Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 608/2836/24
Провадження № 1-кп/723/5141/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець клопотання захисника про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000459 від 14.11.2024 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Сторожинецького районного суду Чернівецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000459 від 14.11.2024 року, затверджений прокурором Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_6 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332 КК України, як до суду, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке кримінальне правопорушення, на підставі ухвали Верховного Суду від 25.08.2025 р.

Захисником обвинуваченої ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_5 надіслано до суду клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу.

В клопотанні вказує на те, що в ухвалі Верховного Суду від 25.08.2025 р. у даній справі було встановлено факт вчинення основного, тяжкого кримінального правопорушення саме на території пункту пропуску «Красноїльськ» Сторожинецького району Чернівецької області, що повністю відповідає відомостям письмового звернення Державної прикордонної служби, тому досудове розслідування мали би проводити саме враховуючи територіальну юрисдикцію місця вчинення і виявлення цього правопорушення - слідчі слідчого відділу відділення поліції №1 (м. Сторожинець) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області під процесуальним керівництвом територіального підрозділу прокуратури - Сторожинецької окружної прокуратури. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 складений був не тим територіальним підрозділом органу досудового розслідування та затверджений не тим територіальним підрозділом прокуратури, де саме був вчинений і виявлений злочин, відповідно підписанти обвинувального акта, слідчий ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_8 не уповноважені взагалі були у відповідності до вимог процесуального закону на складання, підписання та затвердження цього акта, тобто вони діяли за межами своєї територіальної юрисдикції. Порушення правил територіальної юрисдикції є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки досудове розслідування здійснював не той територіальний підрозділ органу досудового розслідування національної поліції, який мав юрисдикцію на проведення досудового розслідування, виходячи із місця вчинення і виявлення злочину, та відсутність процесуального рішення прокурора про зміну підслідності, вважає, що усі проведені слідчі дії та винесені в межах даного кримінального провадження процесуальні рішення, в тому числі і обвинувальний акт, є такими, що вчинені без належних повноважень, а зібрані матеріали підлягають визнанню недопустимими доказами відповідно до ст. 87 КПК України.

Наведене доводить про необхідність повернення обвинувального акта прокуророві, через його неналежність і недопустимість, щоб все ж таки його було складено відповідними належними посадовими особами тих територіальних органів, де було вчинено і виявлено правопорушення - слідчими слідчого відділу Відділення поліції №1 (м. Сторожинець) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області та щоб був затверджений процесуальним керівництвом (старшим групи прокурорів) Сторожинецької окружної прокуратури.

Крім того зазначає, що стороною обвинувачення в обвинувальному акті невірно зазначено відомості як про дату повідомлення про підозру так і про те, що було повідомлено не про підозру, а саме Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, а дані невідповідності наведених відомостей дійсним матеріалам і обставинам справи доводять про необхідність їх обов`язковому виправленню стороною обвинувачення в змісті обвинувального акта, оскільки в іншому випадку ця невідповідність не дозволяє стороні захисту зрозуміти, про яку саме підозру за 14 листопада 2024 року йде мова в акті, оскільки цього дня жодної підозри ОСОБА_9 у межах іншого кримінального провадження, а саме №0000459, не складалось і не вручалось слідчою.

Крім того вказує, що в обвинувальному акті не зазначено про те, що обвинувачена ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи, довічно отриманої внаслідок онкологічного захворювання та працює вчителем Бурдяківської гімназії. Не зазначення даних відомостей в розділі обвинувального акту «досудовим розслідуванням зібрано достатньо доказів для обвинувачення ОСОБА_3 » вказує на спірність висновків сторони обвинувачення і невідповідність їх матеріалам справи. Наявність інвалідності та онкологічного захворювання підтверджують, що ОСОБА_3 потребувала під час виїзду за кордон стороннього догляду та супроводу від сина і цілком ймовірно могла проходити обстеження та отримати відповідний письмовий висновок від Чортківської ЦРЛ, посадові особи якої не опитувалися і не було з`ясовано, чи видавався цей висновок.

Відповідно наведений висновок сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_3 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК- пособництво у підробленні офіційного документа, яке видається та посвідчується установою, яка має право видавали та посвідчувати такий документ; і яке надає права, з метою використання його іншою особою; ч. 4 ст. 358 КК України КК - використання завідомо підробленого документа, та кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 332 КК України - незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом усунення перешкод, є необгрунтований та надуманий, елементи ознак інкримінованих правопорушень, їх об`єктивна та суб`єктивна сторони не належно і не в повному обсязі висвітлені та конкретизовані в обвинувальному акті, внаслідок чого сторона захисту не може зрозуміти суть інкримінованого правопорушення, що унеможливлює здійснити належний захист своїх прав ОСОБА_3 .

Вважають, що в обвинувальному акті відсутні повні і достовірні відомості про прийняті в межах кримінального провадження процесуальні рішення, відсутні відомості про час, місце і спосіб виникнення як умислу на вчинення правопорушення, так і не чітко і незрозуміло визначено обставини події злочину і докази, які це підтверджують, а також обвинувальний акт містить невірний, спірний, виклад фактичних обставин справи, при цьому викладене обвинувачення є громіздким та важким для розуміння, наведені у ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовного кожного з елементів складу інкримінованого злочину, що порушує право обвинуваченого на захист, більше того обвинувальний акт, як процесуальний документ в розумінні вимог ст. 110 КПК України, був складений слідчим органу досудового розслідування і затверджений прокурором без завірення даного процесуального рішення відтиском печатки органу обвинувачення - Чортківської окружної прокуратури та без проведення належної його реєстрації в електронній системі електронному документообігу Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області та в Чортківській окружній прокуратурі у відповідності до вимог діловодства в даних органах.

Захисник вказує, що суперечність між формулюванням обвинувачення ОСОБА_3 та кваліфікацією її дій унеможливлює призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акта, адже у ньому фактично не викладено у яких саме протиправних діях ОСОБА_3 виразилось пособництво в підробленні офіційного письмового документа якоюсь невідомою, невстановленою органом досудового розслідування третьою особою. Така суперечність між формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією дій ОСОБА_3 є настільки суттєвою, що позбавляє обвинуваченого права на ефективний захист.

Вважає, що слідчим та прокурором не належним чином викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, зокрема підлягає доказуванню подія вчинення саме ОСОБА_3 кримінального правопорушення з відображення часу, місця, способу та інших обставин вчиненого правопорушення із вказівкою на докази вини останньої.

Тому, на думку ініціатора клопотання, обвинувачення по кримінальному провадженні сформульовано не конкретно, не в повному обсязі, лише формально в загальному, із зазначенням невірної кваліфікації вчиненого ОСОБА_3 злочину, і потребує конкретики і наведення усіх даних про подію кримінального правопорушення: про час, місце, спосіб, форму вини, мотив і мету його вчинення, по кожній інкримінованій дії.

Зазначає, що відсутність у обвинувальному акті визначення часу і місця вчинення кримінальних правопорушень, можуть впливати на правильність визначення підсудності справи.

В обвинувальному акті нечітко сформулювано обвинувачення за ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України, не наведено доказів, що обвинувачена ОСОБА_3 усвідомлювала підробленість документа, не описано механізм використання - де, кому, з якою метою був пред`явлений документ, відсутні фактичні дані про наслідки використання документа (чи отримано вигоду, чи настали наслідки). Відтак, це порушує вимоги до змісту обвинувачення.

Щодо ч. 1 ст. 332 КК стороною обвинувачення не розкрито, у чому конкретно полягає «переправлення» - організація, сприяння чи допомога; не визначено, яка саме особа переправлялася, і чи вона допитувалась, і не з`ясовано, чи мала вона намір незаконно перетнути кордон; не встановлено умисел - обвинувачення не містить вказівок на свідоме сприяння незаконному перетину; не зазначено спосіб вчинення діяння та не має вказівок на певні докази (електронні документи) підтверджуючи переправлення обвинуваченою особи через кордон.

Матеріали містять взаємовиключні показання або суперечливі факти, які прокурор не усунув.

Захисник вбачає порушення вимог до структури обвинувального акту: відсутність чіткого викладу фактичних обставин, часу, місця, способу вчинення злочину; невідповідність між фабулою і правовою кваліфікацією; відсутність опису доказів, які підтверджують кожен елемент складу інкримінованих злочинів.

Також вказує на процесуальні порушення, що впливають на право на захист: обвинувальний акт не дає чіткого розуміння суті обвинувачення, отже - обвинувачений не може належно підготувати захист; порушено принцип визначеності обвинувачення - не конкретизовано дії за кожною статтею; неможливо встановити співвідношення між частинами 1 і 4 ст. 358 КК України - чи це різні епізоди, чи одне діяння. Обвинувальний акт містить логічні, фактичні або юридичні суперечності, які унеможливлюють розгляд по суті.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 283 КПК України до ЄРДР прокурором також вносяться відомості такої процесуальної дії, як закінчення досудового розслідування, проте такі відомості в реєстрі відсутні, так як відсутні відповідні витяги із ЄРДР в Реєстрі матеріалів, та і в матеріалах кримінального провадження. Зауважує, що жодних посилань в обвинувальному акті на наявні докази вини ОСОБА_3 , номера аркушів томів кримінального провадження справи, які лягли в основу висновків слідчого та прокурора про достатню обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні нею інкримінованого правопорушення, не зазначені.

Також зазначає про те, що затверджений прокурором обвинувальний акт не скріплений печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу в контексті примітки до ст. 358 КК України, тому вважає, що обвинувальний акт не набув статусу офіційного процесуального рішення по кримінальному провадженні.

Виснує, що наведені недоліки обвинувального акта роблять обвинувачення, висунете ОСОБА_10 неконкретним, що порушує її право на захист, зокрема право бути детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї (Стаття 6 § 3(а) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), а суд позбавляють можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою (постанова Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328 К/С-16).

Окрім цього зазначає про неповноту та невідповідність Реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам кримінального процесуального закону, змісту обвинувального акта та матеріалам кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта , який відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а оцінка доводів сторони захисту щодо порушення підслідності, неправильної дати повідомлення про підозру, непорозумінь щодо об`єднання/виділення кримінального правопорушення, недоліків викладу фактичних обставин в обвинувальному акті, доведеності кримінального правопорушення та його кваліфікації суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку.

Заслухавши учасників, дослідивши клопотання, обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором.

Відомості, які має містити обвинувальний акт, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Частиною 3 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Також за змістом ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Системний аналіз ст. 91 КПК України та ст. 291 КПК України дає можливість зробити висновок, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відображаються у такій частині обвинувального акту як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З огляду на те, що кримінальне провадження здійснюється на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, то прокурор, як сторона кримінального провадження, є самостійним у визначені фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення. Наведене підтверджується змістом статті 291 КПК України, де, зокрема, зазначено, що в обвинувальному акті зазначаються ті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Суд, маючи повноваження лише щодо вирішення обвинувачення по суті і лише в межах висунутого обвинувачення, не має права втручатися у дискреційні повноваження прокурора, вказуючи на факти та обставини, що потрібно встановити чи спростувати, змінювати у будь-якій спосіб зміст та обсяг обвинувачення, правової кваліфікації.

Встановлення та виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та здійснення правової кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне саме прокурор.

Вирішення питань щодо наявності в діянні обвинуваченої особи за обставин сформульованого обвинувачення складу кримінального правопорушення та відповідність здійсненої прокурором кваліфікації обставинам обвинувачення та кримінальному закону, дослідження та оцінка доказів відповідно до статті 94 КПК України здійснюється судом виключно під час судового розгляду.

ККС ВС у постанові від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною або неповною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Таким чином, визначення повноти формулювання обвинувачення, розкриття характеру дій обвинуваченої особи та суті кримінального правопорушення, підтвердження або спростування обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення на основі зібраних доказів, вирішення питання про достатність доказів на підтвердження ознак та елементів складу кримінального правопорушення здійснюється судом лише під час судового розгляду по суті шляхом оцінки доказів, зібраних у змагальному кримінальному провадженні. Вирішення цих питань під час підготовчого судового засідання суперечить призначенню цієї стадії кримінального провадження.

Крім того, з`ясування питання порушення вимог кримінального процесуального закону щодо підслідності, повідомлення про підозру, об`єднання/виділення кримінального правопорушення суд також може здійснювати лише в ході судового розгляду, так як це потребує дослідження матеріалів кримінального провадження, яке не може здійснюватися під час підготовчого засідання.

Щодо аргументів сторони захисту те, що затверджений прокурором обвинувальний акт не скріплений печаткою, суд вважає їх неспроможними, так як вимоги до обвинувального акта встановлені статтями 101, 291 КПК України, а не в контексті ст. 358 КК України, як про це зазначено в клопотанні.

Також суд знаходить необґрунтованими доводи сторони захисту щодо неповноти та невідповідності Реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам кримінального процесуального закону, змісту обвинувального акта та матеріалам кримінального провадження, як одну з підстав для повернення обвинувального акта..

З доданого до обвинувального акта Реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається, що він складений відповідно до вимог ч. 2 ст. 109 КПК України.

Крім того, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України виключною підставою для повернення обвинувального акта прокурору є саме невідповідність акта вимогам закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Оскільки п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акта як право, а не обов`язок суду, то підставою для такого повернення не може слугувати будь-яка невідповідність обвинувального акта вимогам КПК, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

Таким чином, закон не передбачає повернення обвинувального акта прокуророві через недоліки Реєстру матеріалів кримінального провадження, а стороною захисту не наведено таких аргументів, які б вказували на неможливість судового розгляду через недоліки Реєстру.

Виходячи з наведено, судом не встановлено невідповідності обвинувального акта Кримінально процесуальному кодексу України, яка б перешкоджала призначенню справи до судового розгляду, тому вважає, що в задоволенні клопотання про його повернення слід відмовити.

Керуючись ст. 291, 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути подані разом з апеляційною скаргою на рішення суду, яке буде прийнято за наслідками розгляду справи по суті.

Суддя: