справа № 462/8353/14-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року м. Львів

Залізничного районного суду м.Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003350 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого продавцем в ТОВ «ЕпіцентрК», зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,

встановив:

ОСОБА_8 10.07.2014 року близько 19.00 год., перебуваючи по вул. Грушевського, 8 у м. Львів-Рудно, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння коштами ОСОБА_4 , зловживаючи його довірою, оскільки з останнім мав дружні, довірливі відносини, шляхом обману, отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 520000 грн. для купівлі земельної ділянки в м.Львів-Рудно із датою повернення коштів 25.08.2014 року. Однак в подальшому ОСОБА_8 земельної ділянки не придбав, уникав зустрічей з ОСОБА_4 , отримані кошти потерпілому не повернув, а заволодів ними та використав на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 520000 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано з ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_8 04.08.2014 року близько 19.00 год., знаходячись у своєму автомобілі марки «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , на вул.Мазепи, 27 у м.Львів-Рудно, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння коштами ОСОБА_9 , зловживаючи його довірою, оскільки з останнім мав дружні, довірливі відносини, шляхом обману отримав кошти від останнього в сумі 690000 грн., які той надав добровільно, для здійснення нібито будівництва в м. Калуш Івано-Франківської області із кінцевою датою повернення коштів 30.09.2014 року. Однак в подальшому ОСОБА_8 участі в тендері не брав, жодного будівництва в м.Калуш Івано-Франківської області не розпочинав та не здійснював, отримані кошти потерпілому не повернув, а заволодів ними та використав на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 690000 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано з ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_8 04.08.2014 року близько 19.00 год., знаходячись у своєму автомобілі марки «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , на вул.Мазепи, 27 у м.Львів-Рудно, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння коштами ОСОБА_10 , зловживаючи його довірою, оскільки з останнім мав дружні, довірливі відносини, шляхом обману отримав кошти від останнього в сумі 460000 грн., які той надав добровільно, для здійснення нібито будівництва в м. Калуш Івано-Франківської області із кінцевою датою повернення коштів 30.09.2014 року. Однак в подальшому ОСОБА_8 участі в тендері не брав, жодного будівництва в м.Калуш Івано-Франківської області не розпочинав та не здійснював, отримані кошти потерпілому не повернув, а заволодів ними та використав на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 460000 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано з ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_8 18.08.2014 року близько 10.00 год., біля будинку ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 , знаходячись у своєму автомобілі марки «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_1 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння коштами ОСОБА_5 , зловживаючи його довірою, оскільки з останнім мав дружні, довірливі відносини, шляхом обману отримав кошти від останнього в сумі 34000 доларів США, що станом на 18.08.2014 року становить 444492 грн., які той надав добровільно, з кінцевою датою повернення 18.09.2014 року для закупівлі будівельних матеріалів. Однак в подальшому ОСОБА_8 будівельних матеріалів для ОСОБА_5 не придбав, отриманих коштів не повернув, уникав зустрічей з потерпілим, відтак заволодів ними та використав на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 444492 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано з ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім цього, 18.08.2014 року близько 14.00 год., ОСОБА_8 , знаходячись на вул. Луговій, 7 у м.Львів-Рудно, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи на той час намір на заволодіння коштами ОСОБА_11 , зловживаючи його довірою, оскільки з останнім мав дружні, довірливі відносини, шляхом обману отримав кошти від останнього в сумі 13 400 доларів США, що станом на 18.08.2014 року становить 175182,22 грн., а також 10000 грн. з кінцевою датою їх повернення 22.08.2014 року, для купівлі земельної ділянки в м. Львів-Рудно.

Однак в подальшому ОСОБА_8 земельної ділянки для ОСОБА_11 не придбав, уникав зустрічей з ОСОБА_11 , отримані від нього кошти не повернув, а заволодів ними та використав на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 185182 грн., яка в двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано з ч. 3 ст. 190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, заперечив наявність в його діях складу кримінальних правопорушень, вважає, що між ним та потерпілими виникли виключно боргові зобов`язання з приводу повернення грошових коштів, які не підпадають під кваліфікацію діянь на підставі ст. 190 КК України. Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що протягом 5-6 місяців 2014р. неофіційно займався валютно-обмінними операціями для додаткового заробітку. Заробляв на курсових різницях. Вказав, що потерпілі самі до нього звертались, вони добровільно домовлялись про суми та відсотки, які ОСОБА_8 буде їм виплачувати після обміну валюти. Як правило, кошти йому надавали в гривнях, він обмінював їх на долари, переважно на Краківському чи Привокзальному ринках, потім знову обмінював на гривні. Різницю, яку заробляв, віддавав потерпілим або залишав для подальших операцій. Спочатку він заробляв самостійно, однак коли до нього потерпілі почали звертатись, вирішив їм допомогти. Вказав, що жодних за це коштів від потерпілих не отримував. У серпні 2014р. у нього з`явились фінансові борги перед великою кількістю людей через різкі зміни курсу долару, через що він втратив велику кількість коштів. Однак, як ствердив ОСОБА_8 , він не вживав заходів для повідомлення в тому числі потерпілих, що кошти, які вони йому дають для обміну, можуть бути втрачені. Крім того, вказав, що ще 3 тижні після зросту долара ОСОБА_8 ще продовжував обмінювати кошти, розуміючи, що продовжував втрачати.

Баранець повідомив, що знайомий із потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 ще зі шкільного віку, з потерпілим ОСОБА_5 він познайомився у 2010р., вони разом були членами громадської організації Авангард Рудно. З потерпілим ОСОБА_4 він познайомився у 2012р., так як потерпілий купив по сусідству нерухомість. З ОСОБА_4 вони спілкувались досить тісно. У 2012р. ОСОБА_8 позичив у ОСОБА_4 2000 доларів США під відсотки. У 2013р. ОСОБА_4 позичив йому ще 2000 доларів США для відкриття магазину. В цей час обвинувачений працював в агентстві нерухомості, однак невдовзі звільнився через заборгованість по заробітній платі. Тоді він запропонував ОСОБА_4 відкрити своє агентство з нерухомості Дуо сітіком, офіс якого розташовувався у м. Львові по вул. Городоцькій. В цьому агентстві ОСОБА_8 , був директором, ОСОБА_4 там офіційно не працював, однак купив для офісу усі меблі та офісну техніку. Не зважаючи на це, їхні стосунки з ОСОБА_4 будувались на довірі, оскільки вони неодноразово мали фінансові взаємини. Крім того, ОСОБА_8 з 2012р. по 2014р. неофіційно займався валютно-обмінним операціями. Коли ОСОБА_4 дізнався про це, то запропонував заробляти на цих операціях. Спочатку потерпілий надав обвинуваченому приблизно один раз на тиждень невеликі суми коштів, які обвинувачений повертав разом із відсотками. Влітку 2014р. ОСОБА_4 для обміну надав ОСОБА_8 30 тисяч доларів США і приблизно 28500 доларів США різними валютами, які ОСОБА_8 мав обміняти і повернути з відсотками. Однак, у зв`язку із тим, що в цей період курс долара різко змінювався, і обвинувачений втратив багато коштів, 30 000 доларів США він не повернув, а решту коштів в розмірі 28500 доларів США він віддав ОСОБА_4 . Обвинувачений заперечив отримання ним від ОСОБА_13 520 000 грн для купівлі земельної ділянки, як стверджує ОСОБА_4 , йому не відомо що то за земельна ділянка і хто її власник, а вказані кошти, зі слів ОСОБА_8 , - це сума, яку він отримував від потерпілого ОСОБА_4 протягом 2013-2014р. для валютно-обмінних операцій. ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив написання ОСОБА_4 розписки про отримання від нього коштів, однак, як він стверджує, вказану розписку він написав «заднім числом» в кінці серпня 2014р., коли у нього вдома зібрались люди, яким він був винен кошти. Ствердив, що при написанні розписки розумів, що вказану у ній суму коштів він не поверне, так як на той час у нього вже не було для цього коштів. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_8 визнав повністю.

Крім того, ОСОБА_8 вказав, що знайомий із потерпілим ОСОБА_9 ще з дитинства. Тісніше з потерпілим почали спілкуватись після виборів 2014р. Стверджує, що потерпілий сам звернувся до нього, бо захотів заробити на обміні валюти. Так, вони співпрацювали з травня по серпень 2014р. За цей період потерпілий ОСОБА_9 надавав ОСОБА_8 невеликі суми для обміну, по 1 бо 2 тис доларів, які ОСОБА_8 обмінював та повертав потерпілому з відсотками. Потім ОСОБА_9 надав ОСОБА_8 690 000 грн для обміну, так як його мама продала земельну ділянку. Ці кошти він отримав від ОСОБА_9 в машині біля будинку потерпілого. При передачі цих коштів був присутнім також ОСОБА_10 , однак ці кошти він не повернув по аналогічній причині. Ствердив, що розписку про отримання цих коштів ОСОБА_8 написав «заднім числом» у другій половині серпня 2014р., розуміючи, що повернути ці кошти у нього на той час можливості не було. ОСОБА_8 вказав, що жодними тендерами чи будівництвом у м. Калуш він ніколи не займався, а кошти від потерпілого ОСОБА_9 він отримав виключно для заробітку на валютно-обмінних операціях. Позов ОСОБА_9 визнав повністю.

Щодо потерпілого ОСОБА_10 , то ОСОБА_8 вказав, шо також із потерпілим ОСОБА_10 знайомий з дитинства, вони навчались в одній школі. Приблизно у травні 2014р. вони зустрітись на виборчій дільниці, розговорились. Тоді потерпілий повідомив ОСОБА_8 , що замається встановленням метало-пластикових конструкцій, які закуповує за кордоном, а тому запропонував ОСОБА_8 купувати у нього долари за вигідним курсом, на що обвинувачений погодився та повідомив, що має можливість купувати долари дешевше. Так, вони з ОСОБА_10 зустрілись через тиждень біля будинку ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 . Спочатку потерпілий надав ОСОБА_8 для обміну невеликі суми, по 1 або 2 тисячі доларів один або двічі на тиждень. Так, в період з травня по липень 2014р. ОСОБА_10 надав ОСОБА_8 кошти на загальну суму 460 тис гривень, які ОСОБА_8 не повернув, у зв`язку із тим, що в серпні курс долара різко збільшився і він втратив велику кількість коштів. ОСОБА_8 вказав, що 460 тис гривень це сума, яка включає в собі кілька разові обмінні операції. ОСОБА_8 заперечив те, що брав кошти у ОСОБА_10 на тендер для будівництва у м. Калуш. Додатково вказав, що дійсно пізніше, в серпні 2014р. на вимогу потерпілого написав розписку «заднім числом» для того, щоб потерпілий мав гарантії повернення своїх коштів. Позов ОСОБА_10 визнав повністю.

Щодо потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_8 повідомив, що знайомий із ним близько 15 р. Приблизно у квітні 2014р. до ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_14 та сказав, що ОСОБА_5 позичив кошти для будівництва спортзалу під відсотки. Так як людина почала вимагати сплати більших відсотків, а він не може їх сплачувати, запитав чи міг би ОСОБА_5 заробляти на обміні валют, на що ОСОБА_8 погодився. Спочатку ОСОБА_5 надавав для обміну 1 або 2 тисячі доларів, які ОСОБА_8 повертав з відсотками. Пізніше ОСОБА_5 надав ОСОБА_8 34 000 доларів біля будинку потерпілого, які в свою чергу ОСОБА_8 мав обміняти на гривні, потім знову на долари, таким чином ОСОБА_5 мав заробити на різниці курсу. Однак, по ті самій причині, ОСОБА_8 цих коштів ОСОБА_5 не повернув. Пізніше в кінці серпня на вимогу потерпілих ОСОБА_8 написав ОСОБА_5 «заднім числом» розписку, усвідомлюючи, що не матиме змоги повернути кошти в обумовлений в розписці строк. Заперечив, що брав у ОСОБА_5 кошти для купівлі сендвіч-панелей. Позов ОСОБА_5 визнав повністю.

Щодо потерпілого ОСОБА_11 , обвинувачений повідомив, що знає потерпілого давно. У 2014р. в квітні травні по серпень теж отримував від ОСОБА_11 кошти для обміну валюти кілька разів тиждень. Загалом від ОСОБА_11 він отримав 14 000 доларів та 10 000 грн. Кошти ОСОБА_11 надав йому біля свого будинку по АДРЕСА_3 . Вказав, що написав розписку потерпілому «заднім числом», коли у нього біля будинку зібралось багато людей. у 2015р. повернув потерпілому 10000 грн., решту коштів не зміг. Заперечив те, що брав кошти у ОСОБА_11 для купівлі земельної ділянки, а виключно для додаткового заробітку для ОСОБА_11 . Позов ОСОБА_11 визнав повністю.

Не зважаючи на заперечення своєї вини та висунуті захисні версії, вина обвинуваченого за викладених вище обставин підтверджується усією сукупністю досліджених під час судового розгляду інших доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають сумнівів у своїй належності та достовірності.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що познайомився з обвинуваченим приблизно у 2010-2011р. і у них склались добрі стосунки, ОСОБА_8 справляв враження доброї людини. У 2013р. обвинувачений створив власну ріелторську фірму ОСОБА_15 . В цей час обвинувачений почав збагачуватись, а відтак потерпілий не мав причин, щоб йому не довіряти. З квітня 2014р. вони почали зустрічатись частіше, спілкувались на різні теми. В червні 2014р. у потерпілого виникло бажання купити земельну ділянку в Рудно, про це він також повідомив обвинуваченому. Тоді ОСОБА_8 запропонував потерпілому купити земельну ділянку в Рудно по вул. Марченка 6, показував йому ксерокопію акту на право власності цієї земельної ділянки. При цьому обвинувачений переконував потерпілого, що на цій земельній ділянці можна заробити, оскільки в подальшому її можна буде перепродати за більшу суму. Спочатку потерпілий відмовився, однак потім погодився.

10.07.2014р. близько 19:00 год вечора він зустрівся з обвинуваченим біля його будинку, потерпілий привіз йому кошти в сумі 520 тис грн за земельну ділянку, що станом на той час було еквівалентно 47 тис доларів США. 10.07.2014р. обвинувачений в присутності ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 написав ОСОБА_4 розписку на вказану суму з терміном повернення 1 місяць. В подальшому ця розписка була втрачена, а тому ОСОБА_8 написав аналогічну датою від 11.07.2014р. При цьому обвинувачений повідомив потерпілому про те, що власники вказаної земельної ділянки мають оформити доручення на продаж землі, однак поїхали на море. Після цього потерпілий впродовж 1-2 тижнів постійно дзвонив обвинуваченому, нагадував йому щодо необхідності оформлення документів на купівлю землі, однак останній постійно йому відмовляв у зустрічі, посилаючись на зайнятість. Пізніше до потерпілого дійшли слухи від знайомих людей, що ОСОБА_8 бере кошти у людей під різні проекти.

На початку серпня 2014р. вони знову зідзвонились та обвинувачений повідомив потерпілому про те, що він перепозичить кошти у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та поверне їх ОСОБА_4 . Так, 04.08.2014р. близько 19:00 вони приїхали на вул. Мазепи у Рудно до будинку ОСОБА_9 .. ОСОБА_8 приїхав із знайомим та повідомив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_16 будуть свідками. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винесли кошти до машини ОСОБА_8 , а ОСОБА_4 в цей час стояв осторонь. Потім ОСОБА_8 його покликав та ОСОБА_4 розписався у розписці, відповідно до якої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дали кошти ОСОБА_8 .. Вказані кошти були поміщені в чорний пакет, однак яка там була сума ОСОБА_4 не було відомо. Після цього ОСОБА_8 , тримаючи в руках ці кошти, запропонував ОСОБА_4 їх обміняти по іншому курсу, переконував його, що ОСОБА_4 вже втратив 10 000 грн, а тому наступного дня пообіцяв віддати йому доларами. Потерпілий в свою чергу погодився, оскільки не хотів більше втрачати та думав, що йому буде вигідніше отримати кошти в доларах. Однак ОСОБА_8 05.08.2014р. кошти не повернув та пропав.

В подальшому 10.08.2014р. ОСОБА_8 дзвонив потерпілому та повідомив, що у нього неприємності і попросив позичити ще 100 000 доларів. Приблизно 11-13 серпня 2014р. біля будинку обвинуваченого зібралось 30 людей, які кричали та вимагали від обвинуваченого повернення коштів. Саме тоді потерпілий зрозумів, що його обвинувачений обманув.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вони знайомі давно, ще зі школи, мали дружні відносини. Приблизно у 2013р. ОСОБА_8 почав розпитувати потерпілого чим останній займається, сам розповідав, що займається ріелторством, добре заробляє. Весною 2014р. сім`я потерпілого продавала в Рудно земельну ділянку, а тому ОСОБА_8 повідомив, що допоможе її продати, просив надати копію документів на землю, та коли появиться клієнт, то він повідомить потерпілого. В червні 2014р. ОСОБА_8 розповів потерпілому про те, що бере участь у тендері по будівництву у м. Калуш, і у випадку виграшу цього тендеру пообіцяв до робіт залучити потерпілого. Крім того, обвинувачений показував потерпілому якісь креслення та документи, нібито тендерну документацію. Обвинувачений вказав, що на тендер йому бракує коштів в якості першого внеску, а його кошти вкладені в товар, тому поросив у потерпілого дати йому кошти на цей тендер. Станом на той момент земельне ділянка вже була продана, крім того, мама потерпілого приїхала з Італії та теж мала певну суму коштів. Обговоривши зі своєї сім`єю, а також батьками, які знали як обвинуваченого, так і його батьків, потерпілий вирішив надати кошти обвинуваченому, так як підстав йому не довіряти у нього не було.

В серпні 2014р. потерпілий ОСОБА_9 надав ОСОБА_8 кошти в сумі 690 тис грн поруч зі своїм будинком у Рудно, по вул. Мазепи 27. Вказані кошти він передав у автомобілі ОСОБА_8 .. При передачі коштів були присутні ОСОБА_8 та ОСОБА_16 .. ОСОБА_8 написав розписку, в якій зобов`язався повернути кошти до 30.09.2014р. Вказану розписку також підписав ОСОБА_4 .. Крім того, потерпілий повідомив, що його товариш ОСОБА_10 також надав кошти ОСОБА_8 в цей же день на той самий тендер.

В подальшому в 20 числах серпня 2014р. до потерпілого подзвонив ОСОБА_4 . Вони разом під`їхали до будинку ОСОБА_8 , де вже було багато людей на подвір`ї, які кричали про те, що ОСОБА_8 їм винен кошти. Потерпілий ствердив, що кошти ОСОБА_8 йому так і не повернув.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вони знайомі давно з дитинства, у них були дружні стосунки. ОСОБА_8 був учасником ОСОБА_17 , організації, яка займалась влаштовуванням добробуту та благоустрою у Рудно. Приблизно у 2013-2014р.р. ОСОБА_8 почав розпитуватись у потерпілого чим той займається, розповідав про себе, що займається ріелторством, продає земельні ділянки. Одного разу обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до потерпілого з проханням надати йому кошти на тендер у м. Калуш. Обвинувачений повідомив, що йому не вистачає певної суми коштів, так як його гроші вкладені в товар, а з банківського рахунку він зняти не може. При зустрічі з потерпілим показував якусь технічну документацію, креслення. На той момент ОСОБА_8 вже купив собі нове авто, справляв враження успішної людини, вони мали спільних знайомих, потерпілий знав його тестя, загалом обвинувачений користувався повагою, а тому у потерпілого не було жодних підстав йому не вірити. Таким чином, 04.08.2014р. ОСОБА_10 передав ОСОБА_8 кошти в сумі 460 тис грн. Передача коштів відбулась в автомобілі ОСОБА_8 поруч із будинком потерпілого по АДРЕСА_4 у Рудно. При передачі кошти були присутні обвинувачений, ОСОБА_18 та потерпілий. ОСОБА_8 написав розписку, в якій зобов`язався повернути кошти потерпілому ОСОБА_10 до 30.09.2014р. Вказану розписку також підписав потерпілий ОСОБА_4 .. Крім того, потерпілий повідомив, що його товариш ОСОБА_9 також надав кошти ОСОБА_8 в цей же день на той самий тендер, про що обвинувачений також написав розписку.

В подальшому на початку вересня 2014р. потерпілий ОСОБА_10 проїжджав разом із ОСОБА_9 поруч з будинком ОСОБА_8 , де побачили багато людей, які говорили, що обвинувачений їх ошукав, взяв у людей кошти і не повернув. В розмові ОСОБА_8 повідомив потерпілому, що вигадав історію про тендер, пізніше розказував, що його обікрали, що втратив кошти на обміні валют. Обіцяв кошти в подальшому повернути, однак досі не повернув.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що знав ОСОБА_8 давно, часто спілкувались, мали дружні відносини, проживали в одному селищі, були членами однієї громадської організації Авангард-Рудно. Потерпілому на той час було відомо, що ОСОБА_8 займався нерухомістю, заробляв багато грошей. Влітку 2014р. потерпілий в себе на подвір`ї в Рудно по вул. Огієнка , 5а почав будувати тренажерний зал. В розмові з ОСОБА_8 останній повідомив потерпілому, що має можливість купити необхідні для будівництва тренажерного залу сендвіч панелі по дешевшій ціні. Так як потерпілий хотів зекономити та порадившись вдома з батьками, які також знали ОСОБА_8 та його родину, погодились надати кошти ОСОБА_8 для купівлі сендвіч панелей. Так як з ОСОБА_8 він був добре знайомим, знав його родину, у потерпілого не було підстав йому не довіряти. Крім того, ОСОБА_8 попросив потерпілого надати йому кошти в розмірі 6000 доларів на тендер у м. Калуш, мотивуючи тим, що кошти поверне незабаром. Так, 18.08.2014р. зранку ОСОБА_8 приїхав на своїй машині до ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 з їхнім спільним знайомим ОСОБА_19 . ОСОБА_5 виніс йому кошти в сумі 34 тисячі доларів, з яких за 28 тисяч доларів ОСОБА_8 мав купити для ОСОБА_5 сендвіч панелі, а 6000 доларів ОСОБА_8 попросив надати йому для тендеру, оскільки на той час своїх коштів у нього не було. При передачі коштів були присутні ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_5 , його батько ОСОБА_20 та ОСОБА_14 . ОСОБА_8 в машині перерахував кошти, після чого написав потерпілому розписку. При цьому за домовленістю сендвіч панелі мали бути доставлені потерпілому протягом тижня, а решту суми коштів ОСОБА_21 зобов`язався повернути до місяця. Приблизно через 3 дні потерпілий взнав від інших людей, що ОСОБА_8 теж взяв у багатьох людей значні суми коштів, які не повертав. Прийшовши до нього додому, він побачив багато людей на подвір`ї, яким він також був винен гроші. В подальшому ОСОБА_8 розказував про те, що його пограбували, пообіцяв перепозичити кошти, щоб віддати потерпілому, однак станом на сьогодні кошти він так і не повернув.

Оцінюючи покази потерпілих суд визнає їх належними та допустимими в частині підтвердження місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення, такі є логічними та послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі, зокрема із показами свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертів.

Потерпілий ОСОБА_11 судом не допитувався, оскільки в судові засідання жодного разу не з`явився, скерував до суду заяви, у яких повідомив, що перебуває за межами України, не має можливості взяти участь у розгляді справи дистанційно, просив суд проводити розгляд кримінального провадження без його участі. Згідно рапорту та пояснень батька потерпілого, такий підтвердив факт виїзду сина ОСОБА_11 за кордон. ( а.с. 113-119 т. 7)

З показів допитаний свідків сторони обвинувачення судом встановлено наступне.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 повідомив, що влітку 2014р. він разом із сином ОСОБА_5 на своїй ділянці у Рудно будували тренажерний зал, для будівництва якого їм були необхідні сендвіч панелі та металоконструкції. Вони шукали де можна було б ці будматеріали купити дешевше. Тоді син ОСОБА_5 сказав, що ОСОБА_8 знає місце, де можна купити їх за нижчою ціною. Порадившись в родиною, свідок погодився надати кошти ОСОБА_8 на купівлю сендвіч панелей та металоконтрукцій. Оскільки свідок добре знав сватів ОСОБА_8 , з ним також спілкувався його син, у свідка не було підстав йому не довіряти чи підозрювати його. Так, 18.08.2014р., приблизно о 10-11 год, ОСОБА_8 приїхав на своєму авто разом із ОСОБА_19 додому до свідка у Рудно, по АДРЕСА_2 . Свідок разом із сином ОСОБА_5 до них вийшли, ОСОБА_8 опустив вікно автомобіля, свідок передав синові конверт із грошима, який в свою чергу віддав його ОСОБА_8 .. ОСОБА_8 в машині перерахував кошти, після чого свідок пішов додому. Свідок ствердив, що ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_5 кошти в розмірі 34 тисячі доларів, з яких 28 тисяч доларів були призначені для купівлі сендвіч панелей, а решту суми ОСОБА_8 взяв на тендер. Станом на сьогодні ОСОБА_8 кошти не повернув. Покази цього свідка є належними та допустимими, такі повністю узгоджуються із показами потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_23 , такі прямо підтверджують час, місце спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 вказав, що з ОСОБА_8 познайомився приблизно в 2013-2014р.Свідок ствердив, що весною 2014р. позичив йому кошти в розмірі 200 000 грн. на 2-3 тижні, однак до сьогодні ці кошти ОСОБА_8 не повернув. Влітку 2014р. свідок був присутнім у ОСОБА_8 на подвір`ї, де йому стало відомо, що ОСОБА_8 взяв кошти у багатьох людей в Рудно і не повернув їх.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 повідомив, що знає ОСОБА_8 з шкільних років, колись перебували з ним в добрих стосунках. 18.08.2014р. він був свідком того як ОСОБА_25 біля свого будинку в Рудно передав ОСОБА_8 кошти в сумі 34 тисячі доларів для купівлі будівельних матеріалів. При цьому, кошти ОСОБА_5 передав ОСОБА_8 в його автомобілі Volsswagen Jetta, яким на той час ОСОБА_8 користувався. При передачі коштів батько ОСОБА_26 був поруч, а ОСОБА_23 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 сиділи в авто. ОСОБА_8 перерахував кошти, озвучив суму в 34 тисячі доларів. Додатково свідок вказав, що теж надав ОСОБА_8 кошти в сумі 156 тисяч гривень та 2000 доларів, для купівлі автомобіля для ОСОБА_23 , які до сьогодні ОСОБА_8 йому не повернув. Покази цього свідка суд визнає належними та допустимими, оскільки такі повністю узгоджуються із показами потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_22 , такі прямо підтверджують час, місце спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_5 .

Допитаний в с удовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомив, що знайомий з ОСОБА_27 ще з 2000 років, перебували з ним в дружніх відносинах. У 2014р. він був свідком як ОСОБА_8 позичив у ОСОБА_9 600 000 грн. та ОСОБА_10 400 000 грн., зі слів обвинуваченого на тендер, про що свідок розписався у розписці. Передача коштів потерпілих відбувалась в машині обвинуваченого поруч із будинком ОСОБА_9 у Рудно. Крім того, вказав, що у 2014р. також позичав ОСОБА_8 300 000 грн. на цей же тендер у Івано-Франківській області. На той час у свідка не було підстав не довіряти обвинуваченому. ОСОБА_8 обіцяв свідкові повернути кошти до кінця року, однак станом сьогодні обвинувачений кошти свідку так і не повернув. Покази цього свідка визнає належними та допустимими, оскільки такі повністю узгоджуються із показами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , такі прямо підтверджують місце, час та спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень щодо потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 повідомила, що є колишньою дружиною обвинуваченого. В кінці липня на початку серпня 2014р., точної дати не пригадує, їй ОСОБА_8 повідомив, що взяв кошти у ОСОБА_5 і йому потрібно написати розписку. Так, вони пішли до спортзалу ОСОБА_5 на вул. Огієнка у Рудно, де ОСОБА_8 написав розписку про те, що взяв у ОСОБА_5 кошти. Після цього через деякий час їй почали телефонувати спільні знайомі, які їй повідомили, що ОСОБА_8 винен кошти, їх не віддає, просили на нього повпливати. Сам ОСОБА_8 з цього приводу нічого їй не повідомляв. В середині серпня 2014р. вона пішла від нього, а в кінці вересня 2014р. вони розлучились. Покази цього свідка суд визнає належними та допустимим, оскільки така хоча й не була безпосереднім свідком вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, однак її покази співпадають із показаннями ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в частині отримання обвинуваченим коштів від потерпілого, тобто непрямо підтверджують факт вчинення обвинувачем шахрайства щодо потерпілого ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 повідомив, що знає обвинуваченого, так як він колишній чоловік його сестри ОСОБА_28 . На час одруження зі сестрою обвинувачений працював ріелтором. Враховуючи те, що вони були родичами, свідок особисто надавав ОСОБА_8 кошти на особисті потреби. Кошти ОСОБА_8 йому повертав, однак останню позику так і не повернув. Перед розлученням сестри з обвинуваченим йому стало відомо про те, що ОСОБА_8 винен кошти іншим людям. Свідкові не відомо, чи ОСОБА_8 займався валютно-обмінним операціями, на це свої кошти свідок йому ніколи не надавав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 повідомив, що знає ОСОБА_8 близько 15 р., є односельчанами. Близько 11 р. тому свідок був присутнім при передачі коштів ОСОБА_11 ОСОБА_8 .. Кошти ОСОБА_11 надав обвинуваченому у себе вдома. Пізніше того ж року ОСОБА_30 був свідком, як багато людей зібрались у ОСОБА_8 вдома, вимагали повернення коштів. Особисто ОСОБА_30 теж надав ОСОБА_8 кошти в розмірі 14 000 грн., ОСОБА_8 повернув йому 8000 грн. Свідок повідомив, що особисто не знав, чи обвинувачений займається валютно-обмінними операціями. Покази цього свідка суд визнає належними та допустимими, оскільки такі прямо підтверджую місце, час та спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_11 .

В свою чергу з показів допитаних свідків сторони захисту судом встановлено наступне.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 повідомив, що знає ОСОБА_8 понад 10 років, бо їхні дружини колись товаришували. Свідок вказав, що у 2014р. особисто надавав кошти ОСОБА_8 для обміну, щоб отримати більшу суму. Свідок надав 8000 грн. Свідок повідомив, що йому не відомо чи ОСОБА_8 на той час займався валютно-обмінним операціями. Пізніше до його дружини зателефонувала дружина ОСОБА_32 та повідомила про проблеми. Свідок прийшов до будинку, де проживав ОСОБА_8 , там було багато людей, вони вимагали від ОСОБА_21 повернути їм кошти. Мама обвинуваченого обіцяла їм , що все поверне. Потім ОСОБА_8 віддав свідку фотоапарат взамін на повернення 8000 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 повідомив, що знає ОСОБА_8 близько 15 р., проживають в одному районі. Близько 10 років тому (точної дати не пригадує) він надав ОСОБА_8 свої кошти в розмірі 18 000 доларів США на допомогу, про що ОСОБА_8 написав йому розписку. На той час свідкові не відомо чим саме займався ОСОБА_8 , про валютно-обмінні операції свідкові нічого не відомо, кошти на це свідок обвинуваченому не надавав, чув, що той перепродував землю. Свідок теж був присутнім на подвір`ї у ОСОБА_8 , коли зібрали люди та вимагали від нього повернення своїх коштів. Так як ОСОБА_8 добровільно не повернув кошти свідкові, останній звернувся до суду, станом на зараз свідкові виплачують кошти в примусовому порядку через виконавчу службу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 повідомив, що знає ОСОБА_8 , це його колишній зять. У 2013р. свідок надав 50 000 доларів США ОСОБА_8 на проведення тендерів та розвиток бізнесу. Ці кошти ОСОБА_8 свідкові так і не повернув. Свідок довіряв обвинуваченому, так як вони тільки з його донькою одружились, жодних підозр у нього не було. Пізніше у 2014р. свідок був присутнім, як на подвір`ї у ОСОБА_8 зібралось 20-30 людей, які вимагали повернення коштів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 повідомив, що знає ОСОБА_8 давно, жили в одному селі. Свідкові відомо, що його товариш ОСОБА_36 надав кошти ОСОБА_8 , з яких 3000 доларів США були особистими коштами ОСОБА_37 . Ці кошти свідок передав ОСОБА_8 через свого товариша ОСОБА_38 . Свідок повідомив, що тоді ОСОБА_8 займався валютно-обмінним операціями, однак обвинувачений жодних відсотків за користування цими коштами свідкові не надав. Станом на сьогодні ОСОБА_8 цих коштів свідкові не повернув.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_39 повідомив, що особисто знайомий із ОСОБА_8 , колись товаришували. Приблизно 10 років тому у 2014р. він особисто надав ОСОБА_8 кошти в розмірі 700 -800 євро, які до сьогодні ОСОБА_8 не повернув. На що саме свідок надавав кошти вже не пригадує, однак вказав, що не знав, що ОСОБА_8 займався на той час валютно-обмінними операціями. Жодних відсотків за користування цими коштами ОСОБА_8 свідкові не виплатив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 повідомив, що візуально знайомий з обвинуваченим, колись разом були членами громадської організації Аванград-Рудно. Приблизно влітку 2014р. ОСОБА_8 повідомив свідкові, що може купити долари за дешевшою ціною, на що свідок погодився та передав ОСОБА_8 5-10 тисяч гривень, а ОСОБА_8 передав йому долари. Пізніше свідок передав ОСОБА_8 30 тисяч доларів, однак ОСОБА_8 вчасно ці кошти не віддав, перестав виходити на зв`язок. Приблизно в кінці літа 2014р. свідок поїхав до ОСОБА_8 додому, де були інші люди, які вимагали повернення своїх коштів. В подальшому ОСОБА_8 таки вийшов на зв`язок та домовився зі свідком, що протягом 2 наступних років буде повертати кошти частинами. Саном на сьогодні ОСОБА_8 повернув приблизно 17 тис євро, не повернутою залишається сума в 9 тисяч доларів. Свідок вказав, що свідком передачі коштів потерпілими ОСОБА_8 він не був, по обставини справи йому нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 повідомив, що знає ОСОБА_8 близько 10 років. У 2014р. на прохання свого родича ОСОБА_42 свідок позичив ОСОБА_8 кошти в сумі 1000 євро на особисті потреби, однак досі ОСОБА_8 ці кошти йому не повернув. Пізніше йому стало відомо, що ОСОБА_8 винен кошти й іншим людям. Свідком передачі коштів ОСОБА_8 іншими особами він не був, про обставини справи йому нічого не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_43 повідомила, що ОСОБА_8 є її племінником. Свідок вказала, що починаючи з 2013р. ОСОБА_8 займався обмінно-валютними операціями, заробляв на відсотках. До нього звертались різні люди, в тому числі потерпілі ОСОБА_44 та ОСОБА_45 , однак про конкретні суми коштів їй нічого не відомо. У 2014р. курс долара різко знизився, тому ОСОБА_8 не мав чим віддавати, тому люди почали вимагати повернення своїх коштів. В рахунок повернення боргів почав віддавати побутовому техніку з дому, автомобіль віддав колишньому тестю, пропонував потерпілим поступово повернути борги, однак ті відмовились. Свідком передачі коштів потерпілими ОСОБА_8 вона не була, про обставини справи їй відомо зі слів ОСОБА_8 ..

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_46 повідомив, що знає ОСОБА_8 близько 15 років, разом проживають в Рудно. Про обставини справи йому нічого не відомо, жодних відносин із ОСОБА_8 він ніколи не мав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 повідомив, що знайомий з ОСОБА_8 , разом проживають в Рудно. Близько 10 років тому ОСОБА_8 попросив у нього позичити йому 1000 доларів США і 13 тисяч гривень на власні потреби. Станом на сьогодні 1000 доларів США ОСОБА_8 досі йому не повернув, однак за 3 дні до судового засідання віддав 13 тис грн. Про обставини справи свідкові нічого не відомо.

Оцінюючи покази вказаних свідків, судом такі до уваги не беруться, оскільки жодному із допитаних свідків про обставини справи нічого не відомо, свідками передачі потерпілими коштів ОСОБА_8 вони не були, отже, їхні покази не мають значення для даного кримінального провадження, оскільки не підтверджують та не спростовують обставин, які підлягають доказуванню.

Свідки ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 не допитувалась судом, у зв`язку з їхньою неявкою. Однак, стороною захисту, яка заявила клопотання про допит цих свідків, яке судом було задоволено, явка свідків в судове засідання забезпечена не була. В подальшому сторона захисту, з цього приводу, не наполягала на допиті цих свідків та відмовилась в їхнього виклику.

В свою чергу, з досліджених у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, судом встановлено наступне.

Із заяви про кримінальне правопорушення від 07.10.2024р. вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 звернувся до Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, з проханням внести відомості до ЄРДР за ч. 4 ст. 190 КК України щодо заволодіння ОСОБА_51 його коштами шляхом обману та зловживання довірою, в якій зазначив, що 10.07.2014р. до нього звернувся ОСОБА_52 з проханням надати йому кошти для оплати об`єкту нерухомості, заохочуючи потерпілого низькою ціною та можливістю заробити на перепродажі. Маючи з ним досвід фінансових стосунків у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , потерпілий передав ОСОБА_53 , кошти 520 000 грн., які обвинувачений зобов`язався повернути не пізніше вересня 2014р., написавши розписку. (а.с. 4 т.1).

З заяви від 08.10.2014р. вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до старшого слідчого СВ Залізничного РВ м. Львова про залучення його як потерпілого до кримінального провадження. ( а.с.10 т.1).

З розписки від 11.07.2014р. вбачається, що ОСОБА_52 отримав 10.07.2014 року у ОСОБА_4 кошти в розмірі 520000 грн. і зобов`язується повернути їх до 25.08.2014 року.. Вказано також, що попередня розписка видана 10.07.2014 року на цю суму у зв`язку із втратою вважається недійсною. В розписці містяться також підписи ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ( а.с.83 т.1)

Із заяви від 10.10.2014р. вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до Залізничного РВ із заявою про вчинення ОСОБА_51 відносно нього шахрайських дій, які полягали в тому, що 4 серпня 2014р. ОСОБА_54 , звернуся до ОСОБА_9 із пропозицією взяти участь у тендері по будівництву, на що потерпілий надав йому кошти в розмірі 690 000 грн в присутності ОСОБА_16 та ОСОБА_4 , які ОСОБА_52 пообіцяв повернути потерпілому до 30.09.2014р. (.а.с110 т.1).

Відповідно до розписки ОСОБА_52 бере позику 04.08.2014 року в розмірі 690000 грн. у ОСОБА_9 і зобов`язується повернути цю суму до 30.09.2014 року. В розписці міститься також підпис ОСОБА_9 , є запис, що розписка написана в присутності ОСОБА_16 і ОСОБА_4 , є їхні підписи. (а.с.84 т.1).

Із заяви від 10.10.2014р. вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 звернувся до Залізничного РВ із заявою про вчинення ОСОБА_55 , відносно нього шахрайства на суму 460 000 грн., в якій вказав, що 04.08.2014р. ОСОБА_52 запропонував потерпілому взяти участь у тендері по будівництві, на що ОСОБА_10 передав ОСОБА_56 свої кошти в розмірі 460 000 грн., які ОСОБА_52 зобов`язався повернути до 30.09.2014р., написавши розписку в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_16 (.а.с.137 т.1).

Відповідно до розписки ОСОБА_52 бере позику 04.08.2014 року в розмірі 460000 грн. у ОСОБА_10 і зобов`язується повернути цю суму до 30.09.2014 року. В розписці є запис, що розписка написана в присутності ОСОБА_16 і ОСОБА_4 , є їхні підписи. (.ас. 85 т.1).

Відповідно до заяви від 10.10.2014р. ОСОБА_5 звернувся до Залізничного РВ із заявою про вчинення відносно нього ОСОБА_51 шахрайських дій, які полягали в тому, що потерпілий на прохання ОСОБА_57 18.08.2014р. передав йому свої кошти на суму 34000 доларів США з метою закриття ОСОБА_51 своїх зобов`язань перед кредиторами, які обвинувачений пообіцяв повернути в тижневий термін. ( а.с. 123 т.1)

Відповідно до угоди від 18.08.2014 року і розписки від 18.08.2014 року, підписаних ОСОБА_51 і ОСОБА_5 , обвинувачений позичив в потерпілого ОСОБА_5 34000 доларів США на один місяць. ( а.с.86-87 т.1).

Згідно із заяви від 28.11.2014р. ОСОБА_11 звернуся до Залізничного РВ, в якій просив прийняти міри до ОСОБА_58 , який 18.08.2014р.. шахрайським способом позичив у потерпілого13400 доларів та 10 000 грн та не віддає. (а.с.108 т2).

Відповідно до заяви від 06.12.2014р. ОСОБА_11 просив залучити його в якості потерпілого до даного кримінального провадженням. (а.с.110 т2).

Відповідно до розписки від 18.08.2014 року ОСОБА_52 одержав від ОСОБА_11 13400 доларів США та 10000 грн. та зобов`язується ці кошти повернути до 22.08.2014 року. (а.с.125 т.2).

Дані докази суд визнає належними та допустимими, оскільки такі повністю узгоджуються із показами допитаних потерпілих та свідків, які підтвердили факт передачі потерпілими коштів ОСОБА_8 , який також даний факт не оспорює та визнає. Крім того, досліджені розписки спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_8 про написання ним розписок «задніми числами», оскільки такі покази обвинуваченого нічим не підтверджені. Крім того, зі змісту написаних потерпілими заяв про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що такі повністю узгоджуються із їхніми показами, наданими в судовому засіданні, в яких із самого початку потерпілі послідовно вказували на обман та зловживання довірою щодо них ОСОБА_8 та жодного разу не згадували про обмінно-валютні операції. Неточності у фактичних даних, викладених у заявах потерпілих в поліцію, не спростовує вчинення факту відносно них шахрайства.

З постанови про уточнення анкетних даних обвинуваченого від 30.03.2015 року вбачається, що після державної реєстрації розірвання шлюбу 30.09.2014 року обвинуваченому змінено прізвище з « ОСОБА_59 » на « ОСОБА_21 », що також підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу обвинуваченого ( а.с.229 т2).

Як вбачається із постанов від 30.10.2014р. та від 10.12.2014р. по справі призначено почеркознавчу експертизу оригіналів розписок від 10.07.2014р., від 04.08.2014р. та від 18.08.2014р. (.а.с. 69 т.1, а.с. 131 т.2).

Згідно з висновком експерта № 6/648 від 05.11.2014 року рукописні записи в розписці ОСОБА_57 від 11.07.2014 року, згідно якої він взяв у ОСОБА_4 кошти в розмірі 520 000 грн, окрім рукописних записів: «Підтверджую ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_5 », « ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 .І.Мазепи 27 Львів-Рудно 11.07.14 р.», і два підписи в цій розписці після слів « ОСОБА_60 » і « ОСОБА_52 » виконані ОСОБА_51 ; рукописні записи в розписці ОСОБА_57 від 04.08.2014 року, згідно якої він взяв позику у ОСОБА_10 в розмірі 460 000 грн, окрім рукописних записів: « ОСОБА_4 , 8 04 серпня 2014», « ОСОБА_16 04 серпня 2014 Львів-Рудно вул.Новоселів 28», підпис у цій розписці після слів « ОСОБА_61 » виконані ОСОБА_51 ; рукописні записи в розписці ОСОБА_57 від 04.08.2014 року, згідно якої він взяв позику у ОСОБА_9 в розмірі 690 000 грн, окрім рукописних записів: «Позичальник Боровець Володимир 04 серпня 2014», «Розписка написана в присутності ОСОБА_16 проживаю за адресою АДРЕСА_6 », « ОСОБА_4 , 8 04 серпня 2014 р.», підпис у цій розписці після слів « ОСОБА_61 » виконані ОСОБА_51 ; рукописні записи в угоді від 18.08.2014 року і розписці ОСОБА_57 , згідно яких він позичив у ОСОБА_5 гроші в розмірі 34 000 доларів США, окрім рукописного запису і угоді « ОСОБА_5 » і рукописного запису в розписці « ОСОБА_5 », підписи в цих угоді та розписці після слів « ОСОБА_52 » виконані ОСОБА_51 ( а.с. 73 т.1).

Згідно з висновком експерта № 6/745 від 18.12.2014 року рукописні записи у розписці від 18.08.2014 року, згідно якої ОСОБА_52 отримав гроші від ОСОБА_11 в сумі 13400 доларів США та 10000 грн, та підпис у цій розписці після напису «18.08.2014 р.» виконаний ОСОБА_51 (а.с.134 т.2)

Дані висновки експертів є належними та допустимими, оскільки такі підтверджують дату, час та місце вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 28935733 від 03.11.2014 року та № 28935517 від 03.11.2014 року, відомості про належність нерухомого майна ОСОБА_21 чи ОСОБА_62 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відсутні а.с.53,54 т.2).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 29352645 від 12.11.2014 року вбачається, що житловий будинок на АДРЕСА_1 , де зареєстрований і проживає ОСОБА_8 , і земельна ділянка, на якій такий розміщений, належить на праві власності дідові обвинуваченого ОСОБА_63 (а.с.56-57 т.2).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.09.2023р. та копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.06.2014р. вбачається, що земельну ділянку у АДРЕСА_7 власниця ОСОБА_64 продала ОСОБА_65 та ОСОБА_66 . Тобто вказаним доказом підтверджується показання потерпілого ОСОБА_4 про вчинення відносно нього ОСОБА_8 шахрайства, оскільки станом на момент передачі коштів ОСОБА_4 . ОСОБА_8 для купівлі цієї земельної ділянки, вона вже була продана іншим особам.

Разом з тим сторона захисту заперечила наявність в діяннях ОСОБА_8 умислу на вчинення шахрайства, вказавши, що обвинувачений брав кошти у потерпілих з метою отримання додаткового заробітку від валютно-обмінних операцій, та не повернення цих коштів в обумовлений строк слід розцінювати як невиконання боргових зобов`язань.

Оцінюючи такі доводи сторони захисту, суд зазначає таке.

Стаття 190 КК України визначає шахрайство як «заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою». Ключовими ознаками складу шахрайства є: 1) об`єктивна сторона протиправне отримання майна шляхом обману або зловживання довірою; 2) суб`єктивна сторона прямий умисел і корислива мета винної особи привласнити це майно. Обман як злочинний спосіб може полягати у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей (активний обман) та/або приховуванні певних обставин, якщо в особи є обов`язок повідомити про них (пасивний обман). Обман при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Тому умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. Зловживання довірою це спосіб обману, який шахрай здійснює із недобросовісним використанням довіри потерпілого, зокрема, шляхом використання приятельських відносин, родинного зв`язку тощо.

Як зазначено у постанові Кримінального касаційного суду ВС від 16.08.2022р. у справі №442/3912/19, відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство.

Існування між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені в певному правочині, саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом тієї обставини, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, у тому числі, виходячи із сукупності фактичних дій такої особи.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-250кс16, наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

З обставин справи вбачається, що станом на момент вчинення інкримінованих дій потерпілі давно були знайомі з обвинуваченим та його родиною, у них склались довірливі стосунки, обвинувачений складав у них враження порядної та успішної людини, відтак, підстав йому не довіряти чи його підозрювати у потерпілих не було. Так, на підтвердження своїх намірів та вигідності передачі коштів ОСОБА_8 показав ОСОБА_4 копію акту на право власності земельної ділянки, достовірно знаючи, що на момент отримання коштів від ОСОБА_4 ця земельна ділянки вже була продана, приховавши від потерпілого даний факт, чим ввів його в оману, зловживаючи його довірою.

Приводом отримання коштів від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стала інформація про участь у тендері та подальшого залучення цих потерпілих до робіт у випадку виграшу тендеру. На підтвердження правдивості своїх намірів ОСОБА_8 в свою чергу показував потерпілим креслення та схеми, тим самим вводив їх в оману, зловживаючи їхньою довірою. Хоча ОСОБА_8 заперечує цей факт, однак дана обставина підтверджується, окрім показів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показаннями свідка ОСОБА_16 .

Шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_8 також заволодів коштами потерпілого ОСОБА_5 , який здійснював будівництво та шукав будівельні матеріали за дешевшою ціною. Використовуючи дану обставину, обвинувачений пообіцяв придбати сендвіч-панелі за нижчою ціною, взявши на це у потерпілого кошти. Хоча обвинувачений теж заперечив цей факт, однак такий підтверджується показами свідка ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Крім того, на підтвердження наявності умислу у ОСОБА_8 на вчинення шахрайства свідчать його показання, дані в судовому засіданні, в яких він повідомив, що розумів, що на момент написання розписок про повернення грошей в обумовлені строки, у нього відсутні будь-які кошти і він їх віддати потерпілими не зможе. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_8 мав реальні можливості та бажання виконати взяті на себе зобов`язання матеріали кримінального провадження не містять. Посилання сторони захисту на розписки свідчить про бажання ОСОБА_8 завуалювати свій злочинний умисел. За таких обставин стверджувати про наявність між обвинуваченим та потерпілими цивільно-правових угод немає підстав. Крім того, як показав обвинувачений, на момент отримання від потерпілих коштів, він розумів, що вже мав фінансові проблеми та вже тоді втратив значну частину коштів. При цьому, на момент отримання коштів цей факт від потерпілих він приховув, не повідомляв їх про свої фінансові проблеми з іншими людьми, запевнивши кожного із них у правдивості інформації та необхідності передачі йому коштів. Ці обставини свідчать про наявність умислу обвинуваченого на заволодіння чужим майно шляхом обману та зловживання довірою.

Суд також не бере до уваги доводи сторони захисту про отримання коштів у потерпілих для проведення валютно-обмінних операцій, оскільки такі нічим не підтверджені. При цьому допитані свідки сторони захисту хоча і підтвердили передачу своїх коштів ОСОБА_8 для обміну валюти, однак жодному із них нічого не відомо про обставини даної справи.

Суд також не бере до уваги покликання сторони захисту на зміну курсу долара США до гривні як на підставу втрати обвинуваченим значної частини коштів, оскільки будь-яких доказів щодо різкого та значного коливання валюти в цей період не надано та таку обставину стороною захисту не доведено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що фактичні дані, що містяться у досліджених судом доказах узгоджуються між собою, з показами потерпілих, свідків, висновками експертиз та іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування та судового розгляду.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 в тому, що він своїми умисними діями повторно заволодів чужим майном у великих розмірах шляхом обману та зловживання довірою, і ці його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 190 КК України. Крім того, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 в тому, що він своїми умисними діями повторно заволодів чужим майном в особливо великих розмірах шляхом обману та зловживання довірою, і ці його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 190 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушення, які є умисними, корисливими, особу винуватого, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання скарг на нього не поступало. Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання, у справі відсутні. При цьому, на підставі ч. 4 ст. 67 КК України суд не враховує обставину, яка обтяжує покарання як вчинення злочину повторно, як зазначено в обвинувальному акті, оскільки така ознака впливає на кваліфікацію діяння.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, який є тяжкими та особливо тяжкими, особу обвинуваченого, обставини справи та наведені вище дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавленні волі в межах санкції ч. 3 ст. 190 КК України, а також у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції ч. 4 ст. 190 КК України, що відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Разом з тим, згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до набрання вироком законної сили минуло десять років.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Оскільки обвинуваченого ОСОБА_8 притягнуто до кримінальної відповідальності за дії, що мали місце 18.08.2014р. по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_11 , враховуючи те, що обвинувачений від слідства та суду за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України не ухилявся, суд вважає що обвинуваченого ОСОБА_8 слід звільнити від призначеного покарання за ч. 3 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Також потерпілими заявлені цивільні позови до обвинуваченого, згідно яких ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_8 520000 грн. матеріальної шкоди, збитки на суму 225000 грн., спричинені інфляційними процесами, та 10000 грн. моральної шкоди, ОСОБА_9 - 690000 грн. матеріальної шкоди, 238000 грн. збитків, причинених інфляційними процесами, 10000 грн. моральної шкоди, ОСОБА_10 - 460000 грн. матеріальної шкоди, 159000 грн. збитків, спричинених інфляційними процесами, та 10000 грн. моральної шкоди, ОСОБА_5 34000 доларів США матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_11 - 185182 грн. матеріальної шкоди.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих, суд зазначає наступне.

Згідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Позов потерпілих ОСОБА_8 визнав повністю, у зв`яку із чим суд вважає, що дані позови слід задовольнити в повному обсязі в частині відшкодування сум, отриманих внаслідок злочинних дій. Разом з тим, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків, оскільки будь-якого обґрунтованого розрахунку таких сум, заявлених до відшкодування, матеріали справи не містять. В цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як передбачено статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, глибина душевного страждання є суто індивідуальною і лише потерпілий може виразити її в грошовому еквіваленті на свій розсуд. Суд, в свою чергу, перевіряє розмір такої шкоди на предмет розумності, справедливості та адекватності.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнали потерпілі, їх тривалість, співмірність, а також конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про задоволення цивільних позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди повністю та стягнення на користь кожного з цих потерпілих з ОСОБА_8 по 10000 грн.

Крім того, з обвинуваченого в дохід держави слід стягнути процесуальні витрати за проведення експертиз.

Керуючись ст.ст. 370-371, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_8 звільнити від покарання та його відбування за ч. 3 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст.ст. 49, 74 КК України.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 520 000 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди, а всього 530 000 грн.

В решті вимог позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 690 000 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди, а всього 700 000 грн.

В решті вимог позову ОСОБА_9 до ОСОБА_8 відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 460 000 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди, а всього 470 000 грн.

В решті вимог позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 34000 доларів США матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

В решті вимог позову ОСОБА_5 до ОСОБА_8 відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 185182 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1572,48 грн.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, потерпілим, представнику потерпілих.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал вироку міститься в матеріалах справи № 462/8353/14-к. Вирок не набрав законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: ОСОБА_1