Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6571/25
Провадження №: 1-кс/332/499/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2025 р. м. Запоріжжя

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора - ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні внесене в кримінальному провадженні № 0018945 слідчим СВ ВнП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, який проходить військову службу на посаді курсанта навчального взводу 1 навчальної роти 4 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , затриманого в порядку ст.208 КПК України 13.12.2025р., раніше судимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому ставиться питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

В судовому засіданні прокурор та слідчий наполягали на задоволенні клопотання.

Підозрюваний в судовому засіданні пояснив, що не вважає себе мобілізованим, оскільки, на його думку, з ним необхідно було узгодити це питання, в т.ч. його бажання та умови оплати праці, як при прийомі на роботу. Окрім того, він фактично ВЛК не проходив, має проблеми зі здоров`ям, дії ТЦК вважає незаконними, також він покинув вагон потягу, оскільки ніде не розписувався про свою мобілізацію, але при цьому в судовому порядку дії ТЦК він не оскаржував. Просив у задоволенні клопотання відмовити. Захисник в судовому засіданні висловив аналогічну позицію та зазначив, що ризики прокурором не доведені.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступних висновків та міркувань.

Як вбачається з клопотання слідчого та наданих матеріалів, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.08.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) № 250 ОСОБА_6 , призначено на посаду курсанта навчального взводу 1 навчальної роти 4 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «рядовий», зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.ст. 11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_6 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам?ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.ст. 1,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Так, 30.08.2025, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, не з`явився вчасно до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв. Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_6 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

13.12.2025 ОСОБА_6 , було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) повністю підтверджується зібраними у провадженні доказами, зокрема:

- актом службового розслідування;

- повідомленням військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем ОСОБА_6 ;

- протоколами допитів свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які пояснили обставини відсутності ОСОБА_6 , на службі;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Разом тим, ОСОБА_6 , будучи обізнаним про наслідки самовільного залишення місця служби, не вжив та не вживає жодних заходів щодо з`явлення на службу, а отже його поведінка свідчить про його умисні дії, пов`язані з ухиленням (переховуванням) від проходження військової служби, про причини своєї неявки, а також про законність відсутності на службі останній не повідомляє.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку з чим, до нього відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відомості, отримані на цьому етапі досудового розслідування, належним чином задокументовані у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, свідчать про ймовірну причетність ОСОБА_6 , до вчинення вказаного кримінального правопорушення. При цьому такі дані узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення означає існування фактів або інформації, здатних переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити таке правопорушення (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Блок проти Польщі»).

На даному етапі кримінального провадження ні сторона обвинувачення, ні слідчий суддя не вирішують питання, які підлягають розгляду судом під час судового розгляду справи по суті, зокрема не здійснюється оцінка доказів з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи наявність передбачених кримінальним процесуальним законодавством ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зазначає, що ризик це дія, яка з високим ступенем імовірності може бути вчинена підозрюваним у майбутньому та перешкоджатиме досягненню завдань кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення належного досудового розслідування, виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

-переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. З огляду на тяжкість інкримінованого правопорушення та можливі наслідки у разі визнання його винним, існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може вчинити спробу ухилитися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання. ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану на території України, з метою перешкоджання досудовому розслідуванню, може виїхати за межі України. У зв`язку з цим правоохоронні органи фактично позбавлені можливості затримати підозрюваного та, відповідно, притягнути його до кримінальної відповідальності. Це створює реальні ризики того, що підозрюваний переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду;

-незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може самостійно або через інших осіб перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Зокрема, існує ризик, що він може узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати їм поради з урахуванням відомих йому обставин, схиляти їх до надання завідомо неправдивих свідчень з метою створення собі штучного «алібі» та уникнення відповідальності за інкриміноване правопорушення. Такі дії можуть істотно ускладнити або зробити неможливим встановлення об`єктивної істини, що дає підстави вважати: жоден інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити досягнення цілей кримінального провадження. Крім того, у разі незастосування запобіжного заходу існує висока ймовірність незаконного впливу на свідків: перешкоджання їхньому прибуттю до слідчого, прокурора або суду, впливу на свідків, зокрема знайомих по службі, або іншого протиправного втручання в хід досудового розслідування.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним, з огляду на встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від свідків у кримінальному провадженні - а саме, шляхом усного допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України.

Суд має право обґрунтовувати свої висновки виключно тими показаннями, які були безпосередньо сприйняті ним під час судового засідання. Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд не вправі посилатися у судовому рішенні на показання, надані свідком під час досудового розслідування слідчому чи прокурору.

Таким чином, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й на подальших стадіях, зокрема під час судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень та їх дослідження;

-вчинить інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 , в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема самовільно залишив місце несення служби, обов`язки військової служби не виконує, до військової частини безпідставно не прибуває, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, на даний час продовжує вчиняти злочин, на службі характеризується посередньо.

Вказані факти свідчать про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень в т.ч. проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та інші злочини. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України (тримання під вартою) - під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 7 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний ОСОБА_6 , має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_6 , для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

У свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності 'підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, сторона обвинувачення звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно підозрюваного під вартою є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_6 .

Такий висновок не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду: з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень, та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_6 , під вартою, немає, відсутні інші дані, які б переважали ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 186, 193-194, 196, 197 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 з утриманням його в Державній установі «Запорізькій слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали про тримання ОСОБА_6 під вартою - по 09 лютого 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів зі дня її оголошення, а особами, які перебувають під вартою, протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали виготовлено 14.12.25р.

Слідчий суддя ОСОБА_1