ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/913/26 Справа № 204/5399/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Василівка Запорізької області, громадянина України, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Добропілля Донецької області, громадянина України, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_7 ,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Дзержинськ Донецької області, громадянина України, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_7 ,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 грудня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожному окремо, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 лютого 2026 року включно.

Визначено цим обвинуваченим, кожному окремо, заставу у виді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

У разі внесення обвинуваченими застави, вирішено покласти на останніх наступні обов`язки строком на два місяці:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади у разі наявності свій паспорт паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ризики, які передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України, є відповідно, тяжким та особливо тяжким злочинами, за вчинення яких передбачено суворе покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк.

Крім того зазначив, що обвинувачені протягом певного часу проживали на території реабілітаційного центру та не проживали за своїм місцем реєстрації, у зв`язку із чим, у разі зміни запобіжного заходу на інший, обвинувачені можуть вдатися до дій, які будуть спрямовані на зміну місця проживання, або ж виїзду за межі Дніпропетровської області.

Щодо ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення даного правопорушення суд першої інстанції вказав, що характер вчинення обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень відповідно до обвинувального акту, а саме вчинення їх на протязі понад сім місяців, групою осіб, може свідчити про те, що у разі обрання відносно останніх більш м`якого запобіжного заходу, останні матимуть можливість продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Щодо ризику впливу на потерпілих, свідків та експертів суд першої інстанції зазначив, що потерпілі були вже допитані судом, окрім одного потерпілого, який за повідомленням прокурора проходить службу у лавах ЗСУ, свідки також вже допитані під час судового розгляду, а про допит експертів у даному провадженні не було заявлено, а тому даний ризик вважає відсутнім.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт зазначив, що воно не підлягає задоволенню, оскільки підстави для продовження тримання під вартою не відпали, а більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених та нівелювати вказані ризики.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить скасувати оскаржену ухвалу та задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим:

ОСОБА_7 - на цілодобовий домашній арешт із покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою прокурора або суду у визначений ними час; не залишати цілодобово місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_9 , без дозволу прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_8 - на цілодобовий домашній арешт із покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою прокурора або суду у визначений ними час; не залишати цілодобово місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_9 , без дозволу прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_9 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою прокурора або суду у визначений ними час; не залишати цілодобово місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_9 , без дозволу прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_10 - на цілодобовий домашній арешт із покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою прокурора або суду у визначений ними час; не залишати цілодобово місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_10 , без дозволу прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, а лише формально їх перелічено. Відсутні конкретні, релевантні й достатні фактичні підстави, які б обґрунтовували наявність ризику переховування щодо обвинувачених, не досліджено наявність в них стійких соціальних зв`язків.

Висновок суду першої інстанції щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення вважає формальним, оскільки факт тривалості інкримінованої діяльності та груповий характер складу самі по собі не є достатнім доказом наявності реальної загрози продовження злочинів у майбутньому.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 має тісні соціальні зв`язки та сімейні зобов`язання: він утримує дружину ОСОБА_13 і має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_9 , що знижує ймовірність умисного переховування або наміру залишити територію України з метою ухилення від суду чи слідства.

Обвинувачений ОСОБА_9 має стійкі соціальні зв`язки та стабільне коло родини, яка перебуває на його утриманні: дружину ОСОБА_14 , малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_6 та матір ОСОБА_15 , яка також потребує його підтримки, також обвинувачений має постійне місце проживання, що свідчать про його соціальну прив`язаність до місця проживання та знижують ймовірність умисного переховування. Крім того, вказує, що обвинувачений має захворювання, що вимагають регулярного медичного нагляду та постійного прийому лікарських препаратів, тож тривале утримання в умовах ізоляції створює для нього особливо серйозні ризики для здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_7 має тісні соціальні зв`язки, а саме матір та сестру, має ряд хронічних захворювань, які вимагають систематичного медичного нагляду, регулярних обстежень та безперервного прийому призначених лікарських препаратів. У зв`язку із цим тривале утримання в умовах ізоляції створює для нього підвищені ризики, оскільки можливе загострення хронічних хвороб, декомпенсація стану, розвиток ускладнень та загроза для життя у разі неможливості своєчасного та повноцінного медичного забезпечення. Крім того, в умовах ізоляції доступ до вузькопрофільних фахівців, необхідних діагностичних процедур та стабільного постачання медикаментів часто обмежений, що додатково підсилює ризики для його здоров`я. Водночас, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, що свідчить про наявність стабільних соціальних зв`язків і зобов`язань.

Обвинувачений ОСОБА_10 має матір ОСОБА_16 , яка є особою похилого віку та у зв`язку з тяжкими захворюваннями потребує постійного догляду і піклування. Окрім того, у нього є цивільна дружина - ОСОБА_17 . У сім`ї є постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_10 , що свідчить про стійкі соціальні зв`язки і значні сімейні зобов`язання обвинуваченого та має істотне значення при оцінці ризику ухилення від слідства чи втечі.

Обвинувачений ОСОБА_11 має на своєму утриманні дружину - ОСОБА_18 , а також двох малолітніх дітей, які народилися відповідно 19.02.2019 та 18.02.2018 р., що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків і зобов`язань перед родиною. До затримання ОСОБА_11 займався ремонтом та очищенням бойлерів, клієнтів він залучав, розміщуючи оголошення на платформі «ОЛХ», де вказував номер для зв`язку: НОМЕР_1 . Ці обставини свідчать про наявність джерела регулярного доходу та його економічну зацікавленість у стабільному перебуванні на місці, що має значення для оцінки ризиків ухилення чи втечі.

Одночасно захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були повідомлені про підозру - 26.04.2024 року, тобто майже через п`ять місяців після проведення обшуку реабілітаційного центру та затримання інших обвинувачених, що свідчить про відсутність в них очевидних намірів ухилитися від кримінальної відповідальності.

Вказує, що цілодобовий домашній арешт з покладенням на обвинувачених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в повній мірі забезпечить дотримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисника ОСОБА_12 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу з викладених підстав та просили її задовольнити; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000217 від 15.03.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в обґрунтування яких зазначено, що останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, а саме у тому, що у період з початку квітня 2023 року по 09.01.2024 року вони незаконно позбавили волі, завербували, перемістили до адреси: м. Дніпро, вул. Сухумска, 6, де переховували людей, з метою експлуатації з використанням обману, їх уразливого стану та матеріальної залежності, вчинено повторно, організованою групою. А тому, обвинувачені можуть: переховуватись від суду, оскільки останні вчинили кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, оскільки вони володіють інформацією, щодо повних анкетних даних потерпілих, свідків, понятих, які були присутні під час проведення слідчих дій за даним кримінальним провадженням та у разі встановлення вказаних осіб, останні можуть намагатися впливати на потерпілих, свідків, тим самим намагаючись уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачуються, враховуючи те, що обвинувачені до моменту їх затримання займалися незаконною діяльністю тривалий час, не мають офіційних джерел доходу. Підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не виникло, ризики, зазначені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно продовжують існувати і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останніх до інкримінованих злочинів, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним, а детальне дослідження його обґрунтованості є предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час вирішення кримінального обвинувачення по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останніх існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами, які вчинено у складі організованої групи, під час воєнного стану, та за які передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на тривалий строк, що може спонукати останніх до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у розрізі чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинувачених від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності ризику продовжити кримінальне правопорушення або вчинити інше є обґрунтованими з огляду на те, що протиправна діяльність обвинувачених системно здійснювалась ними на протязі тривалого терміну понад сім місяців групою осіб, що дає підстави ґрунтовно припускати, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є схильними до вчинення кримінальних правопорушень, зневажливо ставляться до суспільства та встановлених у ньому правил, перебуваючи на свободі, можуть вчинити нові умисні злочини.

Доводи захисника щодо недоведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки наявність вказаних ризиків підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження, та вони в своїй сукупності є виключно вагомими та запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наявність в обвинувачених соціальних зв`язків сама по собі не зменшує заявлених ризиків, оскільки такі обставини існували і на час вчинення інкримінованих злочинів та не слугували для обвинувачених вагомим стримуючим фактором у вчиненні ними протиправної діяльності та були дослідженні судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відносно обвинувачених під час досудового розслідування, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, було визначено альтернативний запобіжний захід із визначенням його розміру, який є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цих обвинувачених ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, а вищенаведені обставини поза розумним сумнівом підтверджують продовження їх існування і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом і є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисних, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 16 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4