УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, командир бойової машини 9 мср 3 мсб 37 окремої мотострілецької бригади 36 ЗА Східного військового округу ЗС РФ (в/ч НОМЕР_3 ), проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000078 від 30.01.2024р., у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора та захисника,

В С Т А Н О В И В:

Клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , подане в рамках кримінального провадження № 0000078 від 30.01.2024р., відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України.

Подане клопотання обґрунтовується тим, що слідчими слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування, в ході якого встановлено, що 25.02.2022 військовослужбовці збройних сил російської федерації незаконно позбавили волі цивільних осіб, ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ), в тому числі неповнолітніх дітей та утримували їх протягом 10 днів у підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в якому було холодно та сиро та не було придатним для проживання, а також вчинили крадіжку майна, належного ОСОБА_7 в с. Вишеград Київської області.

Починаючи з 25 лютого 2022 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у військовій формі встановленого зразка, маючи вогнепальну зброю, тобто, будучи комбатантом у розумінні статті 44 ДП І, з невстановлених мотивів, усвідомлюючи, що агресія проти України та її жителів організована і здійснюється представниками влади рф та зс рф, які діють в порушення вищевказаних нормативних правових актів, виконуючи злочинні розпорядження ОСОБА_18 з позивним « ОСОБА_19 », знаходився разом з іншими військовослужбовцями зс рф, у тому числі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 на тимчасово окупованій зс рф території с. Вишеград Бучанського району Київської області.

Приблизно о 19 год 25 лютого 2022 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_6 разом з ОСОБА_18 з позивним « ОСОБА_19 » та іншими військовослужбовцями зс рф, у тому числі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , будучи одягнутими у формений одяг військовослужбовців зс рф та озброєними автоматичною зброєю, прибули до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час проживала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (надалі - сім`я ОСОБА_25

25 лютого 2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, але пізніше за 19 год., ОСОБА_18 з позивним « ОСОБА_19 », який фактично здійснював керівництво діями інших вищевказаних військовослужбовців зс рф, розпорядився, щоб військовослужбовці зс рф, утому числі, ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , відшукали осіб, що мешкали у будинку та вивели всіх на прибудинкову територію.

Виконуючи розпорядження ОСОБА_18 , невстановлений досудовим розслідуванням військовослужбовець зс рф відкрив двері погребу, що розташований в межах прибудинкової території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив сім`ю ОСОБА_26 , що там переховувалась та викрикнув погрозу: «Выходите, иначе кину гранату», чим змусив сім`ю ОСОБА_26 покинути погреб.

Надалі, ОСОБА_18 , тримаючи націленою на цивільних осіб автоматичну зброю невстановленого зразка, дав розпорядження військовослужбовцю зс рф ОСОБА_20 провести особистий обшук членів сім`ї ОСОБА_26 та відібрати їх особисті мобільні телефони та обшукати приміщення погребу, який був виконаний ОСОБА_20 .

Того ж дня, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але пізніше за 19 год., ОСОБА_18 з позивним « ОСОБА_19 », який фактично здійснював керівництво діями інших вищевказаних військовослужбовців зс рф, дав розпорядження військовослужбовцям зс рф, що перебували разом з ним на території домоволодіння, у тому числі ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 ув`язнити сім`ю ОСОБА_26 у погребі та не випускати їх до іншого розпорядження. Також останній дав розпорядження вищевказаним комбатантам стріляти по сім`ї ОСОБА_26 на ураження, у випадку виявлення їх за межами погребу.

Виконуючи розпорядження ОСОБА_18 , військовослужбовці зс рф ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_6 за попередньою змовою, усвідомлюючи, що члени сім`ї ОСОБА_26 є цивільними особами, не мали при собі зброї, не належали до військових підрозділів (партизанських рухів), інших збройних угрупувань, не виконували бойових задач, не сприяли виконанню бойових задач підрозділами Збройних Сил України та іншими військовими та були вдягнені у цивільний одяг, тобто у розумінні ст. 50 ДП І, перебували під захистом міжнародного гуманітарного права та не мали стати об`єктами нападів, діючи в супереч вимогам ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст. ст. 48, 51, 75 Додаткового протоколу І Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, користуючись своєю фізичною перевагою та наявністю автоматичної зброї, що у своїй сукупності унеможливлює вчинення цивільним населенням, у т.ч. потерпілими, активного опору їх протиправним діям, реалізуючи умисел на незаконне ув`язнення та жорстоке поводження з цивільним населенням, усвідомлюючи низьку температуру повітря навколишнього середовища (від 1°C до 8°C), малолітній вік ОСОБА_15 (11 років) та ОСОБА_9 (13 років), похилий вік ОСОБА_8 (61 рік), ОСОБА_7 (61 рік) та ОСОБА_13 (79 років), а також те, що приміщення погребу не обладнане вентиляційними засобами доступу свіжого повітря, не має штучного та природнього освітлення, систем обігріву, водопостачання та водовідведення, без облаштованих спальних місць, вбиральні, засобів приготування їжі, перебуває в антисанітарних умовах та непридатне до нормального тривалого перебування в ньому людей, у тому числі дітей та осіб похилого віку, залякуючи потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 наведеним у їх бік автоматами, примусово відвели їх у погреб площею 10 кв.м, після чого заблокували за допомогою невстановленого предмета двері вказаного приміщення ззовні, де останні залишались замкнутими у період з 25.02.2022 по 08.03.2022, а самі перебували на території домоволодіння та в будинку, надаючи змогу лише ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виходити з погребу раз на день на декілька годин для догляду за худобою та приготування їжі.

Своїми умисними діями, що виразились в умисному незаконному позбавлені волі (нелегальному ув`язненні) цивільних осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 протягом тривалого часу, поєднаному із жорстоким поводженням, яке виразилось у триманні потерпілих у нелюдських умовах, які є несумісними з повагою до людської гідності, чим умисно спричинив їм сильних душевних страждань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 , за попередньою змовою з групою осіб порушив вимоги ст. ст. 2, 3, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст. ст. 48, 51, 75 Додаткового протоколу І Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що у відповідності до ст. 8 (а) (іі) (ііі) (vii) Римського статуту МКС є воєнним злочином.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням та іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України (у редакції ст. 438 КК України на час вчинення кримінального правопорушення).

25.06.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

25.06.2025 року, у відповідності до п. 8 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 на 02.07.2025 року, 03.07.2025 року, 04.07.2025 року опубліковані в загальнодержавному засобі масової інформації - «Урядовий кур`єр», однак підозрюваний до слідчого управління не з`явився.

25.06.2025 року, у відповідності до п. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 на 02.07.2025 року, 03.07.2025 року, 04.07.2025 року опубліковані на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, однак підозрюваний за вказаними викликами не з`явився.

Разом з тим, під час проведенням подальшого досудового розслідування встановити фактичне місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 не виявилося за можливе.

Згідно інформації наданої оперативним підрозділом, громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на території Російської Федерації.

07.07.2025 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в державний та в міжнародний розшук.

У клопотанні поставлене питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із існуванням ризиків: переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, його захисника, крім випадків, передбачених частиною 6 цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає можливим здійснювати розгляд клопотання за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши думку прокурора та захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладення на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що пред`явлена органами досудового розслідування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозра за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України (у редакції ст. 438 КК України на час вчинення кримінального правопорушення), відповідає вимогам ст.ст. 276-278 КПК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, слідчий суддя приходить для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_6 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, які на думку слідчого судді, обґрунтовано свідчать про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Так, в ході судового розгляду клопотання знайшли своє підтвердження ризики переховування від органів досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, та підозрюваний ОСОБА_6 на даний час знаходиться на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором - РФ, де може і надалі продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя вважає доведеним існування ризиків переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_6 , його майновий та сімейний стан, обставини вчиненого ним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваного у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, тому з урахуванням наявних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 199, 303, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську обласну прокуратуру.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1