Провадження № 1-кп/712/384/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002740 від 20.08.2024 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, з неповною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, учасником бойових дій, інвалідом, депутатом, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС не являється, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , як військовозобов`язаному, маючому військовий квиток серії НОМЕР_1 , який відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 5013 від 22.07.2024 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони, в особливий період, у зв`язку з оголошенням Указом Президента України № 69-2022 від 24.02.2022 загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 23.07.2024 повідомлено про необхідність з`явитися на 08 годину 00 хвилин 24.07.2024 до вказаного центру для вибуття в складі команди № НОМЕР_2 для проходження служби.

Однак, цього ж дня, 23.07.2024 ОСОБА_4 , перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності працівників даного центру, відмовився від проходження служби, підписання та отримання повістки на відправку для проходження служби в складі команди № НОМЕР_2 з терміном прибуття на 24.07.2024 о 08 годині 00 хвилин до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 про призов, а також про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оголошеної Указом Президента України № 69-2022 від 24 лютого 2022 року, без поважних причин, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року № 2232- XII, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII та Указу Президента України «Про загальну Мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65-2022, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відмовився від проходження військової служби, підписання та отримання повістки на відправку та не прибув 24.07.2024 о 08 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки в складі команди № НОМЕР_2 для проходження служби, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину не визнав та пояснив, що не мав наміру ухилятися, однак його особисті релігійні переконання не дозволяють йому брати участь у військовій службі. Він довготривалий час є членом релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні». З 2005 року був охрещений служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України про оновлення військово-облікових даних потрібно було обов`язково оновити дані. Так, він 23.07.2024 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оновлення даних. Однак йому було вручена бойова повістка та повідомлено про необхідність з`явитись на 08 годину 00 хвилин 24.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 в складі команди № НОМЕР_2 для проходження служби. Він повідомив, що є ОСОБА_6 та відмовився від отримання бойової повістки за своїми релігійними переконаннями. Він готовий проходити альтернативну службу, однак, його право на проходження альтернативної служби Державою не було реалізовано. Крім того, додав, що є волонтером, здійснює допомогу переселенцям та надає духовну та фізичну допомогу. Просив виправдати.

Незважаючи на невизнання вин ОСОБА_4 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується показами свідків, письмовими доказами, які були досліджені судом та оглянутими в судовому засіданні, а саме:

- показами свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що 23.07.2024 обвинувачений ОСОБА_4 перебував в ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 було зачитано відповідний наказ та було повідомлено про необхідність з`явитись на 08 годину 00 хвилин 24.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 в складі команди № НОМЕР_2 для проходження служби, однак цього ж дня ОСОБА_4 відмовився від проходження служби, не підписав повістку для її отримання. Надалі було викликано працівників поліції для фіксування відповідної відмови;

- показами свідка ОСОБА_8 , який зазначив, що 23.07.2024 перебуваючи в складі патрульної поліції, отримав виклик, про те що особа відмовляться від проходження військової служби та ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Приїхавши за адресою: АДРЕСА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 побачили обвинуваченого ОСОБА_4 , який відмовляться від проходження військової служби. ОСОБА_4 повідомив, що через релігійні переконання не може проходити службу, однак відповідно до довідки ВЛК придатний до служби. Підстав для відстрочки від мобілізації він не надав. ОСОБА_4 був попереджений про кримінальну відповідальність та відповідно відмова його фіксувалась на нагрудні боді-камери;

Окрім показань свідків - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення з ст. 336 КК України, його вина підтверджується такими письмовими доказами:

- даними протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 27.08.2024 з додатком оптичним носієм інформації CD-R диск, відповідно до якого при проведення зняття показань було встановлено , що наявні нагрудні камери зафіксували час, місце та обставини відмови ОСОБА_4 від отримання повістки при врученні працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-даними протоколу огляду предметів від 27.08.2024 відповідно до якого під час огляду предмету було оглянуто оптичний носій інформації, а саме DVD+R на якому знаходиться відеозапис на якому міститься папка із назвою «2024.07.23 ТЦК ПЛОСКОНОС ВХ 7474ЄО 40466», об`ємом 474 МБ та 2 відео файли»;

- даними постанови про визнання речовим доказом від 27.08.2024, а саме: оптичний носій інформації DVD+R на якому знаходиться відеозапис;

- даними довідки № 5013 військово-лікарської комісії відносно солдата ОСОБА_4 про придатність до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;

- даними розписки про отримання повістки про виклик на ім`я ОСОБА_4 , 1976 р.н. від 23.07.2024 на відправку в складі команди НОМЕР_2 та повістки на відправку на 24.07.2024;

- даними військового квитка НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 ;

- даними протоколу огляду документа від 27.08.2024, де під час огляду було оглянуто копію повістки на відправку на ім`я ОСОБА_4 ; копію довідки № 5013 військово лікарської комісії; копію військового квитка серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 ; копію довідки № 13758 від 19.07.2024;

-даними постанови від 27.08.2024 про визнання речовими доказами документів, які було вилучено відповідно до ухвали слідчого Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.08.2024.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що призов на військову службу під час мобілізації здійснює суттєвий вплив на звичайний спосіб життя особи, оскільки вона забезпечує захист держави, а не продовжує займатися своєю попередньою діяльністю, вимушена змінити місце перебування (проживання), не може залишати військової частини, тощо. Також такий призов може мати певний вплив, в тому числі змінити, можливості особи звичним для неї способом сповідувати ту чи іншу віру, відвідувати релігійні та пов`язані з ними заходи.

Однак право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним.

Частина 2 статті 35 Конституції України, частина 3 статті 18 Пакту і частина 2 статті 9 Конвенції в схожих виразах допускають таке обмеження в інтересах громадського порядку або безпеки, здоров`я чи моралі, а також захисту прав і свобод інших людей. Усі ці положення вимагають, щоб таке обмеження було встановлено законом і було виваженим (пропорційним до заявленої мети).

Законодавець чітко відрізняє два види військової служби: строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації. Якщо в разі призову на строкову військову службу для сумлінного відмовника доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», то в разі призову під час мобілізації закон не передбачає такої можливості й, відповідно, процедури заміни.

Національне законодавство відповідає критеріям доступності і чіткості. Також не викликає сумніву, що неможливість для військовозобов`язаного відмовитися від призову під час мобілізації є свідомим й послідовним вибором законодавця.

Неможливість відмовитися від військової служби на підставі переконань також має легітимну мету в ситуації, в якій перебуває держава.

Українське суспільство змушене захищатися від військового нападу сусідньої держави. Військові дії агресора мають широкомасштабний характер й охопили майже всі області України, протяжність лінії оборони сягнула значної частини її кордону. Україна обороняється від нападу держави, яка значно переважає її за площею, кількістю населення, озброєння, а також володіє ядерною зброєю. Ці та інші фактори можуть характеризуватися як непередбачувана та виключна ситуація (див., наприклад, рішення у справі «Cristian-Vasile Terhesagainst Romania» від 13 квітня 2021 року, № 49933/20).

У такій ситуації загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.

Суд не залишає поза увагою посилання сторони захисту на численні рішення ЄСПЛ, що стосуються відмови від військової служби через релігійні переконання (зокрема, рішення «Bayatyan v. Armenia» від 07 липня 2011 року, № 23459/03). Погоджуючись з тлумаченням ЄСПЛ статті 9 Конвенції в контексті сумлінної відмови від військової служби, об`єднана палата, однак, вважає, що ситуація, в якій перебуває Україна внаслідок масштабної агресії з боку Російської Федерації, не дає можливості вважати висновки ЄСПЛ, які стосувалися подій в обстановці мирного часу, беззастережно застосовними до питання, яке вирішує об`єднана палата.

Суд не бачить підстав вважати, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване частиною 4 статті 35 Конституції України, поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. Відповідно підхід законодавця, який виключив можливість такої заміни, відповідає статті 35 Конституції в сукупності зі статтями 17 та 65 Основного Закону України.

За таких обставин, законодавство, яке виключає можливість сумлінної відмови від призову під час мобілізації (в тому числі стаття 336 КК України, яка слугує забезпеченню призову під час мобілізації), не суперечить статті 35 Конституції України.

Тому суд констатує, що законодавство не передбачає можливості уникнути призову за мобілізацією на підставі релігійних або нерелігійних переконань, навіть якщо їх щирість і послідовність не ставиться під сумнів, і таке обмеження свободи сповідувати свої релігійні або нерелігійні переконання має легітимну мету.

Суд визнає, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань, тому мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією. Хоча питання відмови від виконання наказу, який передбачав носіння або використання зброї, не є предметом цього розгляду, об`єднана палата визнає, що мотиви відмови від виконання такого наказу необхідно брати до уваги для правильного визначення співвідношення свободи совісті та легітимних обмежень.

Водночас суд вважає, що ситуація, у якій перебуває держава, позначається також і на обсязі права на сумлінну відмову, тому не погоджується з доводами захисту щодо абсолютної неможливості для сумлінного відмовника бути призваним за мобілізацією з міркувань, які виходять за межі носіння або використання зброї. Наприклад, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.

Таким чином, суд робить висновок, що законодавство не допускає відмову від призову під час мобілізації з міркувань релігійних або інших переконань, і така відмова, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за статтею 336 КК України. Разом з тим, релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.

Покази обвинуваченого щодо обставин даної кримінальної справи суд вважає такими, що направлені на ухилення від відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраних у справі доказів, зокрема, показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , покази яких суд приймає до уваги, оскільки вони є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили, що єдиною причиною неприбуття ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_4 було те, що ОСОБА_4 є членом релігійного об`єднання Свідків Єгови, разом проповідують та вивчають Біблію. З 2005 року ОСОБА_4 був охрещений служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні. Його було призначено священнослужителем, він надає духовну та фізичну допомогу, проповідує. Через релігійні переконання вони не можуть брати зброю до рук. Будь які дії, які стосуються військової служби вони не можуть виконувати. Крім того, додали, що ОСОБА_4 є волонтером.

Доводи обвинуваченого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника про те, що обвинувачений не винен у скоєні кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, суд вважає надуманими, оскільки їх бачення щодо призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є не що іншим як особиста думка, яка не узгоджується з діючим законодавством України.

Захисна позиція обвинуваченого жодними доказами не спростована.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Не визнання вини підсудним, суд розцінює як спосіб захисту та намір пом`якшити ступінь своєї вини.

За таких обставин , суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.50КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується вимогами ст.65-67КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постановив визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд обравши вид та розмір покарання в межах санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи дані, що характеризують особу винного, який одружений, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, враховуючи мету покарання, яка полягає в тому, щоб досягти виправлення засудженого, а також запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив вперше, його тяжкість (є нетяжким злочином), відповідно до довідки №13758 від 19.07.2024, він з 29.05.2005 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні та бере участь у проповідуванні доброї новини, є волонтером, суд з додержанням принципу співмірності та індивідуалізації покарання вважає, що є підстави та можливість досягти мети заходу примусу зі звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання і приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе в умовах без ізоляції від суспільства, а тому допускає за можливе відповідно до ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вказана правова позиція щодо призначення покарання підтверджена та сформована в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року у справі №573/838/24.

Відповідно до ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався і на теперішній час підстав для його застосування не вбачається.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370,374-376,394-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Відповідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, а саме: належним чином завірені копії - повістки на відправку ОСОБА_4 ; копія довідки №5013 військово-лікарської комісії; копія військового квитка НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 ; копія довідки № 13758; DVD-R диск на якому наявний напис «Axent», що вилучений в УПП в Черкаській області ДПП, які долучено до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1