Справа № 165/2252/25
Провадження № 1-кп/156/101/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року сел.Іваничі

Колегія Іваничівського районного суду Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представниці малолітніх

потерпілих осіб адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому підготовчому засіданні в залі суду № 1 у сел. Іваничі Волинської області (із застосуванням засобів відеоконференції) кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000364 від 08.04.2025) за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 122, ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000364 від 08.04.2025 був поданий для судового розгляду прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 ..

На підставі подання заступника голови Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_10 ухвалою Волинського апеляційного суду від 07.07.2025 у справі № 165/2252/25 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 122, ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, було передано на розгляд до Іваничівського районного суду Волинської області.

1. Позиції учасників кримінального провадження щодо можливості призначення справи до судового розгляду

У підготовчому судовому засіданні 18.08.2025 заступник керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_5 та прокурор відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 запропонували кримінальне провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні, оскільки розгляд справи стосується вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітніх осіб.

На думку прокурорів, кримінальне провадження за територіальністю та інстанційністю підсудне (на підставі ухвали Волинського апеляційного суду від 07.07.2025 у справі № 165/2252/25) саме Іваничівському районному суду, наданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам закону, підстави для закриття провадження у справі відсутні, угод між сторонами кримінального провадження укладено не було; судове засідання необхідно здійснювати за участі прокурорів, обвинуваченого та його захисника, а для забезпечення прав та інтересів неповнолітніх потерпілих за участю їхнього законного представника ОСОБА_11 та представника адвоката ОСОБА_7 ..

Прокурори просили суд здійснювати розгляд справи без участі обох неповнолітніх потерпілих, щоб запобігти повторному психологічному травмуванню дітей, котрі стали жертвами насильства зі сторони близької для них особи.

Адвокат ОСОБА_7 , котра здійснює представництво інтересів неповнолітніх потерпілих у кримінальному провадженні, підтримала позицію прокурорів, вважала за можливе призначити провадження до судового розгляду, здійснювати судовий розгляд у закритому судовому засіданні за участі прокурорів, представниці неповнолітніх потерпілих та їхнього законного представника, обвинуваченого та його захисника; клопотань щодо виклику свідків, щодо витребування певних речей чи документів у третіх осіб адвокатом заявлено не було.

Неповнолітні потерпілі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їхній законний представник ОСОБА_11 були належним чином повідомлені про дату, час та місце здійснення підготовчого засідання у справі (через законного представника дітей), для участі в засіданні не прибули. Законний представник дітей надала до суду заяву від 15.08.2025, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, клопотань про вчинення певних процесуальних дій, необхідних для підготовки справи до судового розгляду, законним представником не заявлено. З огляду на таке, на підставі ст. 325 КПК України суд враховує одностайну думку інших присутніх учасників кримінального провадження та здійснює підготовче засідання без участі неповнолітніх потерпілих осіб та їхнього законного представника.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти призначення провадження до розгляду та задоволення клопотання прокурорів, вважав за можливе призначити провадження до судового розгляду, здійснювати судовий розгляд у закритому судовому засіданні за участі прокурорів, законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_11 , їхнього представника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого та його захисника; клопотань щодо виклику свідків, щодо витребування певних речей чи документів у третіх осіб обвинуваченим заявлено не було.

Захисник адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію обвинуваченого, вважав за можливе призначити справу до судового розгляду в відкритому судовому засіданні, клопотань про вчинення певних процесуальних дій, необхідних для підготовки справи до судового розгляду, захисником не було заявлено.

2. Рішення суду щодо призначення справи до судового розгляду

Вислухавши думку присутніх учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000364 від 08.04.2025, додатки до обвинувального акта, колегія суддів дійшла таких висновків.

Обвинувальний акт до суду надійшов відповідно до вимог ст. 314 КПК України та за своїм змістом відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 293 КПК України до обвинувального акта додані розписки обвинуваченого, його захисника про отримання копії обвинувального акта й реєстру матеріалів досудового розслідування.

Кримінальне провадження підсудне (на підставі ухвали Волинського апеляційного суду від 07.07.2025 у справі № 165/2252/25) Іваничівському районному суду Волинської області.

Підстав для ухвалення процесуальних рішень, передбачених п. п. 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України, колегія суддів не вбачає.

З метою всебічності та повноти розгляду питання про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 122, ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, заявлене прокурорами клопотання про призначення судового розгляду підлягає задоволенню.

Оскільки окремі обвинувачення, висунуті ОСОБА_8 , стосується злочинів, за скоєння яких передбачено довічне позбавлення волі, під час підготовчого провадження у справі № 165/2252/25 судом відповідно до ч. 3 ст. 31 КПК України з достатньою повнотою було роз`яснено обвинуваченому його право заявити клопотання про здійснення розгляду справи у першій інстанції судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних. ОСОБА_8 не заявив клопотання про здійснення розгляду справи у першій інстанції судом присяжних. Відтак, суд у першій інстанції здійснює призначений судовий розгляд колегією у складі трьох суддів.

3. Щодо клопотання сторони обвинувачення про здійснення судового розгляду в режимі закритих судових засідань

Відповідно до ч.2 ст. 27 КПК України, за загальним правилом, кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Суд може ухвалити рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у випадках: якщо обвинуваченим є неповнолітній; розгляду справи про злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи; якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом; необхідності забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

У п.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2017 № 223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» висловлена позиція, згідно з якою суд у кожному окремому випадку має з`ясовувати необхідність здійснення судового провадження за участю неповнолітнього в закритому судовому засіданні як упродовж всього судового провадження, так і окремої його частини (ч.2 ст.27 КПК). Наведене відповідає міжнародним зобов`язанням України, передбаченим, зокрема, п.8 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила»), ст. 3,39 Конвенції ООН про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-XII), п.6,7,8,9 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», п.54 Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи «Про правосуддя, дружнє до дитини», прийнятих 17.11.2010, п.27,28 Керівних принципів ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів (Резолюція Ради з економічних і соціальних питань № 2005/20, 2005 р.), ст. 36 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (ратифікована з заявами Законом України від 20.06.2012 № 4988-VI).

З урахуванням того, що кримінальне провадження стосується вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості двох неповнолітніх осіб, існує необхідність запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя неповнолітніх осіб, колегія суддів вважає за необхідне подальший судовий розгляд справи здійснювати у режимі закритих судових засідань.

4. Щодо клопотання сторони обвинувачення про здійснення судового розгляду справи без участі неповнолітніх потерпілих

Відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження (ч.1 ст. 95 КПК України).

Отже, можливість судового розгляду кримінального провадження без участі неповнолітніх потерпілих зумовлюється можливістю за їхньої відсутності з`ясувати всі обставини справи. Адже показання потерпілих осіб є одним із процесуальних джерел доказів.

Водночас згідно зі ст. 349 КПК України визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження здійснюється судом вже після початку судового розгляду кримінального провадження. Тому на стадії підготовчого провадження у справі клопотання сторони обвинувачення є передчасним, колегія суддів вирішуватиме це питання після початку розгляду справи по суті та з`ясування, обміну сторін обвинувачення та захисту вступними промовами, з`ясування позиції сторін щодо можливості встановити фактичні обставини справи за відсутності потерпілих.

5. Щодо підготовки досудової доповіді у кримінальному провадженні

Крім того, згідно з вимогами ч. 5 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених КПК, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання, представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

ОСОБА_8 , серед іншого, висунуті обвинувачення у скоєнні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, за вчинення яких винній особі може бути призначена найвища міра покарання довічне ув`язнення. Отже, в розглядуваному випадку у суду відсутні передбачені законом підстави для надання уповноваженому органу з питань пробації доручення скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого.

6. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2025, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2025, ухвали Володимирського міського суду Волинської області від 03.07.2025 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 31.08.2025). На теперішній час розгляд судовий кримінальної справи № 165/2252/25 не розпочато.

Прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у підготовчому засіданні заявили клопотання про продовження ще на 60 днів строку дії раніше обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурори мотивують обґрунтованістю підозри ОСОБА_8 у скоєнні умисного нетяжкого злочину проти життя та здоров`я неповнолітніх осіб (ч.1 ст. 122 КК України), умисних особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості двох неповнолітніх осіб (ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч.6 ст. 153 КК України), необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, здійснювати протиправний вилив на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку прокурорів, обвинувачений під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. За твердженнями прокурорів, ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, характер скоєних ним діянь свідчить про систематичне сексуальне насильство з його боку щодо двох неповнолітніх доньок упродовж двох років. Крім того, обвинувачені та двоє неповнолітніх потерпілих перебувають у родинних зв`язках, мешкають за однією адресою, тож перебування ОСОБА_8 на волі здатне вплинути на подальші показання потерпілих та малолітнього свідка, котрі можуть бути надані під час судового розгляду справи.

Прокурори вважали необхідним продовжити застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

Представниця неповнолітніх потерпілих адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала розглядуване клопотання прокурорів, вважала за необхідне продовжити тримання ОСОБА_8 в умовах ізоляції від його неповнолітніх дітей з метою запобігання подальшому протиправному впливу на них з боку обвинуваченого та з метою недопущення подальшого психологічного травмування потерпілих.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти задоволення клопотання прокурорів щодо продовження строку тримання підсудного під вартою, остаточне вирішення цього питання залишив на розсуд суду.

Захисник адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію, висловлену його підзахисним, у вирішенні питання щодо продовження строку тримання підсудного під вартою ОСОБА_8 покладався на розсуд суду.

Розглядуване клопотання сторони обвинувачення колегія суддів вирішує таким чином.

За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

За змістом ч.3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відтак, убачається, що в межах підготовчого провадження (на підставі аналогії закону) є можливим ухвалення судом процесуального рішення про продовження строку дії запобіжного заходу.

Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі щодо ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу під час розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, варто виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_8 до скоєння умисного нетяжкого злочину проти життя та здоров`я неповнолітніх осіб, умисних особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості двох неповнолітніх осіб в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як убачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінальних правопорушень (зокрема, показання неповнолітніх потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновки судово - медичних експертиз, висновки судово психіатричних експертиз, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ). Однак ці докази мають бути досліджені судом на більш пізніх етапах судового розгляду кримінального провадження.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 органом досудового розслідування висунуті обвинувачення у скоєнні умисного нетяжкого злочину проти життя та здоров`я неповнолітніх осіб (ч.1 ст. 122 КК України), умисних особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості двох неповнолітніх осіб (ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч.6 ст. 153 КК України). За вчинення окремих з таких злочинів санкції відповідних статей Особливої частини КК України передбачають найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі винної особи.

Обвинувачений під впливом суворості можливих покарань за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадження в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

Відтак, прокурорами доведено існування щодо ОСОБА_8 ризику переховуватись від правосуддя.

Суд зазначає, що вплив на потерпілих у кримінальному провадженні може проявлятися в різних формах та в будь-якому випадку створює ризик тиску на учасника справи, що є підставою для застосування більш суворого запобіжного заходу до обвинуваченого. Такий вплив створює загрозу психологічного, морального або будь-якого іншого характеру для жертв злочинів. Практика Європейського суду з прав людини підтверджує обов`язок держави вживати ефективних заходів для захисту учасників процесу від будь-яких форм тиску чи впливу, в тому числі опосредкованого. Це означає, що держава має забезпечити безпеку та справедливість для всіх учасників судового, або будь-якого іншого процесу, де можливий тиск або вплив на їхню думку чи дії (рішення Суду у справі Ван Мехелен та інші проти Нідерландів (Van Mechelen and Others v. the Netherlands) від 23.04.1997, заяви № 21363/93, 21364/93, 21427/93, 22056/93).

Обвинувачений та двоє неповнолітніх потерпілих перебувають у родинних зв`язках, мешкають у приватному будинку за однією адресою, тож перебування ОСОБА_8 на волі здатне вплинути на подальші показання потерпілих та малолітнього свідка, котрі можуть бути надані під час судового розгляду справи та використані як джерела доказів винуватості підсудного. Вказані обставини з достатньою повнотою відображені у змісті обвинувального акта й не заперечуються стороною захисту.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009).

ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, характер інкримінованих йому діянь свідчить про систематичне сексуальне насильство з його боку щодо двох неповнолітніх доньок упродовж двох останніх років.

Отже, стороною обвинувачення доведено існування щодо ОСОБА_8 ризиків вчинити інше кримінальне правопорушення та здійснювати протиправний вплив та потерпілих і свідків у справі.

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_8 та неповнолітні потерпілі мешкають в одному житлі, перебування обвинуваченого в одному житловому приміщенні поряд з жертвами злочинів здатне призвести до подальшого психологічного травмування потерпілих, може становити потенційну небезпеку для дітей, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим.

Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень.

Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на теперішній час відсутні.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991 вказав, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria),заява № 33977/97, від 26.07.2001.

Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

За змістом ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_8 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого трьох ризиків з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування до обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою на строк 59 днів (без визначення розмірі застави).

Згідно з ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину (злочинів), вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, суд продовжує строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на строк 59 днів (без визначення розмірі застави).

Керуючись ст. 7,8, 131, 176, 177, 178, 194, 314,315, 316, 331 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000364 від 08.04.2025) за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 122, ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, прийняти до провадження Іваничівського районного суду Волинської області.

Призначити справу до судового розгляду у закритому судовому засіданні в приміщенні цього суду на 28.08.2025 на 12 год 45 хв. Суд у першій інстанції здійснює призначений судовий розгляд колегією у складі трьох суддів.

Про дату, час та місце здійснення призначеного судового засідання повідомити прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , законного представника малолітніх потерпілих осіб ОСОБА_11 , представницю малолітніх потерпілих осіб адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 ..

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 122, ч. 4 ст. 152, ч.6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, задовольнити.

Продовжити дію обраного щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, тобто з 18.08.2025 по 15.10.2025 включно.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для обвинуваченого) встановити до 15.10.2025 включно.

Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена (лише в частині продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою) на підставі п.1-1 ч.2 ст. 395 КПК України безпосередньо до Волинського апеляційного суду впродовж п`яти днів з дня її проголошення (для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення).

Повний текст цієї ухвали суду виготовлено в нарадчій кімнаті, проголошено, надано для ознайомлення учасникам кримінального провадження 21.08.2025 о 12 год 45 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3