Провадження № 1-кп/522/3125/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002244 від 13.08.2025 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, працюючого на посаді парамедика СП «Одеська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361-2, ч.2 ст. 361-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений час та місці, але не пізніше 30.11.2023 у ОСОБА_3 винник злочинний протиправний умисел, направлений на несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 розуміючи, що не має законних підстав для збирання, зберігання та поширення інформації з обмеженим доступом, в порушення вимог ст.ст. 2, 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст.ст. 11, 20, 21 Закону України «Про інформацію» та ст. 31 Конституції України, не встановленим досудовим розслідуванням способом, отримав в своє розпорядження електронну інформацію з обмеженим доступом зокрема персональні дані у вигляді номерів банківських карт і строку їх дії та інформацію яка відноситься до банківської таємниці, а саме CVV-код, яка відповідно ст. 21 Закону України «Про інформацію» відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Для реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30.11.2023, використовуючи мобільний додаток «Telegram» створив обліковий запис з назвою « ОСОБА_6 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_7 », закріплений за мобільним номером НОМЕР_1 .

У невстановлений час, але не пізніше 30.11.2023, ОСОБА_3 використовуючи власний мобільний телефон марки «Apple» моделі «IPhone 12 Pro» з підключенням до Всесвітньої мережі «Інтернет», з інстальованим мобільним додатком «Telegram» з заздалегідь створеним обліковим записом з назвою « ОСОБА_6 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_7 », закріплений за мобільним номером НОМЕР_1 , який останній використовує задля власних потреб, розпочав листування з користувачем обліковий запис з назвою « ОСОБА_8 » з унікальним ім`ям облікового запису « ОСОБА_9 ».

Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою « ОСОБА_8 » з унікальним ім`ям облікового запису « ОСОБА_9 ». У подальшому, ОСОБА_3 , перебуваючи в Приморському районі міста Одеси, більш точну адресу встановити не виявилось за можливе, діючи умисно, надіслав користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою « ОСОБА_8 » з унікальним ім`ям облікового запису « ОСОБА_9 », повідомлення, які містять номер банківської карти, строк її дії та CVV-код від неї, а саме: 30.11.2023 о 16:42 год. надіслав відомості щодо банківської карти № НОМЕР_2 , строк її дії: 05/26, та CVC-код: 066; 19.12.2023 о 15:02 год. надіслав відомості щодо банківської карти № НОМЕР_3 , строк її дії: 10/24, та CVC-код: 214; 25.12.2023 о 14:33 год. надіслав відомості щодо банківської карти № НОМЕР_4 , строк її дії: 12/27, та CVC-код: 046, що згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію» містити персональні дані у вигляді номерів банківських карт і строку її дії та інформацію, яка відноситься до банківської таємниці, а саме CVV-код, збирання, зберігання, використання та поширення якої згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускається, чим здійснив розповсюдження інформації з обмеженим доступом користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою « ОСОБА_8 » з унікальним ім`ям облікового запису « ОСОБА_9 ».

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361-2 КК України, за ознаками: несанкціонованого розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

Крім того, у невстановлений час та місці, але не пізніше 25.12.2023 у ОСОБА_3 повторно винник злочинний протиправний умисел, направлений на несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп?ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , розуміючи, що не має законних підстав для збирання, зберігання та поширення інформації з обмеженим доступом, в порушення вимог ст.ст. 2, 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст.ст. 11, 20, 21 Закону України «Про інформацію» та ст. 31 Конституції України, не встановленим досудовим розслідуванням способом, отримав в своє розпорядження електронні інформацію з обмеженим доступом зокрема персональні дані у вигляді номерів банківських карт і строку її дії та інформацію яка відноситься до банківської таємниці, а саме CVV-код, яка відповідно ст. 21 Закону України «Про інформацію» відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Для реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_3 у невстановлений час, але не пізніше 30.11.2023, використовуючи мобільний додаток «Telegram» створив обліковий запис з назвою « ОСОБА_6 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_7 », закріплений за мобільним номером НОМЕР_1 .

У невстановлений час, але не пізніше 10.01.2024, ОСОБА_3 , використовуючи власний мобільний телефон марки «Apple» моделі «IPhone 12 Pro» з підключенням до Всесвітньої мережі «Інтернет», з інстальованим мобільним додатком «Telegram» з заздалегідь створеним обліковим записом з назвою « ОСОБА_6 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_7 », закріплений за мобільним номером НОМЕР_1 , який останній використовує за для власних потреб, розпочав листування з користувачем обліковий запис з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11», унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_10 ».

Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11», унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_10 ». У подальшому, ОСОБА_3 перебуваючи в Приморському районі міста Одеси, більш точну адресу встановити не виявилось за можливе, діючи умисно, надіслав користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою « ОСОБА_11 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_10 », повідомлення, яке містить номер банківської карти, строк її дії та CVV-код від неї, а саме: 25.12.2023 о 14:40 год. надіслав відомості щодо банківської карти № НОМЕР_4 , строк її дії: 12/27, та CVC-код: 046, що згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію» містити персональні дані у вигляді номерів банківських карт і строку її дії та інформацію, яка відноситься до банківської таємниці, а саме CVV-код, збирання, зберігання, використання та поширення якої згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускається, чим повторно здійснив несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11», унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_10 ».

Крім того, у невстановлений час, але не пізніше 25.12.2023, ОСОБА_3 , використовуючи власний мобільний телефон марки «Apple» моделі «IPhone 12 Pro» з підключенням до Всесвітньої мережі «Інтернет», з інстальованим мобільним додатком «Telegram» з заздалегідь створеним обліковим записом з назвою « ОСОБА_6 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_7 », закріплений за мобільним номером НОМЕР_1 , який останній використовує за для власних потреб, розпочав листування з користувачем обліковий запис з назвою « ОСОБА_12 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_13 ».

Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою « ОСОБА_12 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_13 ». У подальшому, ОСОБА_3 , перебуваючи в Приморському районі міста Одеси, більш точну адресу встановити не виявилось за можливе, діючи умисно, надіслав користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою « ОСОБА_12 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_13 », повідомлення яке містить номер банківської карти, строк її дії та CVV-код від неї, а саме: 25.12.2023 о 17:08 год. надіслав відомості щодо банківської карти № НОМЕР_4 , строк її дії: 12/27, та CVC-код: 046, що згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію» містити персональні дані у вигляді номерів банківських карт і строку її дії та інформацію, яка відноситься до банківської таємниці, а саме CVV-код, збирання, зберігання, використання та поширення якої згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускається, чим повторно здійснив несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом користувачу обліковий запис в месенджері «Telegram» з назвою « ОСОБА_12 », унікальне ім`я облікового запису « ОСОБА_13 ».

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361-2 КК України, за ознаками: несанкціонованого розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, вчинене повторно.

В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміновані йому злочини при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєних ним злочинів, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: дати, час, місця вчинення інкримінованих йому злочинів з інформацією з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, якою він заволодів, правову кваліфікацію своїх діянь. У скоєному щиро кається, кримінальні правопорушення вчинив у зв`язку з тяжким матеріальним становищем та просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 361-2 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів, характеризуючих його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії: за ч. 1 ст. 361-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками - несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства; та за ч. 2 ст. 361-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками -несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, вчинене повторно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини та щире каяття у скоєному.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами), особу винного, який раніше не судимий та обставини, що пом`якшують покарання.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Інкриміновані ОСОБА_3 правопорушення відносяться до нетяжких злочинів згідно зі ст. 12 КК України. Кримінальні правопорушення було вчинено з прямим умислом та корисливим мотивом.

Також, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи,на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

При визначені виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, які згідно з ст. 12 КК України відносять до нетяжких злочинів; особу винного, а саме те, що він раніше не судимий; має позитивні характеристики із закладів освіти та місця роботи; його вік та соціальне положення, те, що він працює на посаді парамедика СП «Одеська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги», не одружений; характер, мотиви та обставини вчинених кримінальних правопорушень, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкцій ч.ч. 1, 2 ст. 361-2 КК України у вигляді позбавлення волі.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе та вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у наступному вигляді: за ч. 1 ст. 361-2 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 361-2 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

При цьому, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також його соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Статтею 75 КК передбачені види основного покарання, а саме: виправні роботи, службове обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, при призначенні яких суд може звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Статтею 77 цього Кодексу передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також, суд вбачає за необхідне запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2025 року (справа № 757/17905/25-к, провадження № 1-кс-17038/25), так як у подальшому застосуванні такого арешту відпала потреба.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

При цьому, суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Зважаючи на те, що вилучений у ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Apple» моделі «IPhone 12 Pro», у корпусі сірого кольору, IMEI: НОМЕР_5 із сім-карткою Київстар НОМЕР_6 у чохлі є знаряддям кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст.361-2 КК України, суд вважає за необхідне застосувати до зазначеного майна спеціальну конфіскацію та конфіскувати його у дохід держави у порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 361-2 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 361-2 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 361-2 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 10.10.2025 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 17.04.2025 року (справа № 757/17905/25-к, провадження № 1-кс-17038/25), а саме на: телефон «Apple» моделі «IPhone 12 Pro», у корпусі сірого кольору, IMEI: НОМЕР_5 із сім карткою Київстар НОМЕР_6 у чохлі; диски CD, моделі Hyper у кількості 2 шт.

Речовий доказ: «Apple» моделі «IPhone 12 Pro», у корпусі сірого кольору, IMEI: НОМЕР_5 із сім карткою Київстар НОМЕР_6 у чохлі, - конфіскувати у дохід держави у порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.

Речовий доказ: диски CD, моделі Hyper у кількості 2 шт., - повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1