Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1063/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/827/25
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 жовтня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 24 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11.10.2025 року, без визначення розміру застави.

Суд дійшов висновку, що про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України свідчить те, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. За вказаних обставин, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, перешкоджати всебічному, повному встановленню обставин вчинених кримінальних правопорушень, може вчиняти спроби незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу у мінімальному розмірі.

Зазначає, що у клопотанні про продовження запобіжного заходу стороною обвинувачення не наведено, а судом не встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник звертає увагу апеляційного суду, що ОСОБА_6 перебуває під вартою два роки.

На думку захисту, ризики передбачені ст.177 КПК України є недоведеними прокурором.

Наголошує, що ОСОБА_6 має роботу та позитивно характеризується.

Вказує, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вже допитані та не могли згадати, які дії щодо них вчиняв ОСОБА_6 .

Крім того, потерпілий ОСОБА_11 подав заяву про злочин через 9 місяців після події.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження № 0000247 від 29.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК, одне з яких яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинений проти власності та проти авторитету органів державної влади, міра покарання, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вже допитані та не могли згадати, які дії щодо них вчиняв ОСОБА_6 , а тому і обвинувачення в цій частині є необґрунтованим є неспроможними, оскільки він має статус обвинуваченого і стосовно нього здійснюється розгляд кримінального провадження по суті пред`явлено йому обвинувачення, а тому лише суд першої інстанції провівши дослідження усіх доказів вправі надавати їм оцінку та вирішувати чи доведена вина особи у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Аргументи захисника, що потерпілий ОСОБА_11 подав заяву про злочин через 9 місяців після події є неспроможними, оскільки КПК України не встановлює строків негайного звернення до органу досудового розслідування із заявою про вчинення злочину, а потерпілий має право звернутися із такою заявою у будь-який момент після події, якщо не сплинув строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, що і було зроблено у даному випадку.

Крім того, строк звернення потерпілого до поліції сам по собі не є вирішальним критерієм для оцінки достовірності показань, якщо вони є послідовними, логічними та узгоджуються із іншими доказами у справі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, колегія суддів враховує і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати всебічному, повному встановленню обставин вчинених кримінальних правопорушень, може вчиняти спроби незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом враховано, крім тяжкості злочину та можливості призначення суворого покарання, в разі визнання ОСОБА_6 винним, також обставини вчинення кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, де він виступав в якості виконавця, кількість обвинувачених, відсутністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки він не одружений, дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні опору працівникам правоохоронних органів, при виконанні ними службових обов`язків та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що може свідчити про підвищену суспільну небезпеку особи, відсутність самоконтролю, зневагу та свідоме ігнорування існуючих норм поведінки, авторитету органів влади, а відповідно і до процесуальних обов`язків, які повинен забезпечити запобіжний захід.

Доводи сторони захисту, що ризики, передбачені п.п. 1, 4, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України недоведені прокурором є необґрунтованими.

Разом з цим, є слушними апеляційні доводи адвоката про значний строк судового розгляду провадження в суді першої інстанції, та як наслідок значний строк перебування під вартою ОСОБА_6 .

Однак, тривалий розгляд кримінального провадження викликаний об`єктивними чинниками які неспростовані захисником, складністю провадження та кількістю епізодів, великою кількістю учасників кримінального провадження, зокрема 21 потерпілий у даному кримінальному провадженні, з яких 7 на даний час ще не допитано, також не допитані всі свідки, захисники заявляли клопотання відкладення розгляду справи, а приймаючи рішення про відкладення розгляду справи суд визначав судові засідання в найкоротші терміни враховуючі, що кримінальне провадження щодо осіб, які тримаються під вартою має бути здійснено невідкладно та розглянуто першочергово.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання вимог щодо розумності строків визначених ст. 28 КПК України, оскільки обвинувальний акт згідно до виділених матеріалів провадження затверджений ще 21.03.2024 року, а ОСОБА_6 утримується під вартою з 15.08.2023 року, а саме з моменту затримання, і саме суд зобов`язаний реагувати на поведінку учасників кримінального провадження, здійснення прокурором своїх повноважень щодо забезпечення присутності свідків обвинувачення та допиту всіх потерпілих.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 13 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 жовтня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: