Дата документу 30.12.2025 Справа № 336/9751/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1105/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/9751/25Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 (з доповненням) на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2, ч.ч.1, 2 ст.110 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 30.01.2026 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Свої вимоги мотивував тим, що існування передбачених ст.177 КПК ризиків відносно ОСОБА_6 не доведено. Застосування положень ч.6 ст.176 КПК унеможливлено. ОСОБА_6 не має намірів переховуватися від суду, він є релігійною людиною, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. Апелянт зазначає, що досудове розслідування завершено, усі зібрані докази зберігаються на носіях інформації, їх знищення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином унеможливлено. Свідки у даному кримінальному провадженні відсутні. Отже, вплив на них виключається. ОСОБА_6 вказує, що він активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. На переконання апелянта, продовження строку тримання під вартою під час підготовчого судового засідання суперечить нормам чинного КПК. А подання апеляційної скарги на ухвалу суду зумовлює зупинення її виконання. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Прокурор у кримінальному провадженні та захисник про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Клопотання про забезпечення їх участі в апеляційному розгляді не надходило, обвинувачений на участі захисника не наполягав. Вважав за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності захисника і прокурора. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора та захисника.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбачених ч.3 ст.436-2, ч.ч.1, 2 ст.110 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Судова колегія погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, знищити, сховати та спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а також вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів різного роду тяжкості, з-поміж іншого, тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, і за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна або без такої.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено, у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

Крім того, апеляційним судом з матеріалів провадження встановлено, що в інкримінованій протиправній діяльності ОСОБА_6 використовувалась електронна інформаційна система месенджер, а також Всесвітня мережа «Інтернет».

Таким чином, на переконання судової колегії, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений, будучи обізнаним про особливості доступу до вказаних систем та мережі, опинившись на волі, потенційно може вчинити дії, що охоплюються змістом передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК ризику.

З матеріалів провадження також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто законного та стабільного джерела доходу він не має.

Разом із тим, матеріали провадження не містять відомостей про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого.

З огляду на вищевикладене, враховуючи конкретні обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та кількість епізодів протиправної діяльності, а також дані про відсутність у обвинуваченого стримуючих факторів належної процесуальної поведінки і джерел доходу, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений, опинившись на волі, потенційно може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо відсутності існування ризиків незаконного впливу на свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки заявлені ризики відносно обвинуваченого районним судом встановлено не було.

З урахуванням усіх обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам та дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки без застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд підкреслює, що наведені обвинуваченим у поданій апеляційній скарзі відомості, які позитивно характеризують його особу, у тому числі й про відсутність судимостей та щодо релігійної приналежності, не можуть бути єдиними та беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції дотримано вимог ч.6 ст.176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ст.110 КК, за наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті КПК, тобто тримання під вартою.

Враховуючи обґрунтовані відомості про існування передбачених ст.177 КПК ризиків відносно ОСОБА_6 , аргументи апелянта про неможливість застосування положень ч.6 ст.176 КПК, на переконання колегії суддів, є безпідставними та відхиляються.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу задоволенню не підлягають, адже вони не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону.

Разом з тим, судова колегія зважає й на те, що відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи передбачені ст.ст.177, 178 КПК підстави та обставини, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо, зокрема, і передбаченого ст.110 КК злочину.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із твердженнями районного суду, який під час продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 врахував передбачені ст.ст.177, 178 КПК підстави і обставини, характер і ступінь ризиків.

Таким чином, суд першої інстанції реалізував зазначене регламентоване кримінальним процесуальним законом право та обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Аргументи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності передбаченої п.1 ч.1 ст.66 КК обставини, яка пом`якшує покарання, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки ці питання підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

Водночас апеляційний суд під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, необхідність та доцільність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Під час перевірки апеляційним судом оскаржуваного судового рішення порушень вимог кримінального процесуального закону, на які посилався обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, не виявлено.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується передбачених розділом II цього Кодексу правил.

Таким чином, колегії суддів зауважує, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням прокурора узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про порушення порядку застосування технічних засобів фіксування судового засідання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Апеляційний суд зауважує, що всупереч наведеним аргументам, матеріали провадження містять як технічний носій інформації, так і журнал судового засідання від 02.12.2025 року (а.п.115-119).

Крім того, зі змісту даного носія інформації та журналу судового засідання вбачається, що обвинувачений був обізнаний про повне фіксування судового засідання.

Адже судом першої інстанції до початку розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 заздалегідь повідомлено та роз`яснено сторонам кримінального провадження відомості про технічні засоби повного фіксування судового засідання, які застосовувались.

Що стосується вимог апелянта про зупинення виконання оскаржуваної ухвали суду, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, положеннями ч.2 ст.400 КПК прямо передбачено, що подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегією суддів не встановлено правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 (з доповненням) залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4