Справа № 569/9419/17 Провадження №11-кп/802/252/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004699від 08 липня 2016 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Колодне, Тячівського району, Закарпатської області, громадянин України, раніше не судимий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України і йому призначено покарання за:

-ч. 2 ст. 342 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

-ч. 2 ст. 345 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишено без розгляду.

В С Т А Н О В И В

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, за таких обставин.

08 липня 2016 року близько 16:00, в ході проведення працівниками поліції обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , до вхідних дверей квартири підійшов ОСОБА_8 та з метою перешкоджання його проведення та недопущення працівників поліції до квартири, діючи умисно, вчинив активну фізичну протидію, що виразилось у тому, що він дістав з-під сорочки короткоствольну вогнепальну зброю пристрій (пістолет) моделі «ВІЙ» серійний номер НОМЕР_1 кал. 9 мм Р.А. та повідомив, що буде стріляти, направивши ствол пістолету в бік оперуповноваженого УЗЕ в Рівненській області ДЗЕ НП України майора поліції ОСОБА_7 чим створив небезпеку для життя працівника поліції.

Після чого ОСОБА_8 , діючи умисно, вчинив опір працівникові правоохоронного органу, що виразилось у тому, що він перешкоджав законному застосуванню фізичної сили оперуповноваженим ОСОБА_7 , який намагався забрати в нього пістолет, вступив у фізичну боротьбу із зазначеним працівником поліції, здійснюючи активну фізичну протидію останньому та під час боротьби здійснив чотири постріли з пістолету в різні напрямки.

Крім того, 08 липня 2016 року близько 16:00, ОСОБА_8 , перебуваючи у коридорі загального користування біля вищезазначеної квартири, з метою перешкоджання працівникові поліції виконувати свої службові обов`язки, під час вчинення опору працівникові правоохоронного органу, вагою тіла натиснув на лівий колінний суглоб ОСОБА_7 , унаслідок чого останній отримав тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У поданих на вирок суду першої інстанції апеляційних скаргах:

- прокурор та потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , правильність кваліфікації його дій та призначеного покарання, від якого він звільнений за закінченням строків давності, вважають вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , який безпідставно, без будь - якого обґрунтування, залишено без розгляду - незаконним. Доводять, що судом проігноровано положення ст. 128 КПК України, відповідно до яких цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, визначеними цим Кодексом, і при розгляді провадження установлено, що потерпілому ОСОБА_7 внаслідок отриманої травми заподіяно моральну шкоду, що залишилося без відповідної правової оцінки суду. Просять вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року в частині вирішення цивільного позову змінити і ухвалити рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 500 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає його ухваленим без належної оцінки усіх наявних у справі доказів, з формальним їх наведенням у вироку. На думку апелянта, у порушення ст. ст. 94, 374 КПК України, суд не навів переконливих доказів винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні, з точки зору їх належності та допустимості, і не дав відповідної оцінки законності зазначеної у вироку ухвали слідчого судді Березнівського районного суду Рівненської області від 06 липня 2016 року про надання дозволу на проведення обшуку, що призвело до ухвалення незаконного процесуального рішення, а також самій процедурі його проведення. Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_8 фактично та юридично захищав недоторканість орендованого приміщення адвокатської спілки, і такий його захист фактично зводився до пасивної поведінки. Першим на нього здійснив напад потерпілий ОСОБА_7 , який поклав та притиснув його до землі. Тому, спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим відбулось в умовах необхідної оборони за відсутності прямого умислу. Покликаючись на викладене, просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 скасувати, постановити ухвалу, якою кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень (злочинів), вчинення яких йому інкримінується та повторно дослідити докази, зазначені в апеляційні скарзі.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, міркування прокурора та потерпілого які, кожен окремо, підтримали подані ними апеляційні скарги, просили задовольнити, заперечивши апеляцію захисника, обвинуваченого та захисника, які подану ними апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, заперечили апеляції, подані прокурором та потерпілим, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. У ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Тобто рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Змістом оскаржуваного вироку стверджується, що судом першої інстанції зазначених вимог закону було дотримано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.

В ході розгляду матеріалів даного кримінального провадження, при оцінці здобутих стороною обвинувачення доказів, суд визнав доведеними фактичні обставини вчиненого, викладені у обвинувальному акті, і з таким його висновком погоджується колегія суддів.

Змістом оскаржуваного судового рішення стверджується, що ОСОБА_8 , будучи допитаним у суді першої інстанції, свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та зазначив, що 08 липня 2016 року прибув на місце проведення обшуку та побачив, як потерпілий ОСОБА_7 намагався залізним предметом відчинити двері квартири. ОСОБА_8 зауважив, що став перед вхідними дверима та заперечував аби працівники поліції розпочинали обшук до приїзду представників ради адвокатів Рівненської області. Працівники поліції, зокрема потерпілий, почали його відштовхувати від дверей, заламували руки. Тоді він дістав пістолет, зняв його із запобіжника та направивши його в землю, попередив, що буде стріляти. Потерпілий ОСОБА_7 відразу схопив його за руку, намагаючись забрати пістолет, при цьому, вагою тіла навалився на ОСОБА_8 таким чином, що він знаходився на колінах на підлозі, а потерпілий поверх його плечей. У процесі боротьби ОСОБА_8 було здійснено 1 чи 2 постріли в підлогу. Стверджував, що в ході боротьби не застосовував фізичної сили до потерпілого ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень не наносив.

Водночас, місцевий суд позицію обвинуваченого про невизнання ним винуватості оцінив критично, зазначивши, що його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень стверджується сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених судом.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який у суді показав, що 08 липня 2016 року близько 14:00 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та понятими, прибули на місце проведення обшуку. Через 15-20 хвилин, на сходинковий майданчик піднявся ОСОБА_8 та повідомив, що не дасть провести обшук і буде захищати житло. Після того як була зачитана ухвала суду, працівники МНС, домової служби та поліцейські рушили до дверей, ОСОБА_8 став спиною перед дверима квартири та повідомив, що нікого не пустить, діставши пістолет, перезарядив та направив в його сторону, кричав, що буде стріляти. Вживаючи заходів по обеззброєнню останнього, потерпілий схопив його за руку, у якій він тримав пістолет, направивши її в підлогу. Обвинувачений продовжував чинити опір, протидіяв спробам забрати пістолет, у той же час, нажимав на курок, здійснюючи постріли. В ході боротьби, вдалося положити ОСОБА_8 на підлогу та забрати пістолет із його рук. В результаті подолання опору, йому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді травми лівого коліна.

З показань свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 убачається, що вони як працівники поліції 08 липня 2016 року брали участь у проведенні обшуку квартири АДРЕСА_3 . І усі вони також підтвердили факт застосування зброї ОСОБА_8 , з метою перешкоджання проведення обшуку.

Аналогічні показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень надали свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які були очевидцями вказаних подій.

В основу свого рішення судом також покладено ряд письмових доказів, безпосередньо досліджених та оцінених судом, зокрема: заяву адвоката ОСОБА_18 від 08 липня 2016 року; протокол обшуку від 08 липня 2016 рок;, протокол огляду місця події від 08 липня 2016 рок;, дані, отримані в ході огляду відеозапису обставин вчинення кримінальних правопорушень, зафіксованих у протоколі перегляду відеозапису від 15 листопада 2016 року, протоколом огляду сайту в мережі Інтернет від 16 січня 2017 року; протоколами проведення слідчих експериментів з участю потерпілого ОСОБА_7 та свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 від 10 листопада 2016 року; витягом з наказу №75/0с від 08 квітня 2016 року; копією ухвали Березнівського районного суду Рівненської області від 06 липня 2016 року, дорученням начальника слідчого відділення Березнівського ВП в Рівненській області ОСОБА_19 від 08 липня 2016 року; висновком службового розслідування від 18 жовтня 2016 року; висновками судово-медичних експертиз № 965 від 07 вересня 2016 року та № 965/Д-1279 від 23 листопада 2016 року, які є науково - обґрунтованими і здобуті у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб.

Зіставивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, місцевий суд, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані протоколів слідчих дій, експертних висновків та інших письмових доказів є процесуальними джерелами доказів, і поклав їх в основу ухваленого рішення.

Поміж тим, оцінка достовірності цих доказів, ніким із учасників судового провадження, також не оспорюється.

При розгляді матеріалів даного кримінального провадження, судом із достатньою повнотою перевірено законність проведеного обшуку, у тому числі, ураховано і те, що згідно письмової заяви адвоката ОСОБА_18 від 08 липня 2026 року, він не мав претензій до працівників, в ході проведення вищеописаної слідчої (розшукової) дії, законність повноважень працівників УЗЕ в Рівненській області ДЗЕ НП України на її проведення, а також отримання потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у робочий час, безпосередньо, під час виконання ним службових обов`язків, у період проходження ним служби та при подоланні активного опору, що чинив обвинувачений, в обстановці, що склалась, відсутність реальної загрози життю обвинуваченого, тобто усі ті обставини, які мають важливий вплив на доведеність його винуватості у вчиненому.

Про доведеність факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України зроблено висновок і у постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року, за наслідками перегляду, у даній справі, у касаційному порядку, рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Стосовно доводів сторони захисту про відсутність у діях першого складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України через його пасивну поведінку та не вчинення будь-яких активних дій відносно потерпілого ОСОБА_7 , слід зазначити про таке.

Частина 2 цієї статті передбачає кримінальну відповідальність, зокрема за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Тобто, суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується виключно умисною формою вини.

Саме такий спосіб спричинення тілесних ушкоджень потерпілому інкримінується обвинуваченому.

Оцінюючи виниклу обставновку та, при цьому, беручи до уваги як першоджерело - дані отримані під час огляду судом першої інстанції відеозапису із місця події, колегія суддів бере до уваги поведінку обвинуваченого, який дістав з під сорочки пістолет та направив його в сторону потерпілого із фразами: «Я буду стріляти», «Я серйозно говорю, я буду стріляти». У подальшому, на відео чути чотири постріли та видно як ОСОБА_8 стоїть колінами на підлозі, нахилившись тулубом уперед, а над ним, спираючись на плечі обвинуваченого, на колінах стоїть потерпілий у такий спосіб, що його ліва нога знаходиться на підлозі під тулубом обвинуваченого. Водночас, потерпілий просить обвинуваченого: «Я тебе прошу відпусти пістолет».

Такий перебіг обставин вчиненого, «поза розумним» сумнівом виключає перебування обвинуваченого, життю та здоров`ю якого нічого не загрожувало, що він також безпосередньо підтвердив, при розгляді даної справи у суді першої інстанції, в умовах крайньої необхідності або ж необхідної оборони.

Водночас, при установленні форми вини, із якою діяв ОСОБА_8 , колегією суддів беруться до уваги вищеописане положення перебування потерпілого в ході фізичної сутички між ними, зокрема, розміщення його лівої ноги під тулубом ОСОБА_7 ; дані слідчого експерименту від 10 листопада 2016 року, в ході проведення якого потерпілий, при відтворенні дій, обстановки та обставин події повідомив, що під час боротьби з ОСОБА_8 у нього «вигнулася» ліва нога в області коліна…і він у цій області відчув різкий біль. Такий згиб відбувся, коли ОСОБА_8 , під час боротьби, здійснив різкий рух корпусом в його сторону, тобто фактично потерпілий впав на коліно під вагою тіла обвинуваченого; дані висновку судово-медичної експертизи № 965/Д-1279 від 23 листопада 2016 року, згідно яких, механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , не суперечить показам, наданих ним, при проведенні із його участю, слідчого експерименту.

У контексті наведеного, а також доводів апеляційної скарги захисника, законних підстав вважати поведінку обвинуваченого, у цій конкретній ситуації - пасивною, не виникає. З метою обеззброєння останнього, потерпілий змушений був застосувати стосовно обвинуваченого фізичну силу, і той спосіб, у який відбулось пошкодження лівого коліна ОСОБА_7 , є свідченням активних та умисних дій ОСОБА_8 , який продовжував чинити опір уже фізичного характеру.

Натомість, дії поліцейського були цілком необхідними та співмірними виниклій обстановці.

Тобто, поведінка, механізм та ступіть тяжкості спричинених потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень, відповідають обов`язковим ознакам складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та спростовують доводи апеляційної скарги захисника про їх відсутність у діях ОСОБА_8 .

У Постанові колегії суддів Верховного Суду у даній справі від 15 січня 2025 року, вказівки якого, у відповідності до положень ч. 2 ст. 439 КПК України, є обов`язковими для cуду апеляційної інстанції, при новому розгляді, йдеться про виклик та допит у суді першої інстанції свідків, показання яких у рішенні місцевого суд не відображені.

Через це, було вжито заходів для виклику свідка ОСОБА_20 , задля її безпосереднього допиту у апеляційному суді, яка на виклик суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила. У зв`язку із цим, а також наявністю достатнього та необхідного обсягу доказів у підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкроимінованих йому протиправних дій, апеляційний розгляд даного кримінального провадження проведено у її відсутності.

Поміж тим, убачаються достатньо умотивованими доводи прокурора та потерпілого щодо незаконності вироку суду в частині вирішення цивільного позову, шляхом його залишення без розгляду.

Так, у цьому кримінальному провадженні, потерпіла сторона, користуючись наданими їй процесуальним законом правами (ст. 56 КПК України) в особі громадянина ОСОБА_7 , під час судового провадження у суді першої інстанції, пред`явила цивільний позов, шляхом подачі позовної заяви про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у числі іншого, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову. При цьому виходячи із законодавчих положень, у своєму рішенні, суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування спричиненої шкоди.

Тоді як залишення цивільного позову без розгляду, можливе лише у випадках, передбачених ч. 3 ст. 129 КПК України (виправдання обвинуваченого) та ч. 1 ст. 326 КПК України (неприбуття цивільного позивача в судове засідання).

Натомість, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку не міститься жодних міркувань обов`язкових мотивів стосовно того, чому суд дійшов висновку про залишення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 без розгляду.

Наведене вище є очевидним свідченням неналежного виконання судом положень статей 370, 374 КПК України, при вирішенні цивільного позову, що також позбавляє колегію суддів можливості розгляду апеляційних скарг прокурора та потерпілого по суті.

Допущене судом першої інстанції вищезазначене порушення, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного процесуального судочинства та відповідно, часткового задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2022 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , шляхом залишення його без розгляду судом першої інстанції, скасувати та направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: