Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/201/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.04.2025,

про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000149 від 22.01.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст.191, ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, про арешт майна,

інші учасники судового засідання:

прокурор - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисник - адвокат ОСОБА_8 ,

підозрювана ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000149.

В апеляційній скарзі прокурор Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання про арешт майна задовольнити.

Мотивує свої доводи тим, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_9 , розуміючи, що вона привласнила чужі грошові кошти в особливо великих розмірах, та передбачаючи негативні наслідки для себе у виді ймовірної втрати свого майна, внаслідок застосування кримінально-правових заходів, будь - то конфіскація майна, та/або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, вчинила дії, направлені на приховування майна.

Таким чином, підозрювана ОСОБА_9 після оголошення їй про підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та те, що нею завдано шкоди в особливо великих розмірах, з метою перешкоджання досягненню цілей кримінального провадження, діяла недобросовісно та 'зловживаючи правами, вчинила дії, спрямовані на недопущення звернення стягнення йа майно.

ОСОБА_9 , після внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0002021 від 18.07.2023, з якого було виділено кримінальне правопорушення, з присвоєнням номеру кримінального провадження 0000149, у якому ОСОБА_9 повідомлено про підозру, надходженні на адресу управління освіти Кропивницької міської ради ряду запитів про надання інформації та документів (від 21.07.2023,15.08.2023), а також тимчасових доступів до речей та документів у кримінальному провадженні (ухвала суду від 07.05.2024, тимчасові запити проведено 28.06.2024, 17.06.2024, 01.07.2024, ухвала суду від 16.08.2024, тимчасові доступ проведено 27.09.2024,02.10.2024), розуміючи свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності, пов`язаних із заволодінням бюджетними коштами, упродовж 2024 року відчужила на користь свого сина ОСОБА_10 шляхом укладання договорів дарування 9 земельних ділянок, квартиру, будинок.

Також, упродовж 2023 відчуджено транспортний засіб Audi Q5, 2018 року випуску.

Водночас, незважаючи на формальне відчуження майна, ОСОБА_9 продовжує ним користуватися.

На даний час, зберігається ризик подальшого приховування майна та його відчуження третіми особами, а тому існує необхідність накладення арешту на вищевказане майно та транспортні засоби.

За викладених обставин, вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує необхідність та підстави для накладення арешту на маййо ОСОБА_9 для запобігання можливості його приховування та відчуження, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та конфіскації майна як виду покарання.

Заслухавши доповідача, підозрювану ОСОБА_9 та в її інтересах адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурорів, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Кропивницьким районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції Кіровоградської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 22.01.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст.191, ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

ОСОБА_9 , 18.03.2025 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого у особливо великому розмірі, в умовах воєнного стану, організованою групою та службовому підробленні, тобто складання, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчинених у складі організованої групи, в якості виконавця, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27,ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, за що передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до клопотання прокурор просить накладсти арешт на майно ОСОБА_10 , яким фактично користується підозрювана ОСОБА_9 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000149.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За змістом пункту 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статі 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом частини шостої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Обґрунтовуючи у клопотанні підстави для накладення арешту на майно, власником яких є ОСОБА_10 , із позбавленням права на відчудження, розпорядження, прокурор у клопотанні посилався на запобігання можливості приховування та відчуження майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Разом з тим, як убачається зі змісту клопотання прокурора про арешт майна, матеріалів кримінального провадження, які долучені на обґрунтування клопотання, в рамках кримінального провадження №0000149 від 22.01.2025, а також доводів представника власника майна, ОСОБА_10 є власником майна на підставі укладення договору дарування.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_9 , упродовж 2024 року відчужила на користь свого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом укладення договорів дарування наступне нерухоме майно:

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, земельна ділянка кадастровий номер: :06:001:0258, площа (га): 2;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100; земельна ділянка кадастровий номер: :06:001:0259, площа (га): 2, набутий за договором дарування № 771, виданий 11.10.2024;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100; земельна ділянка кадастровий номер: :06:001:0257 площа (га): 2 набутий за договором дарування №768, виданий 11.10.2024;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100; земельна ділянка, кадастровий номер: :06:002:0157, площа (га): 2, набутий за договором дарування № 772, виданий 11.10.2024;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100; земельна ділянка кадастровий номер: :06:002:0147 площа (га): 2набутий за договором дарування №773, виданий 11.10.2024;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, земельна ділянка кадастровий номер: :06:002:0153, площа (га): 2набутий за договором дарування №769, виданий 11.10.2024;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 225, земельна ділянка кадастровий номер: :02:000:2701, площа (га): 0.12, цільове призначення: для індивідуального садівництва; Адреса: Кіровоградська обл., Кропивницький р., с/рада. Обознівська, "Металург" садове товариство, земельна ділянка 184 набутий за договором дарування №388, виданий 25.05.2024;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25, земельна ділянка кадастровий номер: :02:000:7065, площа (га): 0.12, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення Адреса: Кіровоградська обл., Кропивницький р., с/рада. Бережинська набутий за договором дарування, №392, виданий 25.05.2024;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; земельна ділянка кадастровий номер: :43:365:0036, площа (га): 0.1759, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) набутий за договором дарування, №386, виданий 25.05.2024;

Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, квартира, об`єкт житлової нерухомості: Адреса: Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вулиця Героїв-рятувальників, будинок 6, корп. 5, квартира 30, Номер обєкта в РПВН: 14227476Частка , згідно договору дарування №385, виданого 25.05.2024;

Реєстраційний номер майна: 23115157 Тип майна: будинок Адреса нерухомого майна: Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Бобринецький шлях, будинок 11 (м. Кіровоград, вулиця 40-річчя Перемоги, будинок 11)Частка , згідно договору дарування № 386, виданого 25.05.2024.

Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_10 , є сином ОСОБА_9 .

ОСОБА_10 не є обвинуваченим (чи підозрюваним, засудженим) в цьому кримінальному провадженні, також не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного. Отже, на майно третьої особи не може бути накладено арешт на підставі п.4 ч.2 ст.170 КК України.

Під час вчинення ОСОБА_9 дій повязаних на відчудження майна,остання не перебувала в статусі підозрюваної або обвинуваченої.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що прокурором у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено, що в арешті є потреба, оскільки відсутні докази того, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте у результаті вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям ст.98 КПК України, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або що вказані речі були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000149 від 22.01.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.5 ст.191, ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, не містять відомостей та даних, які б давали розумні підстави вважати, що майно може бути використане як докази у даному кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених вказаними статтями КК України.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, не містять відомостей, даних та обґрунтованих правових підстав, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт указаного в клопотанні майна, не доведено розумність та співмірність обмеження права власності у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, прокурором не доведено наявність ризиків, на які він посилається у клопотанні, що у разі незастосування заборони на відчуження, розпорядження та/або користування майном може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, як того передбачає ст.170 КПК України.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Крім того, звертаючись з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, прокурор не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до частини першої ст.173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених у клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена пунктом 1 частини другої ст.170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що зберігається ризик подальшого приховування майна та його відчуження третіми особами, а тому існує необхідність накладення арешту на вищевказане майно та транспортні засоби не спростовують правильність висновків слідчого судді, оскільки відомостей на підтвердження вказаних обставин матеріали клопотання не містять та прокурором під час апеляційного розгляду не надано.

Прокурором в судовому засіданні зазначено, що на момент вчинення правочинів щодо відчуження нерухомого майна підозрювана ОСОБА_9 не набула статусу підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, не доведено розумність та співмірність обмеження права власності у даному кримінальному провадженні, а також не доведено наявність ризиків, на які він посилається у клопотанні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.04.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000149 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2