ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000083 від 10.03.2021 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13.05.2024 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст. 115, ч.1 ст.186, ч.1 с.70 КК України на 13 років позбавлення волі..

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, ОСОБА_9 10 березня 2021 року приблизно із 20.30 до 21 години прибув за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 49, з метою з`ясування особистих відносин із раніше малознайомою йому ОСОБА_11 , яка неофіційно працювала разом із його дружиною ОСОБА_12 у закладі громадського харчування «Вілка».

Знаючи її місце мешкання та приблизний час повернення з роботи, ОСОБА_9 підійшов до 5 під`їзду зазначеного будинку й очікував на неї, а коли зустрів, між ними виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_9 на першому поверсі зазначеного під`їзду вхопив свого ножа та з прямим умислом на вбивство, зі значною силою наніс ним численних ударів в область грудної клітини, тулубу, та верхніх кінцівок потерпілої ОСОБА_11 . Чим спричинив останній 17 колото-різаних ран грудної клітини та верхніх кінцівок, три з котрих проникають в плевральні порожнини, перелом сьомого ребра, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, від яких о 04 годині 20 хвилин 11.03.2021 року потерпіла померла в лікарні.

Також ОСОБА_9 цього дня приблизно о 21.05 годин там же умисно, відкрито викрав жіночу сумку «EPOL BAGS» потерпілої ОСОБА_11 , в якій знаходились її особисті речі: мобільний телефон NOKIA 105 вартістю 203 грн, ключниця білого кольору, бальзам «Золота зірка», рідкий крем для рук «Амальгама люкс», чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 203 грн.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду та призначити більш м`яке покарання за вчинене.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_13 на досудовому слідстві та у суді висловлював жаль з приводу того, що сталося. Крім того, захисник звертає увагу на те, що дії обвинуваченого були спровоковані самою потерпілою. Також указує на характеризуючі дані обвинуваченого, який має батьків пенсійного віку, дружину та дитину, хоча і не офіційно, але працював.

Обвинувачений ОСОБА_9 , у своїй апеляційній скарзі просить застосувати до нього ст.69 КК України, призначивши йому покарання у виді 9 років позбавлення волі, кваліфікувати його дії за ч.2 ст.121 КК України та врахувати пом`якшувальні обставини щире каяття, вчинення злочину у стані сильного душевного хвилювання та вчинення злочину при перевищені меж необхідної оборони.

Зазначає, що після отримання поранень потерпіла ОСОБА_14 прожила 10 годин, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України. Злочин обвинувачений вичинив у стані сильного душевного хвилювання, спровокованого протиправними діями потерпілої щодо його дружини, та мав захищатися від загиблої, яка напала на нього та била сумкою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, експерті висновки.

Колегія суддів відкидає апеляційні твердження обвинуваченого про необхідність кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та виходить з наступного.

Для розмежування умисного вбивства із умисним тяжким тілесним ушкодженням, що спричинило смерть необхідно встановити ставлення винного до наслідку у вигляді смерті. При цьому потрібно враховувати те, що винний може вчинити умисне вбивство як з прямим, так і з непрямим умислом.

Якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, то йдеться про вчинення нею відповідних діянь із прямим умислом.

Якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання, то має місце вчинення відповідних діянь з непрямим умислом.

У разі вчинення діяння із непрямим умислом, особа хоч і не бажає настання суспільно небезпечних наслідків, однак припускає їх настання.

У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_9 послідовно стверджує, що не бажав настання смерті потерпілої. Проте спричинення 17 колото-різаних поранень грудної клітини та верхніх кінцівок, три з яких проникають у плевральні порожнини; перелом сьомого ребра справа; перелом п`ятої п`ясної кістки зліва, перелом лобкової кістки зліва; масивні крововиливи у плевральну порожнину створюють безпосередню загрозу настання наслідку у вигляді смерті людини. Такий характер, локалізація тілесних ушкоджень, знаряддя, яким воно заподіяне, вказують на наявність у винного умислу на спричинення смерті потерпілій. Кількість ударів ножем у життєво важливі органи (три удари), поведінка винного після вчинення злочину (пограбував потерпілу та втік з місця вчинення злочину) дають підстави зробити висновок, що засуджений діяв з прямим умислом на спричинення смерті потерпілій.

Місцевий суд, обґрунтовуючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 , правильно наголосив, що він спричинив потерпілій ОСОБА_11 із значною силою удари ножем з довгим лезом (167 мм), локалізація цих поранень у тому числі грудна клітка, де розміщені життєво важливі органи (зокрема, серце та легені).

Твердження обвинуваченого про те, що після отримання тілесних ушкоджень потерпіла прожила 10 годин, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, колегія суддів відхиляє, оскільки із наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілій було вчасно надано невідкладну медичну допомогу та госпіталізовано. Однак у цьому кримінальному провадженні ця обставина не спростовує правильності висновків суду про наявність у діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК.

В силу наведеного апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильну кримінально-правову кваліфікацію його дій.

Щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_9 судом покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_9 за вчинені кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів сторони захисту, покарання ОСОБА_9 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочинів, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що обвинувачений ОСОБА_9 під малозначним приводом вчинив вбивство особи, яка є об`єктивно слабшою за нього та скориставшись безпорадним станом потерпілої, пограбував її, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, в межах санкції ч.1 ст. 115, ч.1 ст.186 КК України та визначене остаточне покарання, за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання, про що поставлено питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13.05.2024 відносно ОСОБА_9 - залишити без змін.

ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим із моменту вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4