ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 13 січня 2026 року у кримінальному провадженні № 0023671 про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України (далі КК),

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 13 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 13 березня 2026 року включно із визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 99 840,00 гривень.

Суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та характер інкримінованого ОСОБА_7 злочину. Зазначив, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК не відпав, об`єктивно збільшився з урахуванням введення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та погіршує криміногенну обстановку. Обраний запобіжний захід відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання.

Відхилив доводи сторони обвинувачення про існування інших ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його особу, стан здоров`я та майновий стан, визначив розмір застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції взяв до уваги лише доводи сторони обвинувачення, не проаналізувавши при цьому доводи сторони захисту, чим порушив вимоги ст. 22 КПК.

Захисник вважає, що суд не обгрунтував своїх висновків щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, не врахував фактичні обставини справи та дані, що характеризують особу обвинуваченого. Вважає ризики відсутніми та стороною обвинувачення не доведеними.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду від них не надходило, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про незаконність прийнятого рішення та наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, колегія суддів вважає неспроможними.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Соборного районного суду міста Дніпра є обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0023671 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК.

Прокурором в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 194, 199, 315 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких застосування та продовження тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового провадження і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, для запобігання якого продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, яке за правилами ст. 12 КК є тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, які, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику, що підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Мотивовано суд визнав не обґрунтованими доводи сторони обвинувачення про існування інших ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку із чим, зазначені ризики не враховувано судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів не знаходять свого підтвердження підстави оскарження ухвали суду в частині порушення судом першої інстанції положень ст. 22 КПК та не врахування доводів сторони захисту під час розгляду клопотання прокурора.

Так, суд першої інстанції надав належну оцінку відомостям щодо стану здоров`я обвинуваченого, зазначивши, що не може беззаперечно визнати надані стороною захисту доводи як підставу неможливості продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жодних медичних висновків з приводу неможливості перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства та неможливості надання медичної допомоги останньому в умовах перебування в установі попередньо ув`язнення в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на адресу суду не надано.

Суд першої інстанції вірно враховував надану обвинуваченим ОСОБА_7 медичну документацію та його скарги щодо стану здоров`я, висловлені у підготовчому судовому засіданні та. в порядку ст. 206 КПК, зобов`язав адміністрацію ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» вжити заходів для виконання положень Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року за №239/5/104, в частині забезпечення належного медичного огляду та лікування обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вищевикладені обставини, враховані апеляційним судом в контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та ймовірності їх настання, за умови застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, його особу, продовження військового стану, а також наявність ризику, передбаченого п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, який не зменшився, та те, що судовий розгляд перебуває на стадії підготовчого судового засідання, докази кримінального провадження не дослідженні, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 315 КПК, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При цьому апеляційний суд враховує положення частини 8 статті 176 КПК, якою встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисту про недоведеність заявлених стороною обвинувачення ризиків є необґрунтованими та спростовуються дослідженими матеріалами.

Окрім цього, на спростування доводів захисника, викладених в апеляційній скарзі, суд також врахував належним чином дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його стан здоров`я та майновий стан, обставини кримінального провадження, у зв`язку з чим дійшов висновку про можливість визначити йому заставу, достатню для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а саме в наближеному до мінімально можливого розміру, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК.

Отже, будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 13 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4