Справа № 373/342/25
Провадження № 1-кп/373/137/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року ? ? ? ? ? ? м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000668 від 24.10.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Полянецьке Уманського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні діти 2008 та 2014 років народження; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; несудимого; працюючого першим заступником директора ТОВ «Прудивус»;

за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2021 приблизно о 18:45 год водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GL 450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-08 «Бориспіль-Маріуполь», на відстані 350 м від с. Єрківці на території Бориспільського району Київської області в напрямку м. Бориспіль, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну недбалість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, а також порушуючи вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та пункту 11.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу» змінив напрямок руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не надавши перевагу зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Laurel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в напрямку м. Переяслав Київської області.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Nissan Laurel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалася переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів, внутрішньою та зовнішньою кровотечами.

Крім цього, внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Nissan Laurel», реєстраційний номер НОМЕР_2 - малолітній ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому діафізу лівої великогомілкової кістки, численних саден обличчя та голови, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), д), пункту 10.1 та пункту 11.3 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 та заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. 23.10.2021 приблизно о 18:45 год він керував технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz GL 450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Н-08 «Бориспіль-Маріуполь», на відстані 350 м від с. Єрківці на території Бориспільського району Київської області в напрямку м. Бориспіль, внаслідок необережності не побачив та допустив зіткнення на зустрічній смузі руху з автомобілем «Nissan Laurel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого водій автомобіля «Nissan Laurel» ОСОБА_9 помер на місці дорожньо-транспортної пригоди, пасажир ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження. Після ДТП він невідкладно викликав поліцію та швидку медичну допомогу, в подальшому сприяв проведенню досудового розлсдіування. Попросив вибачення у потерпілої, якій добровільно відшкодував завдану шкоду в розмірі 500 000 грн. Цивільний позов визнав частково в розмірі здійсненого ним відшкодування. Просив призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, без ізоляції від суспільства, враховуючи щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування шкоди.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви в добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_7 як особа, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування завданого потерпілій збитку.

Суд не вбачає обставин, що обтяжували б покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України віднесно до тяжків злочинів, наявність пом`якшуючих покарання обставин як щире каяття та добровільне відшкодування потерпілій моральної шкоди у визначеному розмірі, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений та утримує двох дітей, працює, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого, висновок уповноваженого органу з питань пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами. При цьому, слід застосувати ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, встановити достатній іспитовий строк з покладенням на нього обов`язків за ст. 76 КК України.

Призначення іншого покарання є недоцільним, оскільки не відповідатиме принципу індивідуалізації покарання. Судом враховано як наявність негативних суспільно-небезпечних наслідків, так і позицію учасників судового провадження, де прокурор та потерпіла просили застосовувати до обвинувачеого реальне покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування траспортними засобами, виключно позитивні характеристики за місцем роботи, відсутність відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності.

Призначення більшого строку покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, не зможе усунути негативні наслідки у виді смерті близької особи, лікування від тілесних ушкоджень середньої тяжкості малолітнього потерпілого, відновлення психоемоційного стану потерпілих у мірі, що передувала злочину.

Саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчиненню обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов потерпілою до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди в розмірі 12 000 000,00 грн (а/с 68-73). Потерпіла та її представник підтримали позов у повному обсязі.

При визначені розміру моральної шкоди, заподіяної обвинуваченим ОСОБА_7 , суд враховує характер і обсяг моральної шкоди внаслідок істотних та непоправних змін у способі життя потерпілих ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_10 , їхній психологічний стан унаслідок смерті годувальника, чоловіка та батька ОСОБА_9 , приймає до уваги визнання обвинуваченим позову та добровільне відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково в розмірі 2 000 000 грн.

Саме такий спосіб вирішення спору відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Долю речових доказів та судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за якою призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покласти такі обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави вартість витрат на залучення експертів у кримінальному провадженні в розмірі 55 638,62 грн (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот тридцять вісім гривень 62 копійки).

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.11.2021 у справах № 761/38682/21 та № 761/38684/21.

Речові докази в кримінальному провадженні, що відповідно до постанов слідчого відділу розслідування у сфері транспорту СУ ГУНП в Київської області ОСОБА_11 від 24.10.2021 передані на зберігання до спеціального майданчика (Київська обл., Бориспільський р-н, с. Семенівка, вул. Кірова, 15), а саме:

- автомобіль «Mercedes-Benz GL 450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «ФК СОНАТА ФІНАНС», - повернути власнику;

- автомобіль «Nissan Laurel», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_12 , - повернути власнику.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 2 000 000,00 грн (два мільйони гривень).

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано жодним з учасників кримінального провадження.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття? ? рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_13