Справа № 192/18/26
Провадження № 1-в/192/76/26
Ухвала

Іменем України

26 січня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Солоне, Дніпровського (колишнього Солонянського) району, Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Запоріжжя, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» ОСОБА_4 ,

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

Початок строку: 06.03.2025 року

Кінець строку: 06.04.2026 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений звернувся до суду з клопотанням про умовнодострокове звільнення від відбування покарання, в якому зазначив, що він довів своє виправлення та в нього відсутні шкідливі звички.

В судовому засіданні засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, пояснив, що він не вживає наркотичні засоби і не має в цьому потреби.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Суд, вислухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню в зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений, який відбув 2/3 частини строку покарання, не працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)». Згідно довідки про заохочення та стягнення (а. с. 13) та матеріалів особової справи засудженого, на даний період часу заохочень немав. Згідно Висновку щодо ступеня виправлення засудженого від 23 січня 2026 року засуджений не сумлінно ставився до трудової дисципліни. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Засуджений за весь період відбування покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання, яке застосоване 15 травня 2025 року (а. с. 13). Згідно наявних в особовій справі Висновків щодо ступеня виправлення засудженого (а. о. с. 40-42, 50-54) засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо, не приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не дотримувався норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку установи, а також не виконував законних вимог адміністрації, в зв`язку з чим, суд не може визнати поведінку засудженого за весь період покарання сумлінною.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі вищевикладеного, ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1