Справа № 487/8474/25
Провадження № 1-кс/487/4904/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 06.11.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000081, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

УСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 06.11.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000081, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, який, відповідно до положень статті 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Тобто, враховуючи покарання, яке йому загрожує у разі засудження, ОСОБА_5 може ухилитись від органів досудового розслідування та, в подальшому, від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Крім того, вказаний ризик робить об`єктивним наступні обставини, - підозрюваний проживає не за місцем своєї реєстрації, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, що можуть його стримувати за місцем проживання, а також те, що останній залишив своє місце проживання та продовжував переховуватися від органів поліції після того, як дізнався, що про його злочинні дії відносно малолітньої потерпілої стало відомо родичам ОСОБА_7 та працівникам поліції. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, беручи до уваги, що вказане кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства, тобто вчинене всупереч волі потерпілої, враховуючи малолітній вік останньої, підозрюваний ОСОБА_5 , який мешкає спільно з малолітньою потерпілою та її матір`ю, може негативно впливати на неї, примусити відмовитися від раніше наданих показань або надати нові показання. Крім того, може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та, шляхом залякування, фізичного або психологічного впливу, змусити останніх відмовитися від наданих показань або надати нові покази. Таким чином, є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, є обґрунтованим ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний може розголошувати данні досудового розслідування третім особам, що може призвести до втрати або спотворення доказів та обставин кримінального правопорушення. Тобто, підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, а, виходячи із характеру вчинення кримінального правопорушення, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що він може вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити свої злочинні дії відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_7 . Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні.

У судовому засіданні захисник вказав на недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні. Просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний у судовому засіданні вказав, що провину у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення не визнає. Пояснив, що з жовтня 2025 року у нічний час доби він перебував в онкологічній лікарні з матір`ю до дня її смерті, а вдень знаходився на роботі, тому злочин вчинити не міг. Проти задоволення клопотання прокурора заперечував.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000081 від 06.11.2025, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за фактом вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За версією сторони обвинувачення, приблизно з початку 2023 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , спільно зі своєю дружиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її малолітньою донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На початку жовтня 2025 року, більш точної дати та часу встановити не представилось можливим, малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_5 .

Перебуваючи у приміщенні спальної кімнати вказаного домоволодіння, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що малолітня потерпіла ОСОБА_7 не досягла 14 років, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, користуючись безпорадним станом потерпілої в силу її малолітнього віку, рівня інтелектуального розвитку та індивідуально-психологічних особливостей, перебуваючи у спальній кімнаті вищевказаного домоволодіння, оголив свій статевий орган, який був у ерегованому стані, та вчинив дії сексуального характеру стосовно малолітньої ОСОБА_7 у виді орального проникнення у її тіло.

08.11.2025 в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України за підозрою у скоєнні вказаного кримінального правопорушення було затримано ОСОБА_5 .

07.11.2025 здійснено письмове повідомлення про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням гені талій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 06.11.2025 року за вих. №869, відповідно до якого в освітньому центрі державної установи «Школа супергероїв», розташованому на базі КНП «МОДКЛ» МОР, під час спілкування з психологом малолітня ОСОБА_7 повідомила, що вдома зазнає сексуального насильства з боку вітчима ОСОБА_5 ; рапортом від 06.11.2025; поясненнями ОСОБА_8 ; протоколом допиту неповнолітнього (малолітнього) потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; рапортом від 06.11.2025; рапортом від 07.11.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; рапортом від 08.11.2025.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 4 ст. 152 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, слідчий суддя вважає доведеним, що усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, ОСОБА_5 може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілих та свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого пунктом 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 виходячи із характеру інкримінованого кримінального правопорушення та даних про його особу, може продовжити або повторити протиправну поведінку шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1984 році, на обліку за станом здоров`я у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №642575 КНП «Миколаївський обласний центр паліативної допомоги та інтегрованих послуг» МОР ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку з приводу наявного захворювання. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 має середню освіту, одружений. Зі слів самого підозрюваного, він має дітей: ОСОБА_12 , 2013 року народження, яка проживає з його сестрою, та ОСОБА_13 , 2017 року народження, на утримання якої сплачує аліменти. Має офіційне джерело доходу. Підозрюваний має постійне місце проживання, за яким проживає з дружиною та її донькою (потерпілою у справі). ОСОБА_5 раніше судимий, повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень наразі не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази, доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи, що ОСОБА_5 , як зазначалось раніше, обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, вчиненого із застосуванням насильства, беручи до уваги дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не вбачає правових підстав для призначення альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави. Обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 05.01.2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 14.11.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1