Єдиний унікальний номер 725/5216/25
Номер провадження 1-кп/725/171/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року

Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника малолітнього портерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000327 від 23.04.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Чернівецького районного суду міста Чернівців перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке призначено до судового розгляду.

14 жовтня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_7 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження відносно неї за малозначністю на підставі ст. 11 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що відповідно до висновку судово-медичного експерта № 239 від 24 квітня 2025 року та № 285 від 20 травня 2025 року потерпілому завдані легкі тілесні ушкодження, які не призвели до розладу здоров`я та за медичною допомогою він не звертався. Крім того, зазначає, що не завдавала потерпілому цілеспрямованого удару , а лише сіпала за одяг, намагаючись утримати його, щоб він не втік та вибачився перед її сином. Також її дії мали імпульсивний, емоційний характер і не були спрямовані на завдання шкоди. До того ж причиною конфлікту стали неправомірні дії самого потерпілого, який 22 квітня 2025 року спричинив її сину тілесні ушкодження, а також систематично здійснював боулінг і психологічний тиск щодо її сина й відповідно вони є виключно реакцією матері на побиття та систематичне цькування її дитини, а не умисне спричинення шкоди здоров`ю. Тому вказуючи на те, що її дії хоча нормально і містять ознаки злочину, однак не становлять суспільної небезпеки й відповідно є малозначним діянням, просила закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за малозначністю діяння.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник клопотання підтримали, з мотивів, викладених в ньому, просили суд клопотання задовольнити та закрити провадження в справі. При цьому, обвинувачена вказала, що у неї не було умислу на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, вона бажала лише захистити свого сина.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявленого клопотання про закриття кримінального провадження, вказуючи на відсутність правових підстав для його закриття на даній стадії судового процесу, оскільки визначення того чи були дії обвинуваченої малозначними та чи наявний в діях ОСОБА_7 склад кримінального правопорушення підлягає оцінки в ході судового розгляду даного кримінального провадження на підставі зібраних доказів.

Законний представник потерпілого та його захисник заперечили проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов таких висновків.

Так, положеннями ст. 284 КПК України визначено перелік підстав для закриття кримінального провадження, зокрема згідно із п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України однією з підстав є встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом, зокрема у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, ст. 285 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зокрема, чинне законодавство про кримінальну відповідальність кримінальним правопорушенням визнає передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України, не визнається кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Отже, специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:

- формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК України характеризують певний склад кримінального правопорушення. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного кримінального правопорушення, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до ч. 2 ст. 11 КК України;

- малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного кримінального правопорушення. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

- малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на те кримінальне правопорушення, який особа бажала вчинити.

Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК України носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу кримінального правопорушення, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача (абсолютно визначені правові норми), застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.

На встановлення малозначності діяння жодні інші фактори, крім вказаних вище обов`язкових умов, не впливають. Відповідно, посткримінальна поведінка порушника кримінально-правової заборони, характеристика його особи, ступінь реалізації злочинного умислу, інші обставини, що, відповідно до закону, є правовими підставами для пом`якшення покарання або звільнення від кримінальної відповідальності, значення в контексті встановлення наявності чи відсутності малозначності діяння за ч. 2 ст. 11 КК України не мають.

Так, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, примирення винного з потерпілим, втрата особою суспільної небезпечності на час розслідування кримінального правопорушення не перетворюють кримінальне правопорушення у малозначне діяння.

Значення ч. 2 ст. 11 КК України полягає в тому, що вона, підкреслюючи важливість такої матеріальної ознаки кримінального правопорушення, як його суттєва суспільна небезпечність, виключає кримінальне правопорушення у випадках, коли вчинене діяння лише формально містить ознаки, передбачені в певній статті Особливої частини КК України. Положення про малозначність діяння може розцінюватись як законодавчо закріплений засіб подолання колізії між формальною (кримінальна протиправність) і матеріальною (суспільна небезпека) ознаками кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про те, чи є діяння малозначним, суду необхідно враховувати не тільки фактично заподіяну шкоду, але й те, на що було направлено діяння і до яких втрат могло призвести.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року у справі № 5-221кс15 та постанові Верховного Суду від 02.12.2019 року у справі № 612/712/16-к.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України, об`єктом даного кримінального правопорушення є здоров`я людини. Зазначене кримінальне правопорушення належить до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки, а саме заподіяння шкоди здоров`ю, у виді легких тілесних ушкоджень.

Законодавцем встановлено тяжкість тілесних ушкоджень, які необхідно завдати для кваліфікації дій особи саме за ст. 125 КК України, тобто наслідки у даному кримінальному провадженні є типовими, а дані обставини не є оціночним поняттям.

Оцінка суспільної небезпеки цього діяння не може визначатись за правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 11 КК України. Відповідне положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача.

Щодо ст. 125 КК України, то суспільно небезпечні наслідки цього складу кримінального правопорушення мають чітко визначену межу шкоди, яка може бути завдана потерпілому - легкі тілесні ушкодження.

Отже, діяння, інкриміноване ОСОБА_7 , характеризуються усіма ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому становить притаманну кримінальному правопорушенню суспільну небезпеку, що виключає малозначність цього діяння в розумінні ч. 2 ст. 11 КК України, а тому зважаючи на стадію судового процесу підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України без оцінки доказів та усіх фактичних обставин справи відсутні.

Враховуючи вищенаведене, підстави для закриття кримінального провадження на підставі ч. 2 ст. 11 КК України, за малозначністю вчиненого ОСОБА_7 діяння, не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, у зв`язку з чим в задоволенні даного клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 125 КК України, ст. ст. 284-286, 350,369-372,376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження за малозначністю в кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000327 від 23 квітня 2025 року по обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців ОСОБА_1