ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3532/25 Справа № 178/1273/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні прокурора Криничанського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 за ст.126-1 Кримінального кодексу України (далі- КК)на підставі ст.49 КК у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду на підставі п.1 ч.2 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) закрито кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 за ст.126-1 КК у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК.

В апеляційній скарзі, з доповненнями, прокурор просить скасувати рішення місцевого суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності, визначені ст.49 КК, не можуть бути застосовані, оскільки відповідно до ч.2 ст.19 цього Кодексу не підлягає кримінальній відповідальності особа,яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Так, ч.1 ст.11 КК визначено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст.18 КК суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Таким чином, як зауважує апелянт, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання , тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Визначальним для суду під час розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має бути встановлення осудності особи як обов`язкової ознаки суб`єкта кримінального правопорушення, що не було встановлено у цьому кримінальному провадженні.

При цьому, як зазначається в апеляційній скарзі прокурора, згідно ч.2 ст.512 КПК судовий розгляд справ цієї категорії завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру можливе лише у випадках, передбачених ч.ч.4,5 ст.513 КПК.

Отже, посилаючись на приписи ст.ст.512, 513 КПК, прокурор вказує на те, що застосування інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на неосудну особу не поширюється.

Поміж іншого в доповненій апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що відповідно до ч.1 ст.12 КК кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини та згідно ч.4 ст.12 КК нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Враховуючи вищенаведене прокурор зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК, є нетяжким злочином.

Натомість, як зауважує апелянт, зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що в мотивувальній частині судом першої інстанції зазначено, що ст.126-1 КК є кримінальним проступком замість вірного нетяжким злочином.

Крім того прокурором зауважується на тому, що в мотивувальній частині судом першої інстанції суспільно небезпечне діяння, вчинене ОСОБА_9 за ст.126-1 КК, кваліфіковано як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження замість належного домашнього насильства, а також те, що ОСОБА_9 за вчинення кримінальних правопорушень раніше не судимий.

Між тим апелянт вказує на те, що відповідно до ч.3 ст.503 КПК кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Таким чином сторона обвинувачення вказує, що посилання суду на те, що ОСОБА_9 є неосудною особою при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру, чи відмові у їх застосуванні, чи при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження, є помилковим, оскільки примусові заходи медичного характеру не можна розглядати як покарання, тому що психічна хвора особа не спроможна розуміти його значення. Метою таких заходів є лікування особи, а також забезпечити безпеку психічно хворій особі та захистити від неї суспільство.

Враховуючи вищенаведене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на їх задоволенні, просили скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.503 КПК кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно ч.ч.1,3 ст.511 КПК досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Прокурор затверджує складене слідчим, дізнавачем або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За приписами ч.ч.1,2 ст.512 КПК судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Положеннями ч.1 ст.513 КПК визначено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

При цьому, згідно ч.ч.4,5 ст.513 КПК, якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, за результатами досудового розслідування ст. слідчим ВП № 6 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 було складає клопотання, затверджене 16.09.2022 прокурором Криничанського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 за ознаками ст.126-1 КК і скеровано до Криничанського районного суду в порядку, передбаченому цим Кодексом ( а.с.1-20 кр.пр. ).

Між тим під час судового розгляду прокурором ОСОБА_8 02 жовтня 2025 року до суду було подано клопотання про закриття кримінального провадження, в рамках якого подано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 за ст.126-1 КК, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК у зв`язку із закінченням строків давності, передбаченими ст.49 КК, без застосування відносно ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру на підставі ст.49 КК (а.с.8-10 судового провадження).

З цим клопотанням погодився суд першої інстанції та, всупереч вищенаведеним вимогам процесуального закону, своєї ухвалою від 02.10.2025 закрив кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 за ст.126-1 КК у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК.

Натомість поза увагою місцевого суду залишилося наступне.

За приписами статті 44 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Загальний порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений положеннями статей 285 289 КПК. Зокрема, у відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.285, ч.ч.1,4 ст.286 та ч.3 ст.288 цього Кодексу особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Ця норма кримінального закону, є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Давність притягнення до кримінальної відповідальності полягає в тому, що, якщо сплинуло відповідні строки з часу вчинення злочину, притягнення до кримінальної відповідальності неможливе, суд не може притягнути особу до кримінальної відповідальності, якщо особа заявляє клопотання про застосування строків давності.

Однак, як слушно вказується в апеляційній скарзі прокурора, закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності, визначені ст.49 КК, у даному кримінальному провадженні не можуть бути застосовані, оскільки відповідно до ч.2 ст.19 КК не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Так, ч.1 ст.11 КК визначено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст.18 КК суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Таким чином, як правильно зауважує апелянт, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Отже апеляційний суд дійшов висновку, що у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, з доповненнями, прокурора щодо наявності істотних порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409, 412 та ст.415 КПК є підставою для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

У зв`язку з чим інші доводи апеляційної скарги прокурора судом апеляційної інстанції не перевіряються та повинні бути враховані судом під час нового судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, прокурора у кримінальному провадженні прокурора Криничанського відділу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2025 року, якою закрито кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 за ст.126-1 КК у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4