Справа № 738/1095/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/810/25
Категорія - про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

03 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

засудженого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з ДУ «Менська виправна колонія №91» судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, та враховуючи, що пробаційний нагляд є найбільш м`яким видом покарання, суд врахував характеризуючі дані засудженого за увесь час відбування покарання, зокрема і ту обставину, що засуджений не працює, не лише внаслідок стану здоров`я, а й не виявляв бажання працювати протягом усього часу відбування покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», не має жодного заохочення, що свідчило б про те, що останній став на шлях виправлення, а тому, на переконання суду, засуджений не підпадає під дію положень ст. 82 КК України, оскільки процес його виправлення не досягнув тієї стадії, що відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути для нього доцільним.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою замінити частину невідбутого покарання на більш м`яке, а саме, на пробаційний нагляд.

Апелянт переконує, що суд не вивчив всі обставини справи та не звернув увагу на те, що він потребує лікування у вузькопрофільних спеціалістів за місцем проживання, що і є підставою звернення з клопотанням про пом`якшення покарання, не враховано, що він не вчиняв крадіжок і грабежів, завжди сплачував податки, не вчиняв адміністративних правопорушень та раніше не був засудженим, при цьому звертає увагу на обставини кримінального правопорушення, за яким особу було засуджено. Просить врахувати, що має власне житло, матеріально забезпечений, має добрі стосунки з родичами, які підтримують і надалі будуть підтримувати, його вік 62 роки та фактичне відбуття 3/4 строку покарання.

Щодо виправлення засудженого через сумлінну працю, зазначає, що саме через незадовільний стан здоров`я не мав можливості займатися суспільно-корисною працею, проте в цей час проходив навчання, а тому запевняє, що зможе заробляти розумовою працею. При цьому вказує на відсутність претензій з боку потерпілого, а також виконавчих проваджень про стягнення на його користь матеріальних збитків.

Присутність потерпілого в судовому засіданні, на переконання апелянта, свідчить про часткове визнання ним своєї провини щодо провокативних дій на адресу ОСОБА_6 , що і стало наслідком нанесення потерпілому тілесних ушкоджень з боку засудженого.

Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який вказував на безпідставність апеляційної скарги та обґрунтованість судового рішення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2023 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.02.2024 року вирок суду залишений без змін. Строк відбування покарання засудженому обчислюється з 06 квітня 2023 року.

Станом на 29 травня 2025 року засуджений ОСОБА_6 відбув 3 роки 1 місяць 18 днів, невідбута частина покарання становить 1 рік 10 місяців 12 днів позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Частина 3 цієї статті встановлює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як роз`яснив Верховний Суд України у Постанові Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року № 2, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Перевіривши матеріали даного провадження, колегія суддів приходить висновку, що вони не свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 беззаперечно став на шлях виправлення.

Згідно довідки №13-3С-25 від 29.05.2025 року планово-виробничого відділу ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№91)» засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у державній установі «Менська виправна колонія (№91)». За період перебування в закладі засуджений до суспільно- корисної праці на підприємстві не залучався.

Відповідно витягу комісії при МВК-91 з питання застосування пільг до засуджених, члени комісії прийшли до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього пільги у вигляді ст. 82 КК України.

Згідно характеристики, виданої адміністрацією установи виконання покарань, ОСОБА_6 не виявляв бажання працювати, стягнень та заохочень немає. Згідно з вироком суду вину не визнав. За час відбування покарання у виправній колонії характеризується посередньо, під контролем дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, не допускає порушення порядку дня установи. На профілактичних обліках засуджений не перебуває. Проте, заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі відвідує, але реагує на них байдуже.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення, засуджений ОСОБА_6 у підсумку отримав 52 бали, зокрема мотивація до змін засудженого оцінена у нуль балів.

Посилання засудженого на незадовільний стан здоров`я, не може бути самостійною підставою для застосування до нього положень ст. 82 КК України.

Проаналізувавши наявні в матеріалах провадження довідки та характеристики, а також доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали місцевого суду відсутні, оскільки при розгляді справи по суті, судом детально вивчені всі додані до клопотання документи, і висновки суду про те, що в матеріалах справи відсутні достатні підстави для прийняття рішення про застосування більш м`якого покарання, а саме у виді пробаційного нагляду, є достатньо обґрунтованими.

Враховуючи, що жодних змін в поведінці засудженого не відбулося, його позиція щодо заперечення вини у скоєному злочині та перекладання відповідальності на потерпілого свідчать не лише про відсутність усвідомлення наслідків вчиненого кримінального правопорушення, а й послідовного виправлення, що, зокрема, включає й вольову характеристику та зміну світогляду, які і обумовлюють особистісні зміни засудженого та дають підстави стверджувати про досягнення виховного впливу покарання.

Відтак, як вірно прийшов до висновку місцевий суд, з чим погоджується і колегія суддів, заміна засудженому покарання на даному етапі його відбування, не відповідатиме меті покарання, передбаченій статтею 50 КК України - виправленню засудженого, запобіганню вчинення ним та іншими особами нових злочинів, оскільки засуджений на даний час не довів позитивних змін у його перевихованні та виборі законослухняного способу життя, а тому враховуючи вчинений ним злочин, така заміна покарання буде передчасною, з урахуванням даних, що характеризують особу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537-539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2025 року про відмову йому у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частину покарання на більш м`яке покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10