Справа № 303/877/15-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/7/20 за апеляційними скаргами: обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачева, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого начальником районного відділу Державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ужгорода, мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого заступником начальника районного відділу Державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2016, ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі двохсот сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 4080 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на всіх державних підприємствах, установах, організаціях та працівника правоохоронного органу строком на один рік.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі двохсот сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 4080 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на всіх державних підприємствах, установах, організаціях та працівника правоохоронного органу строком на один рік.

На підставі статті 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК України суд звільнив ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення їх до кримінальної відповідальності.

Ухвалено: цивільні позови потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та до ОСОБА_7 про стягнення з кожного 200000 грн. у покриття майнової шкоди та 20000 грн. у покриття моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без задоволення, речові докази: прошиті і пронумеровані матеріали виконавчих проваджень № 575/8 на 37 аркушах, № 747/8 на 57 аркушах, № 869/11 на 22 аркушах зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника начальника районного відділу Державної виконавчої служби (РВ ДВС) Мукачівського міськрайонного управління юстиції (МРУЮ) Закарпатської області, у порушення вимог ч.3 ст.11, частин 1, 2 ст. 50, ст. 58, ст. 60, ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 5.12, 5.15.5 Інструкції «Про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом МЮ України № 74/5 від 15.12.1999 (у редакції станом на момент вчинення кримінального правопорушення), підпункту 1.2.3.1 «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом МЮ України від 15.07.1999 № 42/5 та п.41 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шассі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМ України від 07.09.1998 № 1388, 16.11.2011 у виконавчому провадженні № 747/8 від 11.07.2011 за виконавчим листом № 2-529 від 06.06.2011 про стягнення з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_11 суми боргу 42292 грн. 02 коп., виданим Мукачівським міськрайонним судом, достовірно знаючи, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 03.06.2011 у справі № 2-2073/11, яка також перебувала на виконанні в РВ ДВС Мукачівського МРУЮ, на зареєстрований за ОСОБА_10 автомобіль марки «Skoda Oktavia Tour» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 накладено арешт для забезпечення цивільного позову ОСОБА_9 , що у виконавчому провадженні № 747/8 від 11.07.2011 не провадено оцінку вартості вказаного транспортного засобу та що його відчуження у будь-який спосіб порушить рішення суду про його арешт, з метою спонукання ОСОБА_10 до найскорішого виконання рішення суду про стягнення боргу в користь ОСОБА_11 , незаконно склав офіційний документ постанову про зняття з обліку легкового автомобіля марки «Skoda Oktavia Tour» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_10 , до якої вніс неправдиві відомості про мету і підстави її винесення: нібито з метою подальшої передачі автомобіля до торгівельної організації для реалізації шляхом продажу з прилюдних торгів у відповідності до чинного законодавства, чим надав ОСОБА_10 можливість самостійно відчужити вказаний транспортний засіб.

ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді начальника РВ ДВС Мукачівського МРУЮ Закарпатської області, у порушення вимог ч.3 ст.11, частин 1, 2 ст. 50, ст. 60, ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 5.12, 5.15.5 Інструкції «Про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом МЮ України № 74/5 від 15.12.1999 (у редакції станом на момент вчинення кримінального правопорушення), 16.11.2011, усвідомлюючи, що внесені ОСОБА_7 до постанови про зняття з обліку легкового автомобіля марки «Skoda Oktavia Tour» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_10 , відомості про мету і підстави її винесення не відповідають дійсності, достовірно знаючи, що ніякі дії до підготовки реалізації цього транспортного засобу торгівельною організацією не проводились і що винесення такої постанови Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією «Про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом МЮ України № 74/5 від 15.12.1999 (у редакції станом на момент вчинення кримінального правопорушення), не передбачено, затвердив її власним підписом і гербовою печаткою та направив до Мукачівського ВРЕР УДАІ для виконання.

Обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в апеляційних скаргах, зміст яких є ідентичним, стверджують, що:

- копія заяви № 4503 від 16.11.2011, подана і підписана свідком ОСОБА_12 до Мукачівського ВРЕР УДАІ (т.2 а.с.227) є неналежним доказом обвинувачення, оскільки цей свідок підписання ним такої заяви спростував (т.4 а.с.237, 10:35:54);

- показання свідка ОСОБА_13 про те, що представники ДВС 16.11.2011 диктували йому заяву про зняття автомобіля з обліку, а ОСОБА_14 і ОСОБА_15 були присутні 16.11.2011 у ВРЕР УДАІ, не перевірені і іншими доказами не підтверджені;

- суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про призначення почеркознавчої експертизи на предмет дослідження копії заяви № 4503 від 16.11.2011, копій накладних № 95453 та № 95461 від 17.11.2011 (т.2 а.с. 227); про дослідження повідомлень начальника Мукачівського ВРЕР УДАІ про зняття обмеження на проведення реєстраційних операцій по автомобілю «Skoda Oktavia Tour» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , та карток арешту цього автомобіля, копії постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.08.2015 у справі № 807/549/15, які, на їх думку, мають істотне значення для з`ясування обставин зняття автомобіля з обліку і спростовують висунуті проти них обвинувачення;

- постанова про зняття з обліку транспортного засобу від 16.11.2011 була винесена на підставі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», в межах, визначених п.40 Постанови КМ України № 1388 від 07.09.1998, в яких не зазначено, що така постанова має бути винесена саме після реалізації автомобіля або в момент передачі документів у торгівельну організацію;

- і мета і підстава винесення постанови про зняття з обліку транспортного засобу від 16.11.2011 відповідали матеріалам виконавчого провадження № 747/8, стадіям підготовки арештованого майна до реалізації, узгоджувалися з Постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998, отже неправдивими не були;

- ні в обвинувальному акті ні у вироку не зазначено, які саме дані, вказані у постанові про зняття з обліку транспортного засобу від 16.11.2011, не відповідали дійсності, яку шкоду і кому було спричинено внаслідок винесення цієї постанови;

- суд першої інстанції не дослідив обставин і не навів у вироку фактичних даних, які підтверджували б наявність у їх діях суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України;

- суд першої інстанції обґрунтував у вироку свої висновки показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , без їх належної перевірки та усунення наявних в них суперечностей, а також припущеннями, які призвели до невідповідності його висновків фактичним обставинам кримінального провадження;

- ОСОБА_11 та ОСОБА_9 були визнані і брали участь у розгляді кримінального провадження в якості потерпілих безпідставно, оскільки складання постанови про зняття з обліку транспортного засобу від 16.11.2011 ні фізичної ні моральної ні майнової шкоди їм не спричинило;

- об`єднання кримінальних проваджень щодо ОСОБА_12 (№ 0002562), щодо ОСОБА_7 (№ 0000017) та щодо ОСОБА_6 (№0002938) ухвалою від 27.10.2015 здійснено з порушенням вимог ст. 334 КПК України, що, в свою чергу, обмежило право обвинувачених на захист;

- суд першої інстанції безпідставно відхилив заявлений прокуророві ОСОБА_18 відвід і побудувів свої висновки на припущеннях.

Просять вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в їх діяннях складу кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині відмови в задоволенні її цивільних позовів до обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та ухвалити в цій частині нове рішення: задовольнити її цивільні позови, стягнути з кожного з обвинувачених на її користь по 200000 грн. у покриття майнової шкоди та по 20000 грн. у покриття моральної шкоди. Вказує, що наведені у вироку судження на обґрунтування рішення про залишення позовів без задоволення, є хибними, незаконними, необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її права зазнали порушень упродовж п`яти років: кримінальне правопорушення було скоєно у 2011 році, кримінальне провадження розпочато у 2013, її клопотання про визнання потерпілою задоволено 25.05.2015, а вирок ухвалено 16.12.2016. Водночас зазначає, що і міра покарання, призначена обвинуваченим є, на її думку, зам`якою.

Прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_18 подав на апеляційні скарги обвинувачених та потерпілої свої заперечення і просить залишити апеляційні скарги без задоволення. Вказує, що з доводами обвинувачених з приводу неналежності та недопустимості копій документів суд першої інстанції погодився, тому не призначав щодо них почеркознавчих експертиз, ретельно дослідив показання потерпілих і свідків, нормативні акти, якими повинні були керуватись ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у службовій діяльності і приписи яких порушили, обставини, пов`язані з виникненням у державного виконавця права винести постанову про зняття транспортного засобу з обліку, визнав обвинувачених винними не у знятті автомобіля марки «Skoda Oktavia Tour» реєстраційний номер НОМЕР_2 з обліку, а у службовому підробленні і належно обґрунтував у вироку свої висновки з цього приводу. Загострює увагу на тому, що доводи апеляційних скарг обвинувачених, переважно, стосуються обставин, пов`язаних не з підробленням постанови про зняття з обліку транспортного засобу від 16.11.2011, а з наслідками її використання, тобто виходять за межі обвинувачення, яке суд першої інстанції визнав доведеним. Мотиви, з яких суд відмовив у задоволенні цивільних позовів потерпілої ОСОБА_9 , є, на думку прокурора, законними і обґрунтованими.

10 грудня 2025 року до початку судового засідання захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , а також обвинувачений ОСОБА_19 подали письмові клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Просять скасувати вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2016, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилась.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених і їх захисника, які підтримали подане клопотання про закриття провадження та звільнення їх від кримінальної відповідальності, прокурора, яка не заперечила проти задоволення клопотання, надаючи оцінку доводам сторони захисту про необхідність звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів приходить до наступних висновків.

При розгляді поданих клопотань, апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові ККС ВС від 18 лютого 2025 року у справі № 712/8174/23 (провадження № 51-2807км24) про те, що кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності невідкладно.

При цьому, КПК України не встановлює обмежень для розгляду клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності під час апеляційного розгляду.

Положення ч. 13 ст. 49 КК України, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією, оскільки законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу в разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною.

Як зазначив ККС ВС, у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально караного діяння. Адже, у разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду, суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею (за КПК України 1960 року), підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але важливо, - до набрання вироком суду законної сили (ст.532 КПК).

Враховуючи положення ч.4 ст. 286 КПК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. Разом з тим КПК України вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Одночасно слід відмітити, що вирішення питання, пов`язаного із положеннями ст. 49 КК України, не залежить від відношення обвинуваченого до інкримінованого кримінального правопорушення.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_19 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, подія якого мала місце 16 листопада 2011 року.

Згідно санкції ч. 1 ст. 366 КК України службове підроблення, в редакції на час його вчинення, передбачає покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням право обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, відноситься до кримінального проступку, так як санкція ч. 1 ст. 366 КК України, в редакції на час його вчинення, передбачає покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням право обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України є кримінальним проступком.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18, провадження № 51-413 кмо 21), за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_19 підлягають звільненню від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, так як інкриміновані їм дії були вчинені 16.11.2011 року та на час апеляційного розгляду минуло більше трьох років.

З огляду на дослідженні судом матеріали кримінального провадження, - будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для зупинення перебігу строку давності, зокрема даних про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_19 нового кримінального правопорушення чи вчинення умисних дій, направлених на ухилення від досудового розслідування або суду, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи, що захисником-адвокатом ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , а також обвинуваченим ОСОБА_19 заявлені клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України, яке ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , кожен окремо, зокрема, і захисник підтримали в судовому засіданні апеляційної інстанції, з дня вчинення останніми і на день апеляційного розгляду пройшло більше трьох років, протягом цього строку обвинувачені не вчинили нового злочину та не ухилялися від слідства або суду, строки давності спливли, тому колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 та ОСОБА_19 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що за змістом ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, однак натомість він може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Відтак цивільні позови потерпілої ОСОБА_9 слід залишити без розгляду.

Залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

За наведеного колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченихОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2016 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - скасувати.

Звільнитиобвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 та до ОСОБА_7 про стягнення з кожного 200000 грн. у покриття майнової шкоди та 20000 грн. у покриття моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді