Справа № 587/2870/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 02.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, Сумської області, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , інваліда ІІІ групи, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

У с т а н о в и в :

01 червня 2025 року року близько 23:00 год. перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між обвинуваченим ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 правою рукою схопив ОСОБА_5 за зап`ястя її правої руки, внаслідок чого остання відчула гострий біль у вказаній ділянці. В результаті дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 було завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не визнав, суду пояснив, що в той день 01 червня 2025 року він разом з ОСОБА_8 працювали у своєму домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_2 . Потім йому зателефонував його знайомий ОСОБА_9 він запросив його до себе, пожарити м`ясо. Пояснив, що вони випивали пиво, їли м`ясо, а потім поїхали відпочивати на річку. Повернулись близько 21 години і він запропонував ОСОБА_9 ще поспілкуватись і випити по коктейлю. Приблизно о 22: 30 год зайшла ОСОБА_10 і повідомила ОСОБА_9 , що скоро буде комендантська година і що йому пора збиратись додому. Вказав, що коли ОСОБА_9 поїхав додому, у них з ОСОБА_5 виник конфлікт з приводу її нетактовної поведінки, що вона так грубо виставила ОСОБА_9 з їх будинку. В ході конфлікту, остання все знімала на свій мобільний телефон, як зазвичай вона це робила, і він вихватив мобільний телефон, а ОСОБА_5 вдарилась рукою об мийку на кухні. Вказав, що він не хапав ОСОБА_5 за руку. Вважає, що у потерпілої та її сина проти нього змова.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просила обвинуваченого ОСОБА_6 виправдати, оскільки його вина у спричиненні фізичного болю потерпілій не доведена, потерпілій ніяких тілесних ушкоджень завдано не було.

Не зважаючи на невизнання своєї провини обвинуваченим, вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування провадження, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- рапорт, згідно якого доведено до відому про отримання повідомлення на службу 102 про домашнє насильство, а саме, що 01 червня 2025 року о 23:12 год за адресою: АДРЕСА_2 співмешканець матері чинить сварку (а.к.п. 41-66);

- заява потерпілої ОСОБА_8 , згідно якої остання просить притягнути до відповідальності ОСОБА_6 за вчинення відносно неї насильницьких дій зі сторони останнього. (а.к.п 64)

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, згідно якого ОСОБА_5 повідомила про обставини події: 01 червня 2025 року співмешканець ОСОБА_6 завдав їй фізичного болю (а.к.п 65)

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105 від 02.06.2025, згідно якого було встановлено, що 01 червня 2025 року близько 23:00 год. невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинила сварку, в ході якої вчинила насильницькі дії по відношенню до ОСОБА_5 , чим спричинив останній фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень (а.к.п. 66)

- консультативний висновок спеціаліста, згідно якого встановлено діагноз ОСОБА_5 : забій правого променево зап`ястного суглобу (а.к.п 43)

-протокол проведення слідчого експерименту від 02 червня 2025 року, проведений старшим дізнавачем сектору дізнання відділення поліції № 4 ( м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 в присутності понятих: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за участю потерпілої ОСОБА_5 . Під час проведення якого потерпіла продемонструвала механізм спричинення обвинуваченим їй фізичного болю. До протоколу додана фототаблиця (а.с.44-49).

протокол проведення слідчого експерименту від 02 червня 2025 року, проведений старшим дізнавачем сектору дізнання відділення поліції № 4 ( м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 в присутності понятих: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за участю свідка ОСОБА_14 . Під час проведення якого свідок продемонстрував механізм спричинення обвинуваченим фізичного болю потерпілій. До протоколу додана фототаблиця (а.с.51-55).

Окрім цього, вина ОСОБА_6 підтверджується показами осіб, допитаних під час судового розгляду:

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що 01 червня 2025 року вона працювала у своєму домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_2 . Близько 15:00 год до ОСОБА_6 приїхав його друг ОСОБА_9 , і вони відпочивали на їх подвір`ї, у бесідці. Приблизно о 22: 30 год вона зайшла до них повідомила, що скоро комендантська година і ОСОБА_9 пора збиратись додому. Пояснила, що коли ОСОБА_9 поїхав додому, ОСОБА_6 зайшов до кухні і почав її ображати, у них виник словесний конфлікт, тональність підвищувалась, вони поступово перейшли до коридору і на їх крик, вийшов її син, який попросив ОСОБА_6 заспокоїтись і іти відпочивати. Вказала, що ОСОБА_6 схопив її за зап`ястя, чим спричинив їй фізичного болю, від чого вона закричала. Просила обвинуваченого суворо не карати, претензій до останнього не має.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він є сином потерпілої ОСОБА_5 . Зазначив, що в на початку червня 2025 року, точної дати він не пам`ятає, але пам`ятає, що це було близько 24 години він перебував у своїй кімнаті в будинку АДРЕСА_2 . Вийшовши зі своє кімнати по природнім справам він побачив, що у його матері та ОСОБА_6 почалась конфліктна ситуація. ОСОБА_6 висловлював образи в бік його матері і він все знімав на мобільний телефон. Вказав, що коли його матір вихватила у ОСОБА_6 телефон, він схопив її за зап`ястя, і вона закричала від сильного болю. Конфлікт не припинявся, і він був вимушений викликати поліцію. Зазначив, що наступного дня його матір скаржилась на біль в зап`ясті

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Всі надані прокурором докази сторона захисту не оспорювала, про неналежність чи недопустимість не заявляла.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Разом з тим, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, як і обґрунтовано ставляти під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

У судовому засіданні були ретельно перевірені твердження сторони захисту щодо дій обвинуваченого про те, що потерпіла сама вдарилась о мийку і тим самим завдала собі фізичного болю, які суд вважає такими, що спрямовані на пом`якшення відповідальності та не відповідають встановленим обставинам в судовому засіданні.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого в цій частині, оскільки вони спростовуються показами потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_14 . Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що потерпіла заподіяла сама собі фізичного болю, стороною захисту не надано, не встановлено зазначеної обставини й судом.

При цьому суд звертає увагу на те, що хапання за зап`ястя в конфлікті, як правило, є свідомою дією для контролю чи залякування, спрямованою на обмеження свободи пересування, заподіяння дискомфорту, а не випадковою подією.

Отже, проаналізувавши всі зібрані по справі докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення повністю доведеною і його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 126 КК України як умисні дії, які виразилися в умисному завданні фізичного болю і , які не спричинили тілесних ушкоджень.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, (а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали), дані про особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю, раніше не судимий, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінеті не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально.

За ступенем тяжкості вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 статтею 126 КК України, є кримінальним проступком (стаття 12 КК України).

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до статті 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає те, що кримінальне правопорушення вчинено щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Окрім того, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого. Саме цей вид покарання буде справедливим для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , сприятиме попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 , відповідно до ст. 91-1 КК України, обмежувальні заходи.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Витрати на проведення експертизи в даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 100, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_6 обмежувальні заходи строком на 3 (три) місяці, поклавши на останнього обов`язок проходження програми для кривдників.

Організацію забезпечення проходження ОСОБА_6 програми для кривдників та контроль за виконанням програми для кривдників останнім, покласти на Верхньосироватську сільську раду Сумського району Сумської області.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1