Справа №: 343/2122/25
Провадження №: 1-кп/343/146/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000283 від 11.10.2025 року, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Азербайджану, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2025 року в справі № 343/695/25, що набрала законної сили 01.09.2025 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Будучи належним чином ознайомленим з даною постановою, розуміючи, що його позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки безпосередньо особисто приймав участь у розгляді справи за апеляційною скаргою на вказану постанову суду, яку залишено без змін і після вступу рішення у законну силу сплатив призначений штраф, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду про позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями на всій території України, ОСОБА_6 продовжив керувати транспортними засобами, а саме: 10.10.2025 року о 17:26 год., керуючи транспортним засобом марки «Volvo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався до будинку АДРЕСА_2 , де був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області за порушення п. 2.3 «в» ПДР, оскільки керуючи транспортним засобом, не користувався ременем безпеки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених в обвинувальному акті обставин. При цьому пояснив, що в той день з товаришем забирав свій автомобільз майстерні. Коли доїхали до кільцевої розв`язки в м.Долина, йому стало погано, в зв`язку з чим змушений був зайти в аптеку по ліки. Його товариш дуже поспішав, тому залишив його одного і він вирішив сам доїхати додому, оскільки залишилося не більше 300 метрів, однак, був зупинений працівниками поліції. Він знав про те, що постановою суду позбавлений прав керування транспортними засобами, розуміє, що вчинив неправильно, щиро розкаюється у вчиненому і обіцяє до відновлення прав керування за кермо більше не сідати.

Так як обвинувачений в судовому засіданні свою вину визнав повністю та надав суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив обсяг досліджуваних доказів в даному кримінальному провадженні, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та істинності позиції якого в суду немає, та дослідженням доказів, що характеризують його особу.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки він умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.

Обираючи покарання ОСОБА_7 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, оскільки обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він одружений, під спостереженням в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра консультативно-діагностичного центру КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» та КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради не знаходиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є громадянином Республіки Азербайджан, однак, має посвідку на постйне проживання в Україні, чинну з 03.07.2019 року по 02.07.2029 року.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації № 1863/38/5/1-25 від 25.11.2025 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення волі або обмеження волі та не становить висової небезпеки для суспільства (в т. ч. окремих осіб).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного, за наявності вищеназваних пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням особи обвинуваченого, його суб`єктивного відношення до вчиненого, думки прокурора, суд вважає, що ОСОБА_7 слід обрати покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, за якою його визнано винним та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією вказаної статті, а також застосувати ст. 75 КК України та звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробування на іспитовий строк 1 рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а також обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Дане покарання, на думку суду, відповідає скоєному та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався, судові витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, поклавши на нього згідно зі ст. 76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: