Справа № 734/1105/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/100/25
Категорія - ч. 1 ст. 366 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження № 0000109 від 19.08.2017 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 червня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, учасника бойових дій, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та призначити йому покарання у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 850 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 (один) рік.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України (в редакції станом на 18.04.2017) вирішено звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судові витрати, пов`язані із залученням експерта, у розмірі 1855 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок віднесено на рахунок держави.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що відповідно до витягу з наказу Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.10.2015 № 648, полковника ОСОБА_8 призначено на посаду заступника начальника центру - начальника навчального відділу 169 навчального Гвардійського центру Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на полковника ОСОБА_8 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців.

Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (із змінами), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (із змінами), кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу, полковник ОСОБА_8 , будучи заступником начальника центру - начальником навчального відділу НОМЕР_2 навчального Гвардійського центру Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), відповідно до ст. 4, 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та функціональних обов`язків заступника начальника навчального центру начальника навчального відділу, затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 , зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Він підпорядковується начальнику навчального центру та несе відповідальність за планування і організацію навчально-виховного процесу та бойової підготовки, якісну організацію та проведення занять в підпорядкованих військових частинах (підрозділах), повноту, своєчасність та якість виконання програм підготовки курсантів, навчально-методичну роботу, впровадження бойового (передового) досвіду в навчально-виховний процес, зобов`язаний організовувати своєчасне одержання, збереження майна ввіреного йому підрозділу, вести його облік, перевіряти наявність та стан, відповідає за рівень військової дисципліни усіх офіцерів навчального відділу, вчасне та якісне виконання покладених на навчальний відділ завдань, він є прямим начальником всього особового складу навчального відділу та, окрім іншого, зобов`язаний, здійснювати контроль за проведенням занять, керувати роботою методичної ради навчального центру та здійснювати постійний контроль за роботою педагогічних рад військових частин навчального центру, приймати участь у розподілі коштів на заходи навчально- виховного процесу, надавати пропозиції по їх використанню та розподілу, здійснювати контроль за правильними витратами коштів, організовувати роботу навчального відділу навчального центру та щоденно керувати нею. ОСОБА_8 підпорядковані військовослужбовці відділу, він є прямим начальником всього особового складу відділу та вправі віддавати підлеглим накази і розпорядження та перевіряти їх виконання, має право заохочувати підлеглий особовий склад та накладати дисциплінарні стягнення, має право депреміювати підлеглих.

Також ОСОБА_8 , обіймаючи посаду заступника начальника 169 Навчального центру Сухопутних військ ЗС України (військова частина НОМЕР_1 ), будучи прямим начальником по відношенню до військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та маючи військове звання полковник, відповідно до ст. 7-8, 65, 71 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, має право та обов`язок подавати старшому начальнику пропозиції щодо розміру місячного грошового преміювання або депреміювання підлеглих, може особисто накладати та знімати дисциплінарні стягнення, а також подавати старшому начальнику відповідні пропозиції.

Статтями 6, 20 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Також, відповідно до примітки 1 до ст. 425 КК України, під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків.

Таким чином, полковник ОСОБА_8 обіймав посаду, пов`язану з постійним виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а тому являвся військовою службовою особою.

Відповідно до Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.12.2010 № 690, (далі Керівництва), додатку 1 до Керівництва, ОСОБА_8 , будучи командиром підрозділу, повинен обліковувати і зберігати ввірене йому майно.

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

У свою чергу, згідно з вимогами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Записи у первинних документах, облікових регістрах повинні здійснюватися тільки у темному кольорі чорнилом, пастою кулькових ручок, за допомогою електронних засобів оброблення інформації та іншими засобами, які б забезпечили збереження цих записів протягом установленого строку зберігання документів та запобігли б внесенню несанкціонованих і непомітних виправлень.

18.04.2017 між військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира частини ОСОБА_11 і ФОП ОСОБА_12 укладено договір № 16/13/04/6 на продаж продукції. Предметом договору є друкована продукція: пам`ятка сержанта у кількості 1000 шт., методичка сержанта - 1000 шт., методичка курсу - 500 шт., свідоцтво 1000 шт. та сертифікат 1000 шт. Вартість продукції згідно з умовами договору складає 49912, 50 грн. Відповідно до п. 2.1 умов договору визначено зобов`язання продавця поставити продукцію, а замовника оплатити її. Згідно з зобов`язаннями сторін, викладеними у п. 2.4 даного договору, приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється згідно з підписаними сторонами накладними.

Водночас, ОСОБА_8 , діючи в порушення вказаних вище вимог законодавства та умов договору № 16/13/04/6, у денний робочий час 18.04.2017, перебуваючи у своєму службовому кабінеті, що знаходиться в штабі військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), надав розпорядження начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 здійснити оплату замовленої продукції ФОП ОСОБА_12 , незважаючи на те, що начальник фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 надав ОСОБА_8 роз`яснення про те, що оплата проводиться тільки після отримання даного майна. Водночас ОСОБА_8 , будучи військовою службовою особою, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою надання незаконних переваг ФОП ОСОБА_12 шляхом переведення грошових коштів в сумі 49912,50 грн на рахунки ФОП ОСОБА_12 за надання неіснуючих послуг, без дозволу та погодження зі старшим командуванням, у денний робочий час 18.04.2017, перебуваючи у своєму службовому кабінеті, що знаходиться в штабі військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), підписав накладну від 18.04.2017 № 16, яка є офіційним документом, складеним відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 № 88, в якій своїм особистим підписом підтвердив, що він особисто отримав друковану продукцію від ФОП ОСОБА_12 на загальну суму 49912,50 грн, достовірно знаючи, що ця продукція до військової частини станом на 18.04.2017 не надходила та розуміючи, що за один день неможливо виготовити вказану у договорі № 16/13/04/6 друковану продукцію, тобто вніс до офіційного документу завідомо неправдиву інформацію, на підставі якої за державні кошти була проведена оплата продукції на суму 49912,50 грн.

При цьому, станом на 18.04.2017 друкована продукція до військової частини НОМЕР_1 фактично не надходила, чим держаним інтересам заподіяно матеріальну шкоду на суму 49912,50 грн та зірвано навчальний процес у військовій частині НОМЕР_1 .

Не погодившись із рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення. Процесуальні витрати віднести на рахунок держави. Надав суду клопотання про дослідження доказів, перелічених у клопотанні.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. Вказує, що ОСОБА_8 не є суб`єктом даного кримінального правопорушення, оскільки не мав статусу службової особи по відношенню до підпису накладної № 16 від 18 квітня 2017 року і висновки суду про протилежне є необґрунтованими, оскільки суд послався на загальні обов`язки військовослужбовців, які не визначали організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій за посадою, яку він займав станом на 18.04.2017. Так само вважає недоречними посилання суду у вироку на норми ст. 6, 20 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та примітку 1 до ст. 425 КК України, оскільки такі не мають юридичного значення для кваліфікації службового підроблення. Службові обов`язки ОСОБА_8 були визначені Функціональними обов`язками заступника начальника навчального центру начальника навчального відділу, відповідно до яких останній мав контрольні та організаційні повноваження щодо інших працівників відділу, здійснював керівництво їхньою діяльністю.

Верховний Суд у постанові від 08.10.2015 № 5-109кс15 наголошував, що зайняття посади в органі державної влади ще недостатньо для визнання особи службовою.

Вказує, що у Функціональних обов`язках заступника начальника навчального центру начальника навчального відділу, затверджених командиром частини, мова йде про обов`язки, які спрямовані на належну організацію навчальної підготовки військовослужбовців і не стосуються повноважень зі здійснення управління майном, які властиві матеріально-відповідальним посадам.

Звертає увагу, що за умовами договору на продаж продукції від 18.04.2017 року, останній був укладений між ФОП ОСОБА_12 як Виконавцем та в/ч НОМЕР_1 в особі командира ОСОБА_11 , який діяв на підставі положення, як Замовник і саме він був зобов`язаний у відповідності до п.п. 2.1, 2.4 Договору приймати та оплачувати отриману продукцію і підписувати з цього приводу накладні і за умовами цього договору ОСОБА_8 не мав ніяких повноважень і у договорі не фігурував жодним чином. ОСОБА_8 не був зобов`язаний обліковувати і зберігати друковану продукцію і таке майно йому ніколи не було ввірене. Тому вважає, що посилання суду на порушення ОСОБА_8 вимог Тимчасового керівництва з обліку військового майна безпідставне.

Також безпідставним вважає посилання на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», який допустив неповне цитування його вимог та норм, у зв`язку з чим може здатися необізнаному читачеві, що ОСОБА_8 мав повноваження підписувати первинні документи з приводу господарських операцій, тоді як відповідальність за організацію бухобліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством або власник, яким підписується фінансова звітність або ж уповноваженою особою у визначеному законом порядку або бухгалтером, або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. Керівником підприємства затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов`язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів, документів, товарно-матеріальних цінностей та ін.

Вказує, що ОСОБА_8 ні договір, ні закон, ні командир не уповноважували на підписання первинних документів з приводу поставки продукції від ФОП ОСОБА_12 і підписання накладної не уповноваженою особою не є кримінальним правопорушенням. При цьому зазначає, що в такому контексті практика Верховного Суду дозволяє говорити про звичайну помилку в оформленні накладної (неуповноважений підписант), а не службовий злочин, і про відсутність шкоди, оскільки господарська операція все таки відбулася.

Крім того, вказує про відсутність предмету кримінального правопорушення та вважає висновки суду про те, що накладна є офіційним документом, оскільки відповідає вимогам, встановленим у примітці до ст. 358 КК України, помилковими. Свідок ОСОБА_12 зазначила суду, що вона особисто склала накладну № 16 від 18.04.2017 і внесла в неї дані. ЇЇ форма та зміст жодними нормативними актами не затверджувалася, вона не містить відомостей про посади осіб. Відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, тому станом на 18.04.2027 вона не набула всіх ознак офіційного документу і не містила мінімального обсягу реквізитів, передбачених загальним законодавством. А в разі невідповідності документу хоча б одному з критеріїв, він не є офіційним.

Зазначає, що висновки суду про те, що ОСОБА_8 усвідомлював протиправний характер своїх дій і розумів, що за один день неможливо виготовити продукцію та діяв з прямим умислом необґрунтовані, оскільки відповідальні працівники фінансової служби належно не виконали приписи законодавства щодо організації та ведення бухгалтерського обліку у ЗСУ та подали накладну на підпис не уповноваженій на це особі полковнику ОСОБА_8 . Під час інкримінованих подій у ОСОБА_8 не було самоусвідомлення, що підпис накладної це підробка документу і розуміння ситуації було зумовлене роз`ясненнями ОСОБА_13 , начальника фінансово-економічної служби, який у суді підтвердив, що ОСОБА_8 не одразу підписав накладну, а вагався і перепитував у нього чи підписувати цей документ, на що той ствердно роз`яснив, що може. При цьому на момент підпису накладної ОСОБА_8 не знав умов і порядку виконання договору та не оцінював ситуацію як таку, що становить суспільну небезпеку, тому не передбачав негативних наслідків.

Вважає, що суду не доведено того, що ОСОБА_8 діяв з прямим умислом, підтвердженням чого є те, що 19.03.2018 року до суду був вперше скерований обвинувальний акт, який ухвалою суду від 29.03.2018 був повернутий прокурору через його невідповідність вимогам КПК та неконкретність обвинувачення. Під час виконання ухвали суду сторона обвинувачення не займалася питанням встановлення форми вини ОСОБА_8 . Відповідно до практики ВС від 27.02.2018 у справі № 462/4278/14-к підставою для скасування рішення суду за ч. 1 ст. 366 КК стала недоведеність прокурором прямого умислу в обвинуваченого.

Так само висновок суду про мету кримінального правопорушення надання незаконних переваг ФОП ОСОБА_14 шляхом переведення грошових коштів у сумі 49912,50 за надання неіснуючих послуг необґрунтований, що підтверджується показаннями свідка ФОП ОСОБА_14 , яка не вказала обставин, які б свідчили про мету полковника ОСОБА_8 надати їй безпідставну перевагу. Також такий висновок суперечить показанням свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що ОСОБА_8 не давав бухгалтерії розпорядження на перерахунок коштів за друковану продукцію та повідомив, що таке розпорядження міг надати тільки командир ОСОБА_11 .

Крім того, вказує на відсутність матеріальної шкоди та звертає увагу, що і повідомлення про підозру і обвинувальний акт були складені і вручені у час, коли вся друкована продукція перебувала на складі військової частини. Місцевий суд визнав доведеним обвинувачення в тому, що внаслідок підписання ОСОБА_8 накладної державі була завдана матеріальна шкода на суму 49912,50 грн і одночасно з цим визнав довідку, яку прокурор надав у якості доказу завдання шкоди, недопустимим доказом. Вказує, що у кримінальному провадженні не проводилася експертиза з метою визначення матеріальних збитків чи шкоди немайнового характеру. Натомість довідка № 612/3/4/277 від 04.04.2018 про нібито завдання збитків є такою, що отримана стороною обвинувачення у момент, коли досудове розслідування було завершено (після повернення обвинувального акту).

Так само вказує на недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, зазначаючи, що між підписанням накладної та платіжним дорученням за друковану продукцію пройшло 7 днів і працівники фінвідділу повинні були б оцінити його дії та відмовитися від перерахунку коштів, що не виключає і їх відповідальності.

Крім того, зазначає, що суд не взяв до уваги показання ряду свідків, зокрема ОСОБА_13 , який підтвердив, що ОСОБА_8 не був матеріально-відповідальною особою, вагався при здійсненні підпису та не давав вказівку бухгалтерії на оплату продукції, таку вказівку дав командир ОСОБА_11 . Свідка ОСОБА_15 стосовно того, що довіреність на отримання продукції стосовно ОСОБА_8 в бухгалтерії не оформлялася. Свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що саме вони отримували продукцію та доповідали про її надходження ОСОБА_8 .

Також апелянт вказує на недопустимість окремих доказів: показів свідка слідчого СВ Козелецького ВП ОСОБА_18 , оскільки такий свідок не допитувався під час досудового розслідування і відомості про нього не відкривалися стороні захисту і допитавши його в суді, вважає, суд порушив принцип змагальності. Решту доказів (бухгалтерські та фінансові документи) також ставить під сумнів, оскільки останні отримані неналежним способом, без відповідного дозволу слідчого судді та щодо неналежного їх зберігання (за відсутності арешту майна). Також вважає недопустимими доказами постанови про призначення почеркознавчої експертизи, відібрання зразків підписів (які відбулися без роз`яснення прав ОСОБА_8 ), протоколи їх отримання та ін., які винесені не в даному кримінальному провадженні, оскільки у цьому кримінальному провадженні не проводилися експертизи та не призначалися.

Крім того, вказує на процесуальні порушення вимог КПК, які вбачає, в тому, що ухвала суду, якою було повернуто обвинувальний акт, вступала в законну силу 06.04.2018 після спливу строку на апеляційне оскарження, однак слідчий та прокурор до набрання нею чинності та фактичного повернення їм обвинувального акту, вчинили ряд слідчих дій та рішень. 04.04.2018 прокурор затвердив «новий» обвинувальний акт, 05.04.2018 надано доступ до матеріалів та вручено обвинуваченому «новий» обвинувальний акт і 10.04.2018 він надійшов до суду. В підготовчому судовому засіданні сторона захисту заявляла клопотання про повернення обвинувального акту, мотивуючи незаконністю його «повторного складення» і проведення слідчих дій поза строками досудового розслідування, однак суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність порушень КПК.

Не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою, прокурор подав заперечення, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Одним із доводів сторони захисту є посилання на істотні порушення стороною обвинувачення норм КПК, які виразилися у складенні нового обвинувального акту та відкритті матеріалів досудового розслідування поза строками досудового розслідування.

Сторона захисту вважає, що оскільки строк досудового розслідування у цій справі закінчився у момент передачі обвинувального акта до суду, то після повернення його судом для виконання вимог статті 291 КПК, слідчий і прокурор не мали повноважень проводити жодні слідчі та процесуальні дії, складати і затверджувати новий обвинувальний акт. Також указує, що такі дії прокурором здійснено у період, коли ухвала суду про повернення обвинувального акта не набула чинності та строк її апеляційного оскарження не закінчився.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 290 КПК досудове розслідування вважається завершеним після повідомлення стороні захисту про його завершення та відкриття матеріалів. Дії слідчого і прокурора, передбачені ч. 1 ст. 291 та ст. 293 КПК (складення обвинувального акта, його затвердження, вручення стороні захисту та направлення до суду), є формою завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Діючий КПК чітко відмовився від інституту додаткового розслідування, який існував за КПК 1960 року. Відсутність можливості проведення додаткового розслідування після звернення до суду з обвинувальним актом очевидна з тексту Кодексу. Крім того, в Пояснювальній записці до проекту Кодексу зазначалося, що «одним з основних напрямів реформування … стала ліквідація можливості відправлення справи на додаткове розслідування», «підвищенню гарантій прав підозрюваних та обвинувачених сприятиме також … скасування інституту повернення справи на додаткове розслідування».

Виходячи із положень КПК, після виконання вказівок суду при поверненні обвинувального акту, прокурор має звернутися до суду з виправленим обвинувальним актом, разом з тим це не надає можливості відновлення досудового розслідування, оскільки відповідно до статті 282 КПК ця обставина не є підставою для такого відновлення.

Із такого випливає, що повернення обвинувального акту не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій, крім приведення його у відповідність до вимог ст. 291 КПК.

У цій справі обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 366 КК України було складено і затверджено 15.03.2018 та направлено до суду 19.03.2018. Ухвалою Козелецького районного суду від 29.03.2018 обвинувальний акт повернуто прокурору через неконкретність обвинувачення та невідповідність вимогам КПК щодо визнання потерпілого, а також через те, що обвинувальний акт не містив дати складення та підписання його слідчим.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 395 КПК України протягом строку апеляційного оскарження матеріали кримінального провадження ніким не можуть бути витребувані із суду. У цей строк суд зобов`язаний надати учасникам судового провадження за їх клопотанням можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження.

Вказаною нормою встановлений виключний перелік дій, які можуть вчинятись під час оскардження судового рішення.Інші дії у строк апеляційного оскарження не можуть бути вчинені.

Разом з тим, у період оскарження ухвали про повернення обвинувального акта прокурором витребувано матеріали із суду та на виконання вказаної ухвали суду проведено ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, 03.04.2018 слідчою ОСОБА_19 проведено повторний допит свідка ОСОБА_20 ; 03.04.2018 прокурором ОСОБА_21 надано слідчій ОСОБА_19 доручення про виконання вимог ст. 290 КПК; слідчою складено потерпілому та підозрюваному повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття сторонам матеріалів судового провадження; складено обвинувальний акт 04.04.2018; долучено довідки військової частини, датовані 04.04.2018; 05.04.2018 прокурором ОСОБА_6 надано слідчій доручення на виконання вимог ст. 293 КПК; слідчою надано доступ стороні захисту до матеріалів досудового розслідування та речових доказів та 05.04.2018 вручено обвинувальний акт, який 10.04.2018 року направлено до Козелецького районного суду Чернігівської області, що призвело до істотного порушення норм кримінального процесуального закону.

Тобто органом досудового розслідування та прокурором допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З цих підстав вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого слід урахувати наведене, перевірити доводи сторони захисту, викладені у апеляційній скарзі, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4