У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ПП «Поярков» ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001016.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання

про арешт ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2025 року клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_7 , а саме транспортні засоби: IVECO TURBO DAILY 4910 2798, (1998), білий, № двигуна НОМЕР_1 , № шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; IVECO DAILY M23HD 2800, (2002), білий, № двигуна НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI 2148, (2005), сірий, № двигуна 1605, № шасі НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 ; БОГДАН А-091 4600, (2003), ЖОВТИЙ, № двигуна НОМЕР_9 , № куз. НОМЕР_10 , реєстраційний номер НОМЕР_11 ; ЗАЗ-DAEWOO SENS 1299, (2006), сірий, № куз. НОМЕР_12 , реєстраційний номер НОМЕР_13 ; ЗАЗ-DAEWOO SENS 1299, (2005), зелений, № куз. НОМЕР_14 , реєстраційний номер НОМЕР_15 ; MERCEDES-BENZ SPRINTER 516 2874, (2009), білий, № двиг. НОМЕР_16 , № куз. НОМЕР_17 , реєстраційний номер НОМЕР_18 ; MERCEDES-BENZ SPRINTER 516 2874, (2010), білий, № двиг. НОМЕР_19 , № куз. НОМЕР_20 , реєстраційний номер НОМЕР_21 , а також на нерухоме майно: житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 247); 4/18 частки спільної часткової власності 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 247); земельна ділянка площею 0,0484 га, кадастровий номер: :01:001:1212, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 247), з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині арешту транспортних засобів MERCEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_18 та MERCEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_21 , а також відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт вказаних транспортних засобів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, ОСОБА_5 зазначає, що підприємству стало відомо про арешт майна лише 15.09.2025 р., після звернення адвоката та пошуку рішення в ЄРДР тому строк на апеляційне оскарження не пропущений.

На думку апелянта, арешт на транспортні засоби накладений без належної перевірки та оцінки матеріалів клопотання, з істотним порушенням ст. ст. 170, 173, 370 КПК України.

Так, арешт на накладено на транспортні засоби MERCEDES-BENZ Sprinter 516 (VIN: НОМЕР_17 , НОМЕР_20 ) з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання відносно підозрюваного, однак вони не належать підозрюваному, оскільки є власністю громадянина ОСОБА_8 і були тимчасово зареєстровані за ПП «Поярков» виключно для участі в обласному конкурсі перевізників 2021 р. Долучені до апеляційної скарги оголошення, публікації, наказ Департаменту інфраструктури Херсонської ОДА № 112 від 10.09.2021 р., свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів ( НОМЕР_22 , НОМЕР_23 ) та додатки до заяви на конкурс на переконання апелянта підтверджують тимчасову експлуатацію транспортних засобів.

Представник посилаючись на усталену практику Верховного Суду, звертає увагу на те, що арешт майна осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або цивільними відповідачами недопустимий.

Апелянт вказує на те, що сторона обвинувачення не навела конкретних даних про правову кваліфікацію кримінального правопорушення, що передбачає конфіскацію саме цих автобусів, не довела шкоду і її розмір, а також співмірність вартості арештованого майна із заявленою метою арешту.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні Управління СБУ в Херсонській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000189, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України за обставин вчинення останнім перевезення групи дітей з Бериславського району Херсонської області до тимчасово окупованої території АР Крим, а саме до м. Євпаторія, з метою їх подальшого вивезення представниками окупаційної влади РФ у дитячий оздоровчий табір «Звездный», що знаходиться на території країни-агресора (Псковская область, Невельский район, деревня Опухлики), з метою створення за участі дітей пропагандистських відеоматеріалів.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

З урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його правової кваліфікації та можливого покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого або прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, у разі накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами, ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як убачається з матеріалів клопотання, в провадженні Управління СБУ в Херсонській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000189, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України за обставинможливого вчинення останнім перевезення групи дітей з Бериславського району Херсонської області до тимчасово окупованої території АР Крим, а саме до м. Євпаторія, з метою їх подальшого вивезення представниками окупаційної влади РФ у дитячий оздоровчий табір «Звездный», що знаходиться на території країни-агресора (Псковская область, Невельский район, деревня Опухлики), з метою створення за участі дітей пропагандистських відеоматеріалів.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Санкцією ч. 1 ст. 111-2 КК України, за пособництво державі-агресору, передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від 10 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, щодо необхідності накладення арешту на вилучені транспортні засоби, які перебувають у власності ОСОБА_7 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, а тому арешт необхідний з метою недопущення їх зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити виконанню можливого судового рішення у виді конфіскації майна.

Доводи представника ПП «Поярков» про те, що спірні транспортні засоби MERCEDES-BENZ Sprinter, реєстраційні номери НОМЕР_18 та НОМЕР_21 «належать ОСОБА_8 і лише тимчасово були зареєстровані за ПП «Поярков» для участі у конкурсі перевізників 2021 року», апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.

Так, належними й допустимими доказами права власності на транспортні засоби є, зокрема, дані державної реєстрації та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Надані апелянтом «оголошення», «публікації», витяги з наказу Департаменту інфраструктури Херсонської ОДА № 112 від 10.09.2021 р. та додатки до конкурсної документації не посвідчують переходу права власності і не спростовують реєстрацію спірних транспортних засобів за ОСОБА_7 . Жодного договору купівлі-продажу, лізингу, оренди, позички з ОСОБА_8 , актів приймання-передачі чи підтвердження реєстрації права власності за іншою особою станом на дату накладення арешту не надано.

Ані закон, ані порядок державної реєстрації транспортного засобу не передбачають правового режиму «тимчасової реєстрації за іншим власником» для участі у конкурсі без зміни титулу. Для допуску перевізника до конкурсу достатньо мати правовий титул володіння або користування (власність, лізинг, оренда тощо). Якщо б йшлося про оренду або позичку, представник мав подати відповідний договір з визначеним строком дії, предметом та правомочностями користувача. Таких документів до апеляційної скарги не додано.

Отже, доводи апеляційної скарги про «тимчасову передачу» транспортних засобів, які перебувають під арештом не підтверджені жодним належним доказом і не свідчать про необґрунтованість застосованого заходу. Підстав для скасування арешту майна апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000189 залишити без змін, апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ПП «Поярков» ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3