ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/323/25
Номер справи місцевого суду: 766/8595/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

21 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 березня 2025 року в кримінальному провадженні №00000322 від 07 квітня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора та стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 29 травня 2025 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати застосований запобіжний захід та направити його для продовження військової служби до військової частини, що належить до пріорітетного комплектування.

На думку обвинуваченого прийняте судом рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає інтересам суспільства, з огляду на брак особового складу в бойових частинах, важливості мобілізаційних заходів, необхідності забезпечення обороноздатності, ефективного захисту Батьківщини та перемоги у війні.

Просить врахувати те, що він є професійним військовим, має бойовий досвід, військове звання штаб-сержант, декілька військових спеціальностей та досвід командування підрозділом. При цьому наявна згода двох бойових частин на його зарахування кандидатом для проходження військової служби. Зазначає, що буде корисним безпосередньо у війську де прийматиме участь в бойових діях.

Вказує, що причиною конфлікту з начальником став його знервований стан та наслідки контузії про які він повідомляв керівництво та просив надати час на відпочинок, однак відпустку йому не давали. На даний час його емоційний стан дозволяє виконувати бойові завдання.

Звертає увагу, що продовжуючи йому дію запобіжного заходу правоохоронні органи та суд таким чином перешкоджають законній діяльності Збройних сил України.

Позиції сторін.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Просив ухвалу суду залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що обвинувачений повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, клопотань про розгляд справи за участю сторін на адресу суду не надходило, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати чи доведено стороною обвинувачення обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу на стадії судового провадження, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Лише за результатами аналізу всіх перелічених факторів суд може прийти до висновку щодо необхідності продовження стосовно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу чи щодо недоцільності цього.

На переконання суду апеляційної інстанції, попри доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Так, матеріали провадження свідчать, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000322 від 07 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України погроза вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене із застосуванням зброї в умовах воєнного стану.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, при цьому на даному етапі кримінального провадження продовжують існувати ризики його можливої неналежної процесуальної поведінки.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Крім того, прокурор послався на приписи ч.8 ст.176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції встановив подальше існування ризику можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може полягати у непередбачуваності його поведінки, та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу можливо запобігти наведеним ризикам.

Перевіривши зазначене судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже вони в повній мірі ґрунтуються на відомостях, що наявні в матеріалах провадження, які ретельно перевірені місцевим судом.

Зокрема, суд першої інстанції надав детальну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби (погроза вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене із застосуванням зброї в умовах воєнного стану) за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Під час досудового розслідування слідчим суддею було перевірено питання причетності ОСОБА_8 до вказаного кримінального правопорушення. Що стосується обґрунтованості та доведеності обвинувачення, то суд апеляційної інстанції під час перевірки ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою позбавлений можливості надати оцінку вказаному питанню, оскільки на даному етапі кримінального провадження судом першої інстанції перевіряється питання наявності в діях обвинуваченого ознак складу вказаного злочину. Питання обґрунтованості обвинувачення буде вирішене судом при ухваленні вироку.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність ризику непередбачуваності його поведінки на думку суду апеляційної інстанції є непереконливими, адже відомості, що наявні в матеріалах провадження підтверджують подальше існування вказаного ризику.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив подальше існування та належним чином мотивував свої висновки. Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що місцевий суд зважив, як на відомості про особу обвинуваченого, так і обставини кримінального провадження, зокрема тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .

Так, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 06 квітня 2024 року … будучи невдоволеним відмовою начальника майора ОСОБА_9 у наданні дозволу на звільнення 07 квітня 2024 року, погрожуючи вбивством останньому, взяв до рук закріплену за ним зброю, а саме автомат Калашникова АК-74, вимкнув запобіжник, дослав патрон до патронника та направив зброю в бік майора ОСОБА_9 , який одразу відбив передпліччям лівої руки ствол автомата вправо від себе, в результаті чого відбувся постріл при якому куля пройшла біля майора ОСОБА_9 та потрапила в стіну приміщення.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні відомості про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Також за твердженням сторони обвинувачення ОСОБА_8 під час доставки його до медичного закладу 06.04.2024 року вискочив з автомобіля на ходу в с.Білозерка Херсонського району Херсонської області та вжитими заходами був розшуканий лише 07.04.2024.

На переконання суду апеляційної інстанції сукупність наведених обставин підтверджує існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, адже з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину та суворість можливого покарання, а також відомості про його поведінку вказаний ризик продовжує існувати.

Таким чином існування наведеного ризику виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Виходячи із тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, встановлених ризиків, а також відомостей, що наявні в матеріалах справи, зокрема особи обвинуваченого, запобіжні заходи у виді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання у даному випадку не зможуть запобігти встановленим ризикам, адже з огляду на імпульсивність поведінки обвинуваченого, запобігання встановленому ризику можливе лише шляхом постійного контролю за поведінкою обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого на те, що його поведінка пов`язана зі знервованим станом, контузією та відмовою керівника у наданні відпустці, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки причини, що спонукали обвинуваченого до дій, які йому інкримінуються не мають правового значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказані обставини не є такими, що спростовують висновки суду про подальше існування ризику можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, слід враховувати, що відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Доводи обвинуваченого про те, що він є професійним військовим та наявна згода двох бойових частин на його зарахування кандидатом для проходження військової служби апеляційний суд хоч і приймає до уваги, однак зазначені обставини не свідчать про зменшення встановленого судом першої інстанції в ході розгляду справи ризику.

Окремо слід зазначити, що порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу врегульований статтею 616 КПК України та передбачає ініціювання даного питання підозрюваним, обвинуваченим шляхом звернення до прокурора, який у свою чергу, за результатами розгляду клопотання має право звернутися суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що прокурор не звертався до суду із клопотанням в порядку ст.616 КПК України. Натомість предметом розгляду суду першої інстанції було клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого на те, що продовження йому дії запобіжного заходу перешкоджає законній діяльності Збройних сил України апеляційний суд розцінює як особисте твердження ОСОБА_8 , що пов`язане із фактичною незгодою обвинуваченого із прийнятим судом рішенням. Так, матеріали провадження свідчать, що правовими підставами для застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, а також наявність ризиків його неналежної процесуальної поведінки. В наявних у розпорядженні суду матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що утримання обвинуваченого під вартою перешкоджає законній діяльності Збройних сил України.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується не тільки на тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, та суспільній небезпечності інкримінованого злочину, а і сукупності даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3