Провадження № 1-кс/643/6791/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000888 від 12.09.2025,

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000888 від 12.09.2025 за підозрою ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1; п.п. 3, 9 ч. 2 ст. 115 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника третьої прикордонної застави реактивних систем залпового вогню другого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), являючись військовою службовою особою та будучи прямим начальником інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 групи підвозу відділення забезпечення 3 прикордонної застави 128-мм реактивних систем залпового вогню 2 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України солдата ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, достовірно знаючи статутні вимоги, які регламентують взаємовідносини між військовослужбовцями, перевищуючи свої службові повноваження та надану йому владу, у достовірно невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше вересня 2024 року, тобто в умовах воєнного стану, перебуваючи за місцем несення ним військової служби 3 прикордонна застава реактивних систем залпового вогню 2 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, яка тимчасово розташовувалась у населеному пункті АДРЕСА_1 , отримавши попередньо доступ до банківської карти свого підлеглого солдата ОСОБА_6 , який у вересні 2024 року втратив вказаний платіжний засіб і у зв`язку з інтенсивністю бойових дій та постійним перебуванням на передніх позиціях лінії оброни («на нулі»), не мав фізичної змоги самостійно дістатися до найближчого відділення банку для відновлення платіжного засобу, тому, розраховуючи на допомогу та доброчесність свого командира, звернувся до ОСОБА_5 з проханням посприяти у відновленні втраченої картки або отриманні нової, оскільки останній мав можливість виїжджати із зони бойових дій.

При цьому, ОСОБА_5 діючи з корисливих мотивів, прийняв рішення оформити на ОСОБА_6 банківську картку, та в подальшому заволодіти грошовими коштами, які будуть надходити на рахунок останнього у якості грошового забезпечення.

Так, 22.10.2024 ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, які будуть надходити на рахунок ОСОБА_6 у якості грошового забезпечення, відвіз останнього до відділення АТ «ОщадБанк», розташованого у н.п. Великий Бурлук Харківської області, де допоміг в оформленні банківської карти.

В подальшому, старший лейтенант ОСОБА_5 , будучи військовою службовою особою, вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, зловживаючи довірою підлеглого ОСОБА_6 та використовуючи своє службове становище, отримавши доступ до перевипущеної банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 (зареєстрована та активована 22.10.2024), не передав її власнику.

Натомість, ОСОБА_5 , діючи в інтересах особистого збагачення, протиправним шляхом привласнив зазначений платіжний засіб з метою подальшого використання у власних корисливих інтересах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 06.01.2025 ОСОБА_5 здійснив технічну операцію зі зміни PIN-коду картки, чим остаточно перебрав на себе контроль над рухом грошових коштів на рахунку потерпілого.

При цьому, у день зміни PIN-коду, 06.01.2025 о 09:19, з картки було знято 10 000 грн у банкоматі смт Великий Бурлук (ATM №A2000005).

Наступного дня, 07.01.2025, у період з 06:27 до 10:15, у банкоматах м. Харкова (ATM6608 та DN00) було знято готівку на загальну суму 40 000 грн трьома транзакціями: 20 000 грн (о 10:15), 10 000 грн (о 06:28) та 10 000 грн (о 06:27).

В подальшому, у січні 2025 році ОСОБА_6 попросив ОСОБА_5 повернути належну йому банківську картку, проте останній з метою безперешкодного подальшого володіння карткою ОСОБА_6 , 23.01.2025, відповідно до бойового розпорядження коменданта приккшрВП №164 р/дск від 31.05.2024 організував бойове чергування на вогневій позиції «БАСЕЙН» в районі н.п. Мала Вовча Вовчанської міської громади Чугуївського району Харківської області, куди залучив свого підлеглого солдата ОСОБА_6 .

Надалі привласнена ОСОБА_5 банківська картка, належна ОСОБА_6 , систематично використовувалася для зняття готівки та розрахунків у торговельних мережах, географія яких (населені пункти Приколотне, Великий Бурлук, Харків, Бердичів, Житомир, Яремче, Хмельницький) не відповідає місцю фактичного перебування солдата ОСОБА_6 , який безвиїзно знаходився на лінії бойового зіткнення, оскільки транзакції здійснювалися в тилових містах Харківської області та України в цілому, при фактичному перебуванні ОСОБА_6 на бойових позиціях у Чугуївському районі Харківської області.

Таким чином ОСОБА_5 у період часу з 22.10.2024 по 13.09.2025, будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду начальника 3 прикордонної застави реактивних систем залпового вогню 2 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, у військовому званні «старший лейтенант», діючи в порушення діючих вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перевищуючи свої службові повноваження, всупереч інтересам служби, будучи начальником для підлеглого військовослужбовця ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами останнього на загальну суму 1 183 991,4 грн. (один мільйон сто вісімдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто одна гривня 40 копійок), які були нараховані останньому у якості грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_1 ДПС України, заподіявши своєму підлеглому істотну шкоду.

В результаті вищевказаних протиправних дій старшого лейтенанта ОСОБА_5 солдату ОСОБА_6 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1 183 991,4 грн., яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і відповідно до ч. 2 примітки до ст. 425 КК України вважається істотною шкодою.

Вказані умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 5 ст. 426-1 КК України, як перевищення військовою службовою особою службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав та повноважень, якщо ці дії заподіяли істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану.

Одночасно, старший лейтенант ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника третьої прикордонної застави реактивних систем залпового вогню другого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), являючись військовою службовою особою та будучи прямим начальником інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 групи підвозу відділення забезпечення 3 прикордонної застави 128-мм реактивних систем залпового вогню 2 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України солдата ОСОБА_6 , усвідомлюючи факт вчинення ним в період з вересня 2024 року по вересень 2025 року відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, а саме перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав та повноважень, якщо ці дії заподіяли істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану, яке виразилося у заволодінні грошовими коштами підлеглого ОСОБА_6 у загальній сумі 1 183 991,4 грн, передбачаючи можливе настання кримінальної відповідальності за вказані протиправні дії, однак бажаючи уникнути такої відповідальності, вирішив здійснити умисне вбивство потерпілого ОСОБА_6 , з цією приховати вказане кримінальне правопорушення.

Реалізуючи вказаний намір, ОСОБА_5 , маючи відомості про слідування 23-24 листопада 2025 року ОСОБА_6 потягом № 064 сполученням «Львів-Харків» до залізничного вокзалу м. Харкова, вирішив здійснити викрадення ОСОБА_6 на шляху слідування з потягу у м. Полтаві, з подальшим вбивством останнього, тому, 23.11.2025 близько 16:00 у с. Лозова взяв у свого підлеглого солдата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль марки Volkswagen Sharan (р.н. Польщі WLS НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_5 ) та того ж дня, близько 22:00, без відповідного дозволу командирів, покинув місце дислокації підрозділу, що тимчасового розташовується у АДРЕСА_1 , та на вказаному автомобілі, під керуванням свого підлеглого солдата військової частини НОМЕР_1 ДПС України ОСОБА_8 , з метою викрадення та подальшого умисного вбивства свого підлеглого солдата ОСОБА_6 , вирушив до м. Полтава, де 24.11.2025 о 03:30 ОСОБА_5 прибув до залізничного вокзалу «Полтава-Київська», розташованого у місті Полтаві по вулиці Степана Кондратенка 14 та використовуючи морально-психологічний вплив керівника до підлеглого, змусив ОСОБА_6 покинути потяг № 064 сполученням «Львів-Харків» та вирушити спільно з ним до транспортного засобу Volkswagen, на якому приїхав, запевнивши при цьому, провідника вагону ОСОБА_9 , що він є прямим начальником ОСОБА_6 та хоче його забрати, щоб той безпечно дістався до місця дислокації підрозділу.

В подальшому 24.11.2025 у період часу 03:30 до 07:00 ОСОБА_5 незаконно перевіз ОСОБА_6 проти його волі до закинутого підвального приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 , де утримував солдата ОСОБА_6 проти його волі, та близько 09:00 год. того ж дня, ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаному підвальному приміщенні будинку, маючи злочинний умисел на умисне вбивство викраденої людини з метою приховати інше кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 426-1 КК України, вчинене у відношенні ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки у вигляді смерті людини та бажаючи їх настання, використовуючи полімерну стрічку, накинув її на шию останнього та затягнув, спричинивши таким чином удушення (механічну асфіксію) ОСОБА_6 , в результаті чого останній помер на місці події.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, громадянин України, українець, з вищою освітою, перебуваючий на посаді начальника третьої прикордонної застави реактивних систем залпового вогню другого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за контрактом, у званні старший лейтенант, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

25.11.2025 у ході затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, було виявлено та вилучено:

- Мобільний телефон Iphone 16 Pro Max у корпусі чорного кольору (пароль НОМЕР_6 ), ІМЕІ 1 НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: - НОМЕР_8 , з сім-картою операторів мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» - НОМЕР_9 , ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_10 , опечатаний в сейф-пакет ДБР S1015676;

- Мобільний телефон Iphone 6S з ІМЕІ НОМЕР_11 без сім-карти (пароль НОМЕР_6 ), опечатаний в сейф-пакет ДБР S1014817;

- Службове посвідчення № НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_5 ;

- Металевий жетон ДПСУ №П-052875.

Вилучені 25.11.2025 вказані предмети та документи відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами так, як зберегли на собі сліди вчинення злочину. Вказані відомості можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, вказані предмети є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Постановою слідчого від 26.11.2025 вказані вилучені предмети та документи визнано речовими доказами.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися. Прокурор подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки існує необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 98, 131, 132, 170 173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт, з метою збереження речових доказів, у кримінальному провадженні № 0000888 від 12.09.2025, на тимчасово вилучене 25.11.2025 у ході затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208, 615 КПК України, майно, а саме на:

Мобільний телефон Iphone 16 Pro Max у корпусі чорного кольору (пароль НОМЕР_6 ), ІМЕІ 1 НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: - НОМЕР_8 , з сім-картою операторів мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» - НОМЕР_9 , ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_10 , опечатаний в сейф-пакет ДБР S1015676;

Мобільний телефон Iphone 6S з ІМЕІ НОМЕР_11 без сім-карти (пароль НОМЕР_6 ), опечатаний в сейф-пакет ДБР S1014817;

Службове посвідчення № НОМЕР_12 на ім`я ОСОБА_5 ;

Металевий жетон ДПСУ №П-052875.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_10