ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/64/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

за участі обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/64/26 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання за цією статтею у виді 4 років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2024 року, більш суворим, що призначене за даним вироком, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання обвинуваченому ухвалено рахувати з 28 жовтня 2025 року. Зараховано ОСОБА_7 у строк призначеного покарання за даним вироком частково відбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2024 року.

Вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат відповідно до ст. 100, 124 КПК України.

Згідно з вироком суду, у невстановлений слідством день та час у ОСОБА_7 , який перебував по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на зберігання боєприпасів.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на зберігання корпусу наступальної осколкової ручної гранати РГД 5, корпусу оборонної осколкової ручної гранати Ф 1 та двох запалів УЗРГМ 2, у невстановлений слідством день та час, ОСОБА_7 придбав у невстановленої слідством особи бойові припаси: корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД 5, корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф 1 та два запали УЗРГМ 2, які в сукупності являються наступальною осколковою ручною гранатою РГД 5 та оборонною осколковою ручною гранатою Ф 1, які являються боєприпасами та придатними для здійснення вибуху, які у подальшому переніс та зберігав по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

10 липня 2023 року в ході проведення обшуку по місцю проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД 5, корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф 1 та два запали УЗРГМ 2, які в сукупності являються наступальною осколковою ручною гранатою РГД 5 та оборонною осколковою ручною гранатою Ф 1, які являються боєприпасами та придатними для здійснення вибуху.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Цивільного Кодексу України, види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких в цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом, встановлюються законом. Частина 1 статті 263 Кримінального кодексу України встановлює кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Враховуючи те, що спеціального закону, який регулює порядок придбання, зберігання та носіння зброї, вибухових припасів та вибухових речовин немає, дозвіл на володіння об`єктами, які обмежені в цивільному обороті, на законних підставах, фізичним особам загального статусу, виданий бути не може.

В результаті своїх умисних дій ОСОБА_7 , не маючи будь якого дозволу на такі дії, придбав, зберігав та носив бойові припаси, чим порушив вимоги Постанови Верховної Ради України №2471 XII від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 з наступними змінами та доповненнями, оскільки виявлені у нього під час обшуку боєприпаси раніше добровільно не здав, продовжував їх зберігати і при цьому відповідного дозволу на володіння зброєю чи бойовими припасами не мав.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати і ухвалити рішення, яким закрити провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю його вини. Повернути ОСОБА_7 речові докази, а саме спортивний лук та стріли до лука із металевими наконечниками в кількості 11 штук, два ножі, які знаходяться у футлярах.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ні наведені у вироку докази в сукупності, ні кожен окремо не доводять винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у скоєнні інкримінованого йому злочину. Вважає що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 94 КПК України, не надав належної оцінки усім доказам, обмежившись формальним підтвердженням позиції обвинувачення, не з`ясувавши усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Наголошує, що судом не враховано наявність істотних суперечностей між відеофіксацією обшуку під час якого було виявлено гранати, показаннями понятих, свідків та результатами експертних досліджень, що виключає можливість покладення таких доказів в основу обвинувального вироку.

Вказує, що гранати РГД-5, Ф-1 та запали, нібито виявлені у приміщенні ОСОБА_7 , не належать йому, оскільки обвинувачений ніколи не мав зброї чи боєприпасів, не придбавав їх, не носив та не зберігав, не мав будь-якої мотивації чи потреби зберігати небезпечні предмети, а появу боєприпасів у складському приміщенні, яке не мало належної охорони, могло бути зумовлено стороннім втручанням або умисним підкиданням.

Посилається на те, що жоден зі свідків обвинувачення та захисту не підтвердив факту володіння ОСОБА_7 будь-якими боєприпасами, а навпаки усі свідки, допитані у судовому засіданні, зазначили, що ніколи не бачили у нього зброї чи вибухових предметів, що спростовуює тезу сторони обвинувачення про зберігання обвинуваченим гранат та запалів.

Звертають увагу на те що протокол обшуку, проведеного 10.07.2023 року у приміщенні належному ОСОБА_7 є недопустимим доказом формальним залученням понятих, що призводить до його в якості доказу оскільки поняті фактично не спостерігали за діями слідчих, не бачили моменту виявлення та вилучення гранат, а в суді не могли конкретизувати свої показання. Вказує на те що відеозапис обшуку, який суд першої інстанції поклав в основу вироку було здійснено фрагментарно, без фокусування камери на ключових моментах, а зйомка після нібито виявлення гранат була здійснена без належної деталізації дій правоохоронців, що створює сумніви у справжності процесу виявлення боєприпасів.

Також зазначає, що огляд вилучених боєприпасів, проведений 13 липня 2023 року, здійснювався з грубими порушеннями вимог КПК України, оскільки однією з понятих була працівниця районного відділу поліції, що прямо суперечить вимогам ст. 223 КПК. В зв`язку з чим вважає що такий доказ є недопустимим та суд безпідставно поклав його в основу обвинувального вироку.

Посилається на неповноту та суперечливість дактилоскопічних досліджень слідів пальців рук, виявлених під час обшуку, оскільки на гранаті РГД-5 та пакеті виявлено лише по одному сліду папілярного візерунка, що є нелогічним з огляду на характер маніпуляцій із пакуванням таких предметів, а граната Ф-1 взагалі не оглядалась. Захисник вважає що незабезпечення судом проведення хімічної експертизи пакета, в який було упаковано гранату, створило прогалину у встановленні істини, а наявні сліди не дають змоги категорично стверджувати, що об`єктами користувався саме ОСОБА_7 .

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно погодився із знищенням частини речових доказів, серед яких спортивний лук, стріли в кількості 11 штук, ніж із лезом, які згідно висновку експерта не є зброєю, не стосуються вказаного провадження, не становлять небезпеки та не потребують спеціального дозволу для зберігання, а є майном обвинуваченого, тому підлягають поверненню законному власнику, а не знищенню.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, який рішення суду про визнання винним та засудження ОСОБА_7 вважає законним та обгрунтованим та не погодився з ним лише в частині вирішення питання про долю речових доказів - вилучених під час проведення обшуку спортивного луку, стріл в кількості 11 штук, ножа із лезом, які не є зброєю, не стосуються вказаного провадження, не становлять небезпеки та не потребують спеціального дозволу для зберігання та є майном обвинуваченого, а тому вважає що вони підлягають поверненню власнику, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за установлених судом та викладених у вироку, є правильними оскільки ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, вірно визнавши їх належними, допустимими та достатніми.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, який пояснив що вилучені під час обшуку у належному йому приміщенні у АДРЕСА_1 боєприпаси йому не належать та можливо були підкинуті сторонніми особами за наявності доступу до житла інших осіб, вбачав порушення вимог КПК у проведенні обшуку в належному йому приміщенні за його відсутності, та ймовірну фальсифікацію відбитків вилучених під час обшуку слідів пальців рук, суд першої інстанції вірно обґрунтував свій висновок про доведення його винуватості у скоєнні інкримінованого йому злочину показаннями свідків, даними, які містяться у документах та висновках експертів, речовими доказами.

Так, з показань свідка ОСОБА_9 суд встановив, що 7 липня 2023 року, приблизно о 9 годині їй зателефонував свекор та повідомив про те, що обвинувачений ОСОБА_7 погрожував підпалити належний їй будинок. Зі слів свідка, вона виглянула у вікно та побачила, як ОСОБА_7 під`їхав на автомобілі до будинку та цілився у її бік предметом, схожим на арбалет чи інший подібний пристрій. При цьому зазначила, що особисто обвинуваченого з боєприпасами вона не бачила.

З показань свідка ОСОБА_10 , суд встановив, що йому нічого не відомо про зберігання боєприпасів обвинуваченим ОСОБА_7 , в АДРЕСА_1 орендував у ОСОБА_7 складське приміщення, один з боксів. За зазначеними боксами розташований склад, який простягається вздовж усіх боксів, при цьому з його боксу існують ворота до складу, однак вони були зачинені з обох сторін. Додатково зазначив, що до складу існує ще один вхід з іншого боку дерев`яні двері-віконечко, які зарослі кущами та заколочені дерев`яними дошками. Також свідок вказав, що через 23 дні після вбивства проводився обшук у боксах, однак, він особисто при цьому присутнім не був. Про те, що було виявлено гранату, дізнався лише з відеоматеріалів, розміщених у мережі Інтернет.

З показань свідка ОСОБА_11 , яка проживала з ОСОБА_7 у цивільному шлюбі протягом трьох тижнів до моменту обшуку в тій же будівлі, де й були виявлені гранати та запали, суд з`ясував що до проведення обшуку слідчим всі приміщення були відкритими та під час обшуку було виявлено гранату, однак до цього моменту вона її не бачила. Для проведення слідчих (розшукових) дій свідка привели після того, як о 2 годині ночі її було доставлено до поліції, де вона перебувала до 16:00 години того ж дня. Гранату їй продемонстрували в сейф-пакеті. Про те, що до зазначеного обшуку проводився ще один обшук, свідку повідомили у поліції. Крім того, вона повідомила, що притягується до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 186 КК України, а раніше притягувалась за ч. 1 ст. 115 КК України та відбула призначене покарання.

Крім вищенаведених доказів, суд вірно на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину взяв до уваги дані, які містяться у :

- рапорті оперуповноваженого СКП ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 08 липня 2023 року, згідно з яким громадянин ОСОБА_13 07.07.2023 року керуючи транспортним засобом, під`їхав до одного з будинків жителів Тернопільського району та направляв на житлове приміщення предмет схожий на зброю, погрожуючи його застосуванням, оперативними даними встановлено що цей громадянин може зберігати в транспортному засобі, а також за місцем проживання в одному з населених пунктів, Тернопільського району, зброю, бойові припаси, вибухові речовини та інші заборонені речі;

- рапорті оперуповноваженого СКП ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 08 липня 2023 року, згідно з яким громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , 07.07.2023 року керуючи транспортним засобом марки «Chery Elara», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, під`їхав до будинку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_2 та не виходячи з автомобіля направляв на зазначене житлове приміщення предмет схожий на зброю погрожуючи його застосування. Крім цього, встановлено, що громадянин ОСОБА_7 може зберігати в транспортному засобі марки «Chery Elara», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, а також за місцем проживання в АДРЕСА_1 , зброю, бойові припаси, вибухові речовини та інші заборонені речі;

- рапортах оперуповноваженого СКП ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 08 липня 2023 року, згідно якого було встановлено, що громадянин ОСОБА_7 може зберігати зброю, бойові припаси, вибухові речовини та інші заборонені речі за місцем свого проживання на території володіння

протоколі обшуку у приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_7 від 10.07.2023 року, під час проведення якого виявлено та вилучено: у альтанці - два запали для навчальних гранат та предмет циліндричної форми, сріблястого кольору, зовні схожий на запал; у кабінеті паперове упакування в якому знаходяться предмети схожі на боєприпаси в кількості 24 штуки; предмети зовні схожі на боєприпаси в кількості 7 штук; ріжок до автомата; в приміщені на стелажі - поліетиленовий пакет чорного кольору з орнаментами (поміщено у сейф-пакет WAR 1018647), всередині якого знаходиться предмет зовні схожий на корпус гранати із маркуванням 10713379 (поміщено у сейф-пакет АВ1163093); корпус гранати РГД-5 із маркуванням 1-84 (поміщено у сейф-пакет АВ1163091); предмет зовні схожий на запал для ручних гранат УЗРПМ-2, маркування на важелі 129-83 УЗРПМ 583 (поміщено у сейф-пакет АВ1163090); предмет зовні схожий на запал для ручних гранат УЗРПМ-2, маркування на важелі 199-82 УЗРПМ-2 583 (поміщено у сейф-пакет АВ1163092); два ножі, які знаходяться у футлярах; стріли із металевими наконечниками в кількості 5 штук; спортивний лук;- відеозаписі обшуку у приміщеннях за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Біла, вул. Бродівська-бічна 12, які належать ОСОБА_7 від 10.07.2023 року Інформація, яка зафіксована на ньому, відповідає тій, яка відображена у протоколі обшуку від 10.07.2023 року.

Місцевим судом були допитані в якості свідків присутні при проведенні вказаної слідчої дії поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтвердиди що під час обшуку 10.07.2023 було вилучено предмети, схожі на запали чи гранату, які були поміщені до пакета та опечатані, свідок ОСОБА_15 бачив момент виявлення гранат з запалами, але детально пригадати місце, де саме її було знайдено, чи бачив під час обшуку виламані двері не зміг, підтвердив, що з протоколом обшуку він ознайомився, зауважень не мав, відображене в ньому відповідає дійсності, свідок ОСОБА_16 , також підтвердив, що обшук відбувався у складських приміщеннях, крім нього був присутній ще один понятий, а також здійснювався відеозапис процесуальної дії, під час проведення обшуку ніхто з учасників ні на кого не чинив тиску, була вилучена граната синього кольору, яку запакували у пакет білого кольору, конкретного місця виявлення зазначеного предмета не пригадує, вилучені предмети були поміщені до сейф-пакету та опечатані, при цьому жодних зауважень з боку учасників до порядку проведення обшуку не висловлювалося. Підтвердив, що підпис у протоколі належить йому, викладене у протоколі відповідає дійсності, зауважень під час ознайомлення з ним він не мав;

протоколі огляду від 13.07.2023 року, згідно якого було оглянуто спеціальне упакування № АВ1163091, вилучене під час проведення обшуку с. Біла, вул. Бродівська-бічна 12 10.07.2023, в якому знаходився предмет зовні схожий на корпус гранати РГД-5, в ході огляду предмет зовні схожий на корпус гранати та поліетиленовий пакет оброблено дактилоскопічними порошками та виявлено й за допомогою липкої стрічки типу «скотч» вилучено сліди папілярних візерунків пальців рук, які перенесено на додаток до протоколу огляду, поміщено у паперовий конверт та опечатано;

відеозаписі огляду предметів від 13.07.2023 року, згідно якого було оглянуто спеціальне упакування № АВ1163091, вилучене під час проведення обшуку с. Біла, вул. Бродівська-бічна 12 10.07.2023, в якому знаходився предмет зовні схожий на корпус гранати РГД-5, поверхня якого покрита лакофарбовим покриттям темно-зеленого (оливкового) кольору, на корпусі якого наявні незначні потертості. На відеозаписі відображено та ж інформація, що і в протоколі огляду;

довідках про категорію вибухонебезпечності виявлених матеріалів: циліндричний металевий предмет (ймовірно запал) небезпечний; дві піротехнічні запали до навчальних гранат обмежено небезпечні; запал УЗРГМ-2 небезпечний; корпуси гранати РГД 5 обмежено небезпечні; запал УЗРГМ-2 небезпечний; корпус гранати Ф-1 обмежено небезпечний; дві навчально-імітаційні запали обмежено небезпечні; срібна трубка обмежено небезпечна; осколки гранати Ф-1 та РГД-5 обмежено небезпечні;

Місцевим судом також було допитано в якості свідків понятих, які були залучені для участі у слідчій дії 13.07.2023 огляду вилучених під час обшуку 10.07.2023 в приміщенні ОСОБА_7 в с.Біла по вул.Бродівська-бічна,12 боєприпасів, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , що підтвердили свій підпис у протоколі, вказали під час проведення огляду здійснювалося вилучення певних предметів, протокол зачитувався, а також було повідомлено про наявність відбитків, на яких саме предметах не пам`ятають, відомості, викладені у протоколі, відповідають дійсності, під час проведення огляду велася відеофіксація і вони були присутні від початку і до завершення слідчої дії, факту накладення кимось відбитків не спостерігали, будь-якого тиску на них під час проведення слідчої дії не чинилося.

- висновку експерта №СЕ-19/120-23/7528-ВТХ від 27.07.2023, згідно якого надані на дослідження предмети є: корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5; корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1; - запалами УЗРГМ-2. Корпус гранати Ф-1 в сукупності з запалом УЗРГМ-2 є гранатою, а саме оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1 та корпус гранати ГД-5 в сукупності з запалом У ЗРГМ-2 є гранатою, а саме наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5. Дані гранати Ф-1 та РГД-5 придатні для здійснення вибуху. Гранати Ф-1 та РГД являються бойовими припасами.

висновку експерта №СЕ-19/120-23/8022-Д від 26.07.2023, згідно якого з двох слідів папілярних візерунків, які було виявлено та вилучено під час огляду предмету зовні схожого на корпус гранати 13.07.2023, один слід папілярного узору пальця руки, придатний для ідентифікації особи, а саме слід розміром 20х17 мм відкопійований на відрізок стрічки, два сліди папілярних візерунків пальців рук, які було виявлено та вилучено під час огляду поліетиленового пакету 13.07.2023, придатні для ідентифікації особи, а саме:слід розміром 20х15 мм відкопійований на відрізок стрічки 1; слід розміром 24х20 мм відкопійований на відрізок стрічки 2. Слід розміром 20х17 мм, відкопійований на відрізок липкої стрічки 1, додатку до протоколу огляду речі схожої на корпус гранати, залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід розміром 20х15 мм, відкопійований на відрізок липкої стрічки 1, додатку до протоколу огляду поліетиленового пакету, залишений середнім пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід розміром 24?20 мм, відкопійований на відрізок липкої стрічки 2, додатку до протоколу огляду поліетиленового пакету, залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів вважає що ці докази суд вірно визнав належними, допустимостими, достовірними, а їх сукупність - достатньою та взаємопов`язаною для підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

Місцевий суд також за клопотанням сторони захисту допитав в якості свідків ОСОБА_19 , які повідомила що була присутня під час обшуку 10.07.2023, прибула наприкінці його проведення, на думку якої обшук було проведено занадто швидко та оскільки в складі знаходиться велика кількість речей за короткий проміжок часу знайти предмети неможливо, вказала існування дерев`яних вхідних дверей у складському приміщенні, які були відчинені та біля яких була витоптана трава та свідка ОСОБА_20 , який дізнався про проведення обшуку від матері ОСОБА_7 та прибувши побачив значну кількість працівників поліції, йому було продемонстровано предмет, який був схожий на гранату, вказав що приміщення у якому проводився обшук є складом довжиною 70 метрів та після закінчення обшуку він виявив у ньому дерев`яні двері, які були висунуті, біля яких була витоптана трава та доторкнувшись до яких вони частково відчинились, вказав що у обвинуваченого зброї чи вибухових речовин ніколи не бачив.

Також місцевий суд допитав в якості свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_21 , які є знайомими обвинуваченого та які повідомили про те що ніколи не бачили у нього бойових припасів та зброї.

Колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту що повідомлені ними обставини доводять невинуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину оскільки наявність у приміщенні, в якому проводився обшук інших дверей, які можливо були відчинені не вказує на те що вилучені бойові припаси обвинуваченому підкинули оскільки на них було виявлено сліди пальців рук ОСОБА_7 . Той факт що свідок ОСОБА_20 та свідок ОСОБА_11 , яка була співмешканкою обвинуваченого протягом трьох тижнів перед проведенням обшуку, а також ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 ніколи не бачили боєприпасів у ОСОБА_7 не підтверджує того що він їх не зберігав у належному йому приміщенні оскільки ці свідки не могли безперервно бачитись з обвинуваченим, який міг сховати заборонені предмети за їх відсутності. Натомість наявність обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , який набрав законної сили, у іншому кримінальному провадженні за незаконне зберігання бойових припасів та кримінального провадження щодо нього за ч.1 ст.115 КК України, за обвинуваченням у вбивстві, а також того що підставою для проведення обшуку у даному провадженні став факт погрози ним спалити будинок з застосуванням зброї(предмету схожого на арбалет) свідку ОСОБА_9 , що підтверджується вищенаведеними рапортами працівників поліції та її показаннями навпаки підтверджує на те, що ОСОБА_7 міг незаконно зберігати бойові гранати.

При цього колегія суддів вважає що місцевий суд правильно відхилив показання обвинуваченого про підкидання в належне йому приміщення бойових припасів, фальсифікацію обшуку та фабрикацію слідів відбитків пальців оскільки вони спростовуються сукупністю вищенаведених доказів, при цьому доводи апелянта про формальну участь понятих, неповну відеофіксацію обшуку та недостовірність результатів обшуку від 10.07.2023 р. колегія суддів вважає такими що не відповідають дійсності оскільки суд обґрунтовано виходив із того, що: обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді, за участю двох понятих, які засвідчили факт вилучення корпусів гранат з запалами; з повною відеофіксацією цієї слідчої дії, яка підтверджує законність її проведення; поняті хоча й плуталися у другорядних деталях, але одностайно підтверджували ключову обставину виявлення та вилучення боєприпасів саме в приміщенні ОСОБА_7 ; твердження захисту про неможливість в повній мірі спотерігати дії слідчого спростовуються переглянутою судом першої інстанції відеозйомкою, яка є безперервною та на якій чітко зафіксовано момент виявлення корпусів гранат з запалами. Таким чином, висновки місцевого суду про достовірність та допустимість результатів обшуку є правильними.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо проведення обшуку у належному йому приміщенні за його відсутності та порушення його права на захист в зв`язку з тим що відповідно він не зміг скористатись послугами адвоката колегія суддів виходить з того що у відповідності до вимог ст. 236 КПК України слідчий вживає заходи для забезпечення присутності під час обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені тобто закон не вимагає обов`язкової участі власника приміщення під час проведення обшуку. Колегія суддів вважає при проведенні обшуку слідчий дотримався вимог КПК України оскільки останній було здійснено на підставі ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на його проведення, за участю співмешканки обвинуваченого свідка ОСОБА_11 , яка разом з ним проживала та свідка ОСОБА_20 , якому зателефонувала матір обвинуваченого та повідомила про його проведення, а також двох понятих, які підтвердили законність та доброчесність його проведення будучи допитаними в якості свідків, з застосуванням безперервного відеозапису. Оскільки обшук проводився невідкладно з метою виявлення та фіксація відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення; відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення після погроз обвинуваченого щодо підпалу житла свідку ОСОБА_9 з застосуванням предмету схожого на арбалет, а обвинувачений був відсутній у належному його приміщенні, де він також проживає, слідчим було забезпечено участь при проведенні обшуку особу, з якою він разом у ньому проживав, ОСОБА_11 , що відповідає вимогам КПК України. Оскільки у відповідності до вимог КПК України для участі в проведенні обшуку слідчий може запросити потерпілого, підозрюваного, захисника, представника та інших учасників кримінального провадження, а ОСОБА_22 не перебував у статусі підозрюваного під час проведення обшуку то його право на захист порушено не було.

Перевіряючи доводи захисника щодо недопустимості в якості доказу протоколу огляду від 13.07.2023 вилучених під час обшуку 10.07.2023 предметів через участь працівниці поліції ОСОБА_17 як понятого, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим судом ОСОБА_17 працює прибиральницею у відділені №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, а тому не наділена повноваженнями, які передбачають реалізацію правоохоронної функції, відтак вона не є працівником правоохоронного органу. Велика Палата ВС у своєму рішенні від 30 серпня 2023 року у справі № 633/195/17 вказала, що при вирішенні питання про те, чи є особа працівником правоохоронного органу, необхідно виходити із системного аналізу положень Конституції України, КК України, КПК України, КУпАП, нормативно-правових актів, які регулюють правовий статус того чи іншого органу державної влади, з яким особа перебуває у трудових чи службових відносинах; повноважень працівника згідно з його посадовою інструкцією, які передбачають реалізацію правоохоронної функції, зокрема вжиття визначених законом превентивних заходів і заходів примусу, а також заходів, передбачених кримінальним процесуальним законодавством і законодавством про адміністративні правопорушення; законодавства про пенсійне забезпечення відповідної категорії працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», працівником правоохоронного органу є працівники, зазначені у частині першій цього пункту, а також співробітники кадрового складу розвідувальних органів України, військовослужбовці Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, співробітники Служби судової охорони, працівники Антимонопольного комітету України та уповноважені особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, які беруть безпосередню участь відповідно у: а) конституційному провадженні; б) розгляді справ у судах, кримінальному провадженні та провадженні у справах про адміністративні правопорушення; в) оперативно-розшуковій та розвідувальній діяльності; в-1) виконанні бойових (спеціальних) завдань, покладених на Сили спеціальних операцій Збройних Сил України; г) охороні громадського порядку і громадської безпеки; д) виконанні вироків, рішень, ухвал і постанов судів, постанов органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та прокурорів; е) контролі за переміщенням людей, транспортних засобів, товарів та інших предметів чи речовин через державний і митний кордон України; є) нагляді і контролі за виконанням законів.

Таким чином колегія суддів вважає що заборон щодо її залучення в якості потятої до вказаної слідчої дії не було. Також не встановлено інших обставин, які визначені у ч. 7 ст. 223 КПК України, які б позбавляли можливості ОСОБА_17 бути понятою.

Твердження захисника щодо неповноти та суперечливості дактилоскопічних досліджень через виявлення лише одного сліду папілярного візерунка на корпусі гранати РГД-5 та одному на пакеті, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки кількість виявлених слідів не може сама по собі свідчити про порушення методики дослідження чи недостовірність результатів. Як убачається із досліджених судом доказів огляд предметів проводився із застосуванням дактилоскопічного порошку, процес виявлення та вилучення слідів зафіксовано на безперервному відеозаписі, у присутності понятих, які підтвердили відповідність протоколу фактичним діям слідчого, цілісність спецпакетів № АВ1163091 та № WAR1018647 була перевірена понятими та не порушена, а сама процедура огляду проводилася з дотриманням вимог КПК України.

Перевіряючи посилання апелянта щодо відхилення місцевим судом поданого ним клопотання про проведення хімічної експертизи пакета, в який було упаковано корпус гранати та запалу вилучених під час обшуку, що створює прогалину у встановленні істини у справі, колегія суддів виходить із того, що така експертиза не є обов`язковою та не впливає на допустимість уже наявних доказів, зокрема, відеозапис обшуку та огляду, показання понятих, протоколи виявлення й вилучення предметів, а також висновки експертів щодо вибухонебезпечності виявлених об`єктів, якими підтверджуються обставини задля яких адвокат клопотав про проведення експертизи.

Доводи захисника щодо про недопустимість протоколу огляду від 13.07.2023 року, з огляду на те ні його, ні його захисника не було залучено до цієї слідчої дії колегія суддів колегія суддів вважає такими що не заслуговують на увагу виходячи з того що нормами ст. 42 КПК України визначено право підозрюваного брати участь у проведенні процесуальних дій, однак ОСОБА_7 не надав доказів того, що він звертався до слідчого чи прокурора під час досудового розслідування з клопотанням про його участь у слідчих чи процесуальних діях, крім цього, обвинувачений не обґрунтував яким чином під час проведення огляду 13.07.2023 року могли бути порушені або обмежені його права чи законні інтереси.

Щодо тверджень захисника про визнаня недопустимим доказом протоколу огляду предметів від 13.07.2023 року, з огляду на те що відеозапис був розташований далеко від місця, де оглядали предмети; на відеозаписі слідчої дії не видно як спеціаліст обробляє предмети порошком; де знайшли відбитки, і поняті не могли бачити знайдені відбитки; ці відбитки не зафіксовані і на відеозаписі; була оглянута одна граната, а не дві, а обвинувачений вважає, що виявлені відбитки на гранаті та пакеті були перенесені із попереднього кримінального провадження, яке здійснювалося відносно нього, процес проведення огляду був порушений, оскільки ні він, ні його захисник не були присутні під час цієї слідчої дії колегія суддів вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного.

Так, з відеозапису, який здійснювався під час проведення огляду предметів 13.07.2023 року, та який проводився безперервно, чітко вбачається, що предметом огляду були спеціальні упакування із номерами № АВ1163091 та №WAR1018647, їх цілісність перевірялася не тільки спеціалістом, а й понятими та була не порушена, номера пакетів співпадають з тими, у які були упаковані предмети, знайдені 10.07.2023 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 . Відеозйомка огляду проводиться на достатній відстані для того, щоб було видно, що відбувається під час слідчої дії. На цьому відео чітко зафіксовано процес розпакування пакетів, нанесення на предмети, які в них знаходилися, дактилоскопічного порошку, виявлення та вилучення папілярних візерунків, які в подальшому були перенесені на додаток до протоколу, поміщені в паперовий конверт та опечатані. При цьому, від початку і до кінця слідча дія проводилася у присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , яким демонструвалися віднайдені папілярні візерунки, вони розписалися на додатках до протоколу та на упакуванні, в який ці додатки були поміщені.

Щодо знищення частини речових доказів, cуд першої інстанції правильно виходив із того, що предмети, які не є зброєю (лук, стріли, ніж), не мають значення для доведення вини чи невинуватості ОСОБА_7 , і не мають доказової цінності, однак не врахував того що вони не становлять небезпеки та не потребують спеціального дозволу для зберігання, а є майном обвинуваченого, тому підлягають поверненню законному власнику, а не знищенню. В зв`язку з чим вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині вирішення питання про долю вказаних речових доказів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевий суд, вірно відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжким, дані про особу винного, який є судимим, в тому числі за вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним обігом зброї чи бойових припасів, не перебуває на обліку в лікаря психіатра чи нарколога, позитивно характеризується по місцю проживання та реєстрації, не встановив обставин, які пом`якшують його покарання, до обставин, які обтяжують покарання відніс вчинення злочину повторно та рецедив злочинів та вірно призначив його в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Враховуючи те, що злочин, за яким ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності (за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року) було вчинено ним до постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2024 року, остаточне покарання йому призначено за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначено за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2024 року, більш суворим, що призначене за даним вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів таке покарнаня є необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Отже, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України- без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 419 КПК України, колегія суддів,- -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 263 КК України - змінити в частині вирішення питання про долю речових доказів.

Скасувати рішення суду про знищення речових доказів : спортивного луку, стріл до лука із металевими наконечниками в кількості 11 штук, двох ножів, які знаходяться у футлярах.

Постановити в цій частині нове рішення, яким речові докази: спортивний лук, стріли до лука із металевими наконечниками в кількості 11 штук, два ножі, які знаходяться у футлярах - повернути обвинуваченому ОСОБА_7 В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді