Справа № 1-25/11
Провадження № 1-в/740/135/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про визнання таким, що відбув покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 23.02.2011,

за участі сторін:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_3

встановив:

22.07.2025 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області звернувся захисник адвокат ОСОБА_4 про вирішення питання у порядку ст.537 КПК України відносно ОСОБА_3 , мотивуючи його тим, що ОСОБА_3 було засуджено вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.02.2011 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.393, ч.1,4 ст.70 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_3 відбував покарання в Кіровській виправній колонії так званого «ДНР». Згідно постанови Єнакієвського міського суду Донецької Народної Республіки від 22.06.2025 ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання по вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк з дня його фактичного звільнення з виправної колонії до закінчення строку 08 грудня 2016 року.

Зазначена постанова посвідчена печаткою так званою «Донецької народної республіки». Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_3 . Засуджений 23.02.2011 НІЖИНСЬКИЙ МС ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ Статті: 185 ч.2, 185 ч.3, 393 ч. 1, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України Вид основного покарання ПОЗБАВЛЕННЯ ВОЛІ строком на 6 років 6 місяців дод.покарання: КОНФІСКАЦІЯ МАЙНА Дата набрання законної сили 11.03.2011 ВІДОМОСТІ ПРО ЗВІЛЬНЕННЯ ДО МВС НЕ НАДХОДИЛИ. Відомості про розшук: ВІДСУТНІ.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 15.07.2025 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань: Повідомляємо, що згідно з інформацією, наданою державною установою «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 17.06.2010 по 20.05.2011 тримався в державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)». Був засуджений вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.02.2011 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.393, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України до 6 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 11.03.2011. ОСОБА_3 20.05.2011 вибув для подальшого відбування покарання з державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» до установи виконання покарань Донецької області. Додатково інформуємо, що місто Донецьк та Донецька область, де розташовані установи виконання покарань Донецької області, включено до Переліку територій України, тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309. Зв?язок з установами втрачено з 2014 року. Враховуючи викладене, надати інформацію стосовно дати звільнення після відбуття покарання ОСОБА_3 , не вбачається можливим.

Згідно відповіді ГУНП в Чернігівській області від 02.06.2025 року, внести відповідну інформацію щодо звільнення з місць позбавлення волі до масиву «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» не є можливим, оскільки вказаний територіальний суд не перебуває на підконтрольній території України.

Будь-які правочини чи рішення судових органів здійснені на окупованих територіях вважаються такими, що не мають законної сили на території України. Оскільки рішення суду «ДНР» не є чинним на території України, рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду у встановленому порядку.

Станом на 04.07.2025, до відповідних реєстрів не внесено інформації щодо відбування покарання та звільнення після відбутого покарання ОСОБА_3 , що в свою чергу призводить до відповідних негативних наслідків та обмеження прав заявника. При зверненні до правоохоронних органів - заявнику, було рекомендовано звернутися з суду відповідно до встановленого порядку.

Просив суд вирішити питання про визнання ОСОБА_3 таким, що станом на 22 липня 2015 року відбув покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.02.2011.

Засуджений ОСОБА_3 та захисник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримали.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував задоволенню клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до інструкції про взаємодію працівників прокуратури Донецької області, ГУМВС України в Донецькій області, УСБ України в Донецькій області, УДПтС України в Донецькій області, ГУ ДМС України в Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_2 при організації реєстрації, обліку та документування осіб, звільнених з установ виконання покарань, розташованих на територіях Донецької та Луганської областей, які тимчасово непідконтрольні українській владі, затвердженої управління МВС України в Донецькій області у взаємодії з Управлінням Служби Безпеки України в Донецькій області та Донецьким прикордонним загоном Державної прикордонної служби України, роз`яснюють норми діючого законодавства щодо порушення процедури звільнення від відбування покарання та пропонують особі звернутися до суду із заявою (форма Додаток 1) відповідно ст. 539 КПК України.

Також, відповідно до ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відсутність юридичного (легітимного) документа про звільнення особи від покарання (або відбуття ним покарання) є обґрунтованим сумнівом, який виник при виконанні вироку суду стосовно ОСОБА_3

гідно вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.02.2011 ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.393, ч.1,4 ст.70 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

У справі міститься довідка від 15.06.2011 №17/5373 про те, що ОСОБА_3 засуджений 23.02.2011 за ст.185ч.2, 185 ч.3, 393 ч.1, 70 ч.1, ч.4 КК України до 6 років 6 міс. позбавлення волі прибув для відбування покарання до ЗВК №97 Макіївки Донецької області 10.06.2011 (Т.2, а.к.п. 48).

Згідно постанови Єнакієвського міського суду донецької народної республіки від 22.06.2025 ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання по вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк з дня його фактичного звільнення з виправної колонії до закінчення строку 08 грудня 2016 року. Зазначена постанова посвідчена печаткою так званою «донецької народної республіки» (Т.2, а.к.п.73).

Відповідно до Рішення РНБО України від 04.11.2014, яке введено в дію Указом Президента №875/2014 від 14.11.2014, будь які органи, їх посадові особи, утворені та призначені за результатами так званих виборів від 02.11.2014, які проводилися в окремих районах Донецької та Луганської областей, є такими, що утворені, обрані, сформовані, призначені і діють усупереч Конституції та законам України.

Згідно з положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (в редакції на час звернення з клопотанням до суду), будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

ЄСПЛ послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів про звільнення ОСОБА_3 умовно-достроково з місця позбавлення волі, оскільки особа, яка відбувала покарання у виправній установі на тимчасово непідконтрольній Україні території, не повинна перебувати у стані невизначеності, водночас факт відбуття покарання тягне за собою інші правові наслідки, зокрема погашення судимості.

Судом встановлено і підтверджується належними доказами, що ОСОБА_3 засуджений 23.02.2011 за ст..185ч.2, 185 ч.3, 393 ч.1, 70 ч.1, ч.4 КК України до 6 років 6 місяці позбавлення волі прибув для відбування покарання до ЗВК №97 Макіївки Донецької області 10.06.2011. Станом на 22.06.2015, відповідно до вимог ст.81 КК України мав формальне право на умовно-дострокове звільнення від відбування подальшого покарання.

З урахуванням практики ЄСПЛ та за відсутності відомостей в інформаційних системах України про те, що ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання і перебуває у державному розшуку, суд вважає за можливе взяти до уваги інформацію у постанові від 22.06.2015 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 з місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.02.2011 на невідбутий строк з дня його фактичного звільнення з виправної колонії до закінчення строку 08 грудня 2016 рокута визнати засудженого таким, що повністю відбув покарання за цим вироком станом на 08.12.2016, тобто після закінчення строку, який дорівнює невідбутій частині покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.02.2011.

Таким чином клопотання захисника підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що станом на 08 грудня 2016 року повністю відбув покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2011 року.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1