Справа № 177/738/24
Провадження № 1-кп/177/46/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000271 від 01.09.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, на утриманні дітей та інших осіб не має, офіційно не працевлаштованого, інвалідності не має, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-Софіївським районним судом Дніпропетровської області 21.03.2023 за ч.4 ст.358 КК України до штрафу. Судимість погашена в силу п. 2-1 ч.1 ст. 89 КК України;

-Софіївським районним судом Дніпропетровської області від 02.08.2024 за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальний строком 3 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, з 05:30 год 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, що неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого затвердженим Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022, в Україні оголошено про проведення загальної мобілізації.

21січня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 21, старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія взводу.

11 березня 2023 року старший солдат ОСОБА_3 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які вимагають від військовослужбовця сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, дотримуватися військової дисципліни та виконувати службові обов`язки, у службовий час постійно знаходитися в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати її без дозволу командира (начальника), самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 11.03.2023 року приблизно о 08:00 год старший солдат ОСОБА_3 був відсутнім при перевірці особового складу військової частини НОМЕР_1 , що проводилася за місцем тимчасової дислокації військової частини: Дніпропетровська область Криворізький район (в межах територіальної юрисдикції Криворізького районного суду, більш точна інформація судом не зазначається беручи до уваги триваючий воєнний стан), тобто самовільно залишив військову частину, командуванню про причини свого вибуття старший солдат ОСОБА_3 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, старший солдат ОСОБА_3 01.04.2024 добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками: самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав. Суду пояснив, що з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, він добровільно став на захист України, був мобілізований до війська та проходив військову службу, виконував бойові завдання. Після виконання бойового завдання, його частина тимчасово дислокувалася в селі за межами міста Кривого Рогу. Відчуваючи страх подальшого несення військової служби, він вирішив залишити військову службу. Переодягнувшись в цивільний одяг, в березні 2023 року він залишив місце розташування військової частини. Після залишення військової частини, він прибув до місця проживання в смт Софіївка де проводив час на власний розсуд, до місця несення служби не повертався, командування про причини залишення військової частини не повідомив, на зв`язок з командуванням не виходив. Відповідаючи на запитання вказав, що відношення командування до нього було звичайним, як до інших військовослужбовців. Він обізнаний з можливістю звільнення від кримінальної відповідальності за ч.5 ст. 407 КК України у разі повернення на військову службу, що роз`яснювалося йому неодноразово судом, але реалізувати таке право він не бажає, оскільки не бажає повертатися на військову службу.

Зазначав, що усвідомлює помилковість своїх дій по залишенню військової частини в умовах воєнного стану, але повертатися на службу не бажає, мотивуючи відчуттям страху.

Крім повного визнання вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення, за обставин викладених в обвинувальному акті, підтверджується наступними доказами дослідженими судом у змагальному судовому процесі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 , але обвинуваченого особисто не знав, оскільки вони проходили військову службу в одному батальйоні, але в різних підрозділах. Вказав, що в один із днів березня 2023, під час ранкового шикування, командир його підрозділу повідомив про факт залишення військовослужбовцем ОСОБА_3 місця несення військової служби в пункті тимчасової дислокації в населеному пункті Криворізькому району (в межах територіальної юрисдикції Криворізького районного суду, більш точна інформація судом не зазначається беручи до уваги триваючий воєнний стан). Причини залишення ОСОБА_3 військової служби свідку невідомі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 , та під час несення військової служби бачився з ОСОБА_3 , зокрема під час переміщення на полігон, до їдальні, їх намети були поруч. Після виходу з позиції на Донецькому напрямку, в березі 2023 вони перебували у пункті тимчасової дислокації в межах населеного пункту Криворізького району (більш точна інформація судом не зазначається беручи до уваги триваючий воєнний стан). Щоранку проводилися шикування особового складу, доводилася до відома інформація про випадки самовільного залишення частини, проводилися профілактичні бесіди з метою недопущення таких випадків. В березні 2023 планувалися нові виходи на Донецький напрямок. Про факт самовільно залишення частини ОСОБА_3 повідомив командир роти. Причини, що спонукали ОСОБА_3 до даного вчинку, свідку не відомі.

На підтвердження вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суду надано письмові матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР № 0000271 від 01.09.2023 слідує, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до реєстру на підставі матеріалів правоохоронних органів про виявлення факту вчинення кримінального правопорушення. Згідно викладу обставин правопорушення, військовослужбовець військової служби за мобілізацією ОСОБА_3 , діючи в умовах воєнного стану, 11.03.2023 без поважних причин не з`явився до місця несення військової служби у пункті тимчасової дислокації та відсутній до теперішній час (а.п. 1).

З повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону та ТУ ДБР у м. Полтава звернувся тво командир в/ч НОМЕР_1 , який повідомив про те, що ОСОБА_3 з 11.03.2023 понад 10 діб був відсутній на військовій службі без поважних причин, в умовах воєнного стану. До вказаного повідомлення долучено матеріали службового розслідування (а.с. 3).

Згідно акта службового розслідування від 22.07.2023, проведеного за фактом відсутності старшого солдата ОСОБА_3 в місці тимчасової дислокації військові частини, ОСОБА_3 був зарахований до списку особового складу в/ч НОМЕР_1 з 21.01.2023, згідно наказу № 21 від 21.01.2023 (а.п. 7, 34), з 08:00 год 11.03.2023 (не з`явився на шикування). В ході службового розслідування проведено опитування військовослужбовців, встановлено факт відсутності військослужбовця ОСОБА_3 на військовій службі понад 10 діб, його пошуки результатів не дали, на телефонні дзвінки не відповідав (а.п. 4-6). Матеріали службового розслідування містять службову та медичну характеристики на ОСОБА_3 , згідно змісту якої він є спроможним на задовільному рівні виконувати функціональні обов`язки за посадою, проявляє розумну ініціативу, але потребує контролю та допомоги командирів у виконанні службових обов`язків, за медичною допомогою не звертався, скарг на здоров`я не мав (а.п. 10, 37-38). Згідно листа командування медичних сил ЗСУ від 06.09.2023, ОСОБА_3 з 11.03.2023 по час надання відповіді за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я в системі МОУ не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував (а.п. 41).

Наказом № 6078 від 22.07.2023 затверджено результати службового розслідування, яким встановлено факт порушення ОСОБА_3 абз. 1, 2, 3 ст. 11, ст. 12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, оголошено догану. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є низький рівень морально-ділових якостей та особистої виконавчої дисципліни ОСОБА_3 (а.п. 14-16).

Відповідно витягу з книги тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до в/ч НОМЕР_1 особового складу (самовільне залишення частини) номенклатура № 69 том 4, ОСОБА_3 самовільно залишив частину 11.03.2023 та не повернувся до частини для подальшого проходження військової служби (а.п. 32-33). Наказом № 86 від 21.03.2023 старшого солдата ОСОБА_3 визнано таким, що з 11.03.2023 самовільно залишив військову частину, з 21.03.2023 зараховано в розпорядження командира та припинено виплату всіх видів грошового забезпечення з 11.03.2023 (а.п. 35).

Встановлені судом обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину, а отже в його діях наявний склад кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Під час судового провадження, суд неодноразово роз`яснював обвинуваченому ОСОБА_3 положення ч.5 ст. 401 КК України щодо можливості та порядку звільнення від кримінальної відповідальності за ч.5 ст. 407 КК України, однак обвинувачений таке право не реалізував, бажання на продовження проходження ним військової служби не висловлював.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив військове кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, вину визнав, вказував про усвідомлення протиправності своїх дій, але бажання продовжити військову службу не має, не одружений, неповнолітніх дітей не має, є військовослужбовцем за мобілізацією (а.п. 36, 68-76, 68-79), під час проходження військової служби за медичною допомогою не звертався (а.п.41), за місцем проходження військової служби характеризується посередньо (а.п. 10), раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але судимість за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 погашена в силу п. п. 2-1 ч.1 ст. 89 КК України (а.с. 163, 165).

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає з`явлення з зізнанням та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки як слідує зі змісту обвинувального акта ОСОБА_3 добровільно та з власної ініціативи прибув до правоохоронних органів, припинивши кримінальне правопорушення, повідомив про обставини кримінального правопорушення, висловив готовність нести покарання за вчинене.

Суд не визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття, оскільки ОСОБА_3 визнаючи свою вину у вчиненому, не виказував бажання виправитися, незважаючи на численні роз`яснення, в тому числі судом, процедури можливого повернення на військову службу до цієї або іншої військової частини для продовження проходження військової служби, з можливістю звільнення від кримінальної відповідальності, таке право не реалізував, систематично не з`являвся в судові засідання, затягуючи розгляд справи.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, в межах санкції інкримінованої статті, а саме у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ОСОБА_3 , так і іншими особами. Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1КК України судом не встановлено.

Судом встановлено, що злочин передбачений ч.5 ст. 407 КК України ОСОБА_3 вчинив після засудження за ч.4 ст. 358 КК Українидо покарання у виді штрафу, за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2023, але обвинувачений штраф сплатив (а.с. 163, 165), відповідно судимість погашена в силу п. 2-1 ч.1 ст. 89 КК України, що виключає можливість застосування ч.1 ст. 71 КК України.

02.08.2024 ОСОБА_3 засуджено на підставі вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області за ч.4 ст. 185 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на три роки. Вказаний вирок не оскаржувався та набрав законної сили 03.09.2024 (а.с. 160-162).

Кримінальне правопорушення за ч.5 ст. 407 КК України вчинено ОСОБА_3 11.03.2023, тобто до ухвалення вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2024, однак беручи до уваги те, що за даним вироком ОСОБА_3 призначається реальне покарання, а за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2024 призначено покарання від відбування якого ОСОБА_3 звільнено з випробуванням, положення ч.4 ст. 70 КК України не можуть бути застосовані, та кожен із вказаних вироків підлягає самостійному виконанню.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною в постанові ОП ККС ВС від 15.02.2021 у справі № 760/26543/17.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено.

Арешт у рамках кримінального провадження не накладався.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

В рамках даного кримінального провадження запобіжні заходи відносно ОСОБА_3 не застосовувалися.

Керуючись ч.2 ст. 373, ст. 374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня затримання в порядку виконання вироку.

Вирок Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02.08.2024, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки, виконувати самостійно.

Матеріали кримінального провадження № 0000271 від 01.09.2023 року залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 177/738/24 (провадження № 1-кп/177/46/25).

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1