосипед ТМ «Biria», належний потерпілому ОСОБА_6 , та саме в цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на викрадення вказаного велосипеду.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи невстановлений в ході досудового розслідування предмет, механічним шляхом, пошкодив трос велосипедного замку, яким потерпілий приєднав велосипед до металевої труби навпроти входу до ТЦ «Протон».

Після чого, заволодівши вказаним велосипедом, ОСОБА_5 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядився ним на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 7813 гривень.

Прокурор ОСОБА_3 просив врахувати при призначенні покарання ОСОБА_5 обставини, що пом`якшують покарання, просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років та з урахуванням вироку Індустріального районного суду міста Харкова від 10.11.2025 року остаточно призначити 6 років 2 місяці позбавлення волі, зобов`язати відшкодувати судові витрати та матеріальну шкоду потерпілому.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Пояснив суду, що раптово виник намір, оскільки було складне матеріальне становище. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просив допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки йому цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності. Цивільний позов визнав повністю, вказав, що має намір відшкодувати.

Захисник ОСОБА_4 підтримала думку підзахисного, просила суд врахувати пом`якшуючі обставини, а саме: стан здоров`я підзахисного, визнання вини в повному обсязі, у зв`язку з чим просила призначити мінімальне покарання.

За результатами допиту ОСОБА_5 у судовому засіданні суд переконався, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорюють і інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд без його участі. Просив цивільний позов задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, які вважали за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілого, керуючись вимогами ст. 325 КПК України, суд вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження без участі потерпілого, оскільки за його відсутності можливо вирішити питання, які вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є щире каяття .

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення кримінального проступку. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Згідно з ч. 1 ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

Вивченням особи ОСОБА_5 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Індустріального районного суду міста Харкова від 10.11.2025 р. за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання, відповідно до ч.4 ст.70,72 КК України у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі, не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, на військовому обліку не значиться.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень статей 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є тяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Враховуючи той факт, що інкриміноване кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 вчинив до винесення вироку Індустріального районного суду міста Харкова від 10.11.2025 р., за яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі, відповідно до ч.4 ст.70,72 КК України на строк 5 (п`ять) років 10 (десять) місяців, тому суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи по суті позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 8 000,00 грн. та моральної шкоди на суму 2 000,00 грн., суд враховує такі обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 8 000,00 грн. та моральної шкоди на суму 2 000,00 грн. повністю визнаються обвинуваченим ОСОБА_5 , у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, у зв`язку з чим цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75, ст.69 КК України судом не встановлено.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність відповідних клопотань учасників процесу, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, підлягає скасуванню.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України, на підставі якої з обвинуваченого підлягають стягненню витрати на проведення судових експертиз на користь держави.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного за цим вироком суду покарання та покарання за вироком Індустріального районного суду міста Харкова від 10.11.2025 р., визначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 03 березня 2025 року.

Позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинену матеріальну шкоду у розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинену моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів по проведенню судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-25/1754-ТВ у розмірі 1 591,80 грн., № СЕ-19/121-25/1553-ТВ у розмірі 2 387,70 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.01.2025 р. у справі № 646/332/25, провадження № 1-кс/646/167/2025, на майно, що вилучене 11.01.2025 року під час огляду місця події за адресою: м.Харків, майдан Захисників України, буд.7/8, а саме: один трос велосипедний з пошкодженням, який поміщено до сейф-пакету PSP1404754 - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: один трос велосипедний з пошкодженням - після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 .

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: «CD-R» диск №03858 з відеозаписами з камер відеоспостереження за адресою: м.Харків, майдан Захисників України, 7/8, за 11.01.2025 після набрання вироком законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1