УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2025 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, Миколаївської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.07.2025 включно. Визначено розмір застави в розмірі ста п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 ( чотириста п`ятдесят чотири двісті) грн.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

обвинувачена: ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою зменшити визначений їй розмір застави.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченій ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.07.2025 включно. Визначено розмір застави в розмірі ста п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 ( чотириста п`ятдесят чотири двісті) грн.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необгрунтованою.

Зазначає, що визначений судом розмір застави є надто великим та не помірним для неї і її родини.

Стверджує, що розмір застави у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. забезпечить належне виконання нею процесуальних обов`язків і належну процесуальну поведінку.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва, відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 06.03.2025р., знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000390 від 02.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_12 у скоєні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.307, ч.ч.2, 3 ст.307 КК України; ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні було обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, які неодноразово продовжувалися.

Ухвалою суду від 18.03.2025, строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_5 було продовжено на 60 днів.

Прокурор звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченій ОСОБА_5 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , тому наразі запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою не видається за можливе, оскільки судовий розгляд продовжується.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000390 від 02.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_12 у скоєні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.307, ч.ч.2, 3 ст.307 КК України; ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченої, яка раніше судима, офіційно не працює, не має стабільного джерела доходу, якій органом досудового розслідування поставлено у вину вчинення значної кількості епізодів особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує їй в разі визнання винуватою у інкримінованому злочині, обвинувачена може переховуватись від суду.

Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Також наявним є ризик того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків з метою зміни показань, наданих на досудовому розслідуванні, оскільки знайома з ними.

Судом першої інстанції також було враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, пов`язаного зі збутом особливо небезпечних психотропних речовин, що передбачає наявність корисливого мотиву в її діях, дає підстави вважати, що вона може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризиків переховування обвинуваченою від суду, незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи на волі обвинувачена може вчинити інші злочини, тобто продовжити свою злочинну діяльність.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується обвинувачена, то на думку колегії, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави в розмірі ста п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 ( чотириста п`ятдесят чотири двісті) грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.

Так, при визначенні розміру застави стосовно обвинуваченої, судом було враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, обставини вчинення кримінального правопорушення, її майновий стан, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання нею процесуальних обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано продовжив обвинуваченій строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи обвинуваченої, повинен достатньою мірою гарантувати виконання нею процесуальних обов`язків, забезпечити її належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_5 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: