ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/466/25 Номер провадження 11-кп/814/1870/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 лютого 2025 року за №0000146, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 27 грудня 2025 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Решетилівка Полтавського р-ну Полтавської обл.. проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу й свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини, характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Водночас суд першої інстанції на підставі п.2 ч.4 ст.183 КПК України дійшов висновку про продовження зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило смерть малолітньої дитини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2025 року в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість обрання більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не судимий, має: вищу освіту, постійне місце проживання, на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем попередньої роботи, 7 місяців перебуває під вартою і за цей час не надходило повідомлень, скарг про спроби перешкоджання ним кримінальному провадженню; потерпілою не заявлено претензій, цивільного позову.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.ч.6 та 8 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю та особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що за змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення ним у стані алкогольного сп`яніння кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України умисного протиправного заподіяння смерті (умисного вбивства) малолітній дитині (дочці його співмешканки), 29 квітня 2022 року.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення вказаного вище питання місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу й свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши обставини, характер і тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності. При цьому, суд першої інстанції вмотивовано надав оцінику тому, що на стадії судового розгляду не виключено здійснення додаткового допиту вже допитаних свідків і потерпілої, сторони провадження мають право заявити клопотання про повторний допит, що й було зазначено ними під час з`ясування питання можливості присутності допитаного свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні.

Водночас установлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність сукупності тих характеристик особи ОСОБА_8 та його характерних рис у аспекті потенційної суспільної небезпеки, які би разом із іншими доречними факторами цього конкретного кримінального провадження свідчили би про можливість і достатність досягти мети заходу забезпечення кримінального провадження в умовах лише певного контролю за його поведінкою без продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений не судимий, має на утриманні малолітню дитину, вищу освіту, його позитивні характерстики за місцем проживання і місцем роботи за період працевлаштування з 2016 до 2019 року, однак ці дані не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини провадження, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину з невідворотними наслідками вбивства малолітньої дитини, 29 квітня 2022 року, в стані алкогольного сп`яніння, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу та поведінку обвинуваченого в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 й це виключає можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, про що порушується питання стороною захисту.

Пунктом 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України - умисного протиправного заподіяння смерті малолітній дитині.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Що стосується тверджень сторони захисту, пов`язаних із необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, доведеність чи недоведеність пред`явленого обвинувачення, то ці твердження позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, доводи сторони захисту, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, є безпідставними.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4