Справа №:755/1562/17
Провадження №: 1-кп/755/677/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2022 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м.Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

за участю захисника: ОСОБА_6 ,

за участю обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

провівши судове засідання в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні №0008207 від 12 червня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадження Дніпровського районного суду з Київської місцевої прокуратури №4 надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008207, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року було продовжено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на два місяці, тобто по 29 січня 2022 року (включно).

Відповідно до вимог ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

В судовому засіданні, відповідно до положень ст.331 КПК України, обговорено питання доцільності продовження строку тримання під вартою, який закінчується 29 січня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки судове провадження, з урахуванням клопотання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про доставку їх до суду для участі в судовому засіданні в судових дебатах, неможливо завершити до його спливу.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про доцільність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, виходячи з тяжкості злочину у вчиненні якого вони обвинувачуються та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при обранні їм запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати.

Адвокат ОСОБА_6 - захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечив проти продовження такого запобіжного заходу, при цьому послався на те, що підстави, які наводить прокурор є кожного разу одні й ті самі ризики, частина з яких є вже неактуальними, були дослідженні всі докази, а тому просив змінити обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Також просив звернути увагу на стан здоров`я ОСОБА_9 , у якого на ряду з іншими захворюваннями виявлено цироз печінки і він потребує відповідного дослідження, яке в умовах СІЗО неможливо провести. Крім того, просив врахувати, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мають місце проживання у м.Києві, не мають наміру ухилятися від відповідальності, а тому просив змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали думку захисника.

Вислухавши думку прокурора, захисника та обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, як вбачається з положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Разом з тим, при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 і ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, впливати на свідків, іншого обвинуваченого ОСОБА_7 , іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність.

Так, відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з положеннями ч.2 ст.177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вбачається з даних обвинувального акту, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинувачуються, зокрема ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, а ОСОБА_9 у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, з яких, кримінальні правопорушення, передбачені п.3 ч.2 ст.115 КК України та п.9 ч.2 ст.115 КК України, відносяться до особливо тяжких, за вчинення яких передбачене покарання лише у виді позбавлення волі, в тому числі довічне позбавлення волі.

Враховуючи ступінь тяжкості вищезазначених злочинів, передбачених п.3 ч.2 ст.115 КК України та п.9 ч.2 ст.115 КК України, які відносяться до особливо тяжких злочинів, суворість, передбаченого законом покарання, особу кожного з обвинувачених, які не працювали, не мали постійного джерела доходів, не мають соціальних зв`язків, ОСОБА_9 не має постійного місця проживання у м.Києві, враховуючи суспільно-небезпечний характер дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та наслідки, що настали від кримінальних правопорушень у вигляді смерті потерпілих, колегія суддів приходить до висновку, що наявність ризиків, передбачених положеннями ст.177 КПК України, продовжує існувати, а тому з метою запобігти спробам обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини по справі шляхом впливу на свідків та обвинуваченого ОСОБА_7 , продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, вважає за доцільне збереження обраного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку останніх, та вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ще на два місяці, оскільки судове провадження, з урахуванням визначеного судом обсягу дослідження доказів по справі, неможливо завершити до його спливу.

При цьому, твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час вирішення питання про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Щодо доводів захисника та обвинуваченого ОСОБА_9 про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, то відповідно до положень ст.ст. 11, 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №192 від 20.09.2000 року обов`язок по забезпеченню медичним обслуговуванням осіб, які утримуються під вартою, покладається на адміністрацію місця попереднього ув`язнення.

Суд також враховує, що при вирішенні питання, щодо неможливості перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_9 хвороби унеможливлюють перебування його під вартою, суду не надані і відповідні обмеження до обвинуваченого застосовуються в передбаченому законом порядку згідно встановленої судової процесуальної процедури.

Крім того, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність виявлених у ОСОБА_9 ряду хронічних захворювань, які потребують лікування, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Об`єктивних даних, які б свідчили, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

А тому, виходячи з наведеного, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення застави обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.331, 369 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто по 21 березня 2022 року (включно).

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто по 21 березня 2022 року (включно).

У зв`язку з наявністю обставини, передбаченої п.2 ч.4 ст.183 КПК України, підстав для визначення застави обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні немає.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Києва протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 27.01.2022 року о 13 годині 00 хвилин.

Головуючий суддя:

Судді: 1. 2.