Номер провадження: 11-кп/813/295/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Курганської області Російської Федерації, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11.10.2021 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000259 від 05.05.2023 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року, у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт, із співвідношення, встановленого підпунктом 4 частини 1 статті 72 КК України (одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт), що становить 10 (десять) днів обмеження волі та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 1 (одного) року 10 (десять) днів обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Як вбачається з вироку, згідно вироку Київського районного суду м. Одеси у справі №947/30388/21 від 11.10.2021 року, громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт. Вирок суду набрав законної сили 11.11.2021 року та направлений для виконання до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

В період з 18.01.2022 року по 19.04.2023 року, засуджений ОСОБА_8 , за викликами до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області не з`являвся, у зв`язку із чим, вказаним органом вживались заходи, щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_8

19.04.2023 року засуджений ОСОБА_8 , під підпис ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання та попереджений про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Для відбуття покарання засудженого ОСОБА_8 , органом з питань пробації направлено до КП ЖКС «Вузівський», яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Шишкіна 60-А.

Засуджений ОСОБА_8 , умисно, без поважної причини, а відтак, порушуючи порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт за вироком Київського районного суду м. Одеси у справі №947/30388/21, достовірно знаючи про необхідність прибути до КП ЖКС «Вузівський» для відбуття зазначеного покарання, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт. За допущені порушення порядку та умов відбуття покарання ОСОБА_8 , неодноразово попереджався Київським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про притягнення його до кримінальної відповідальності з відповідних підстав. Однак ОСОБА_8 , будучи повідомленим про настання кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відмовився виконувати 100 (сто) годин громадських робіт.

В подальшому, засуджений ОСОБА_8 , неодноразово 26.04.2023, а також 03.05.2023 під підпис повторно був ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання при цьому попереджений про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Для відбуття покарання засудженого ОСОБА_8 , органом з питань пробації повторно було направлено до КП ЖКС «Вузівський», яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Шишкіна 60-A.

Засуджений ОСОБА_8 , умисно, без поважної причини, а відтак, порушуючи порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт за вироком Київського районного суду м. Одеси у справі №947/30388/21, достовірно знаючи про необхідність прибути до КП ЖКС «Вузівський» для відбуття зазначеного покарання, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Отже, засуджений ОСОБА_8 , не виконав обов`язки, покладені на нього щодо відбуття покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин, умисно порушив порядок та умови їх відбуття, з метою ухилення від покарання.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК України, за кваліфікуючими ознаками ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, оскільки, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання, не врахував обставини справи, а саме те, що обвинувачений, будучи засудженим вироком Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, ухилився від відбування призначеного покарання, за що притягується до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України. Окрім цього, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив.

Прокурор вказує про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, а тому призначене вироком суду покарання вважає несправедливим через м`якість, а також вказує на те, що суд необґрунтовано застосував щодо обвинуваченого дію ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

За результатами розгляду апеляційної скарги, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року та остаточно за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів обмеження волі.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 змінив вимоги апеляційної скарги, вказавши, що на час апеляційного розгляду спливли строки давності виконання обвинувального вироку Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року, на підставі чого не має підстав для застосування ст.71 КК Українита призначення покарання за сукупністю вироків. На підставі цього, просив вирок суду в частині призначення покарання змінити.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, причини неявки апеляційному суду не повідомив. Про місце та час апеляційного розгляду був повідомлений своєчасно, належним чином шляхом отримання смс-повідомлення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, та приймаючи до уваги позицію прокурора, який не заперечував проти продовження розгляду справи, апеляційний суд провів апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки під час апеляційного розгляду прокурор змінив вимоги апеляційної скарги, в якій наразі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не в повному обсязі з огляду на наступні обставини.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та ці обставини ніким не оспорюються, оскільки обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку розглянуті судом першої інстанції без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників кримінального провадження, з ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо розгляду обвинувального акта та доданих до нього матеріалів в спрощеному порядку, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Правильність призначення ОСОБА_8 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється, і в цій частині, на переконання колегії суддів, судом були дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки вид і міру покарання обвинуваченому призначено з урахуванням суспільної небезпеки і характеру вчиненого кримінального правопорушення, тяжкості скоєного, щирого каяття в скоєному та активне сприяння розкриттю злочину, що визнано обставинами, які пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих обставин.

Висновок суду про те, що за вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, на думку апеляційного суду, є достатньо мотивований у вироку та ніким під сумнів не ставиться.

Водночас, згідно ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

На час апеляційного розгляду спливли строки давності виконання обвинувального вироку Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року, яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України було призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Таким чином, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи прокурора про те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України було призначено покарання у виді обмеження волі.

Окрім того, на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю вироків та до призначеного покарання по даному вироку повністю приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 та на підставі ст. 75, 76 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, у зв`язку зі спливом строків давності виконання обвинувального вироку Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2021 року не має підстав для призначення обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням ст. 71 КК України та приєднання за сукупністю вироків невідбуте покарання за попереднім вироком суду від 11.10.2021 р., на підставі чого підлягає виключенню з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на призначення обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що не має необхідності в постановленні нового вироку, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до вимог ст. ст. 409, 413 КПК України

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 421, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2023 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на призначення обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4