ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2426/25 Справа № 205/6323/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000774 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 на вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 19 травня 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоний Маяк, Бериславського району, Херсонської області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, розлученого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , судимості не має,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Новокодацького районного суду м. Дніпра від 19 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні та Указом Президента України за №254/2023 від 01.05.2022, його продовжено строк дії з 05 години 30 хвилин 02 травня 2023 року на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення проти власності в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, 22.05.2023, близько 10:40 год., ОСОБА_7 знаходився за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив у руках ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung» A30S чорно кольору, який належить потерпілому.

В цей момент у ОСОБА_7 виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, визначивши вищезазначений мобільний телефон об`єктом свого кримінального протиправного посягання.

Одразу після цього, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, буд. 333, ОСОБА_7 , діючи відкрито, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, наблизився до ОСОБА_10 , наніс йому не менше трьох ударів кулаком: один в область обличчя, один в область грудної клітини та ще один по передпліччю, завдавши потерпілому таким чином тілесні ушкодження у вигляді двох синців - на верхній та нижній повіках правого ока в проекції зовнішнього кута, по передній та задній поверхні правої вушної раковини з переходом в завушну область відповідно; внутрішньо-шкірного крововиливу - по передній поверхні грудної клітини праворуч між середньо-ключичною та передньо-пахвовою лініями в проекції 7-го ребра; садна - по задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, які відповідно до висновку експерта №1534е відносяться до легких тілесних ушкоджень. Надалі, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпілий знаходиться в стані дезорієнтації та не виказує активної протидії, схопив своєю рукою його мобільний телефон, вирвав його з рук потерпілого, після чого, утримуючи викрадений мобільний телефон при собі, втік з місця вчинення кримінального правопорушення. Викраденим мобільним телефоном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду згідно висновку експерта №2461 на загальну суму 3012,50 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилається на незаконність вироку суду, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, захисник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам обвинуваченого стосовно дійсних обставин інкримінованих йому подій, зокрема щодо добровільної передачі йому потерпілим мобільного телефону в якості компенсації за бензопилу, який він в подальшому заклав до ломбарду. При цьому, захисник звертає увагу, що всі інші докази у цьому кримінальному провадженні підтверджують лише факт виявлення та вилучення мобільного телефону з ломбарду, а також його збуту обвинуваченим, чого останній не заперечував.

Прокурор також оскаржив вирок суду першої інстанції, однак 17 липня 2025 року від прокурора ОСОБА_11 надійшла заява про відмову від поданої ним апеляційної скарги, внаслідок чого, враховуючи думку учасників провадження, керуючись положеннями ст. 403 КПК України, апеляційний суд не переглядає рішення суду за вказаною апеляційною скаргою.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, та з підстав, викладених в ній, просили вирок суду першої інстанції скасувати.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданих апеляційних скарг.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, указані вимоги закону в ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, до таких висновків місцевий суд дійшов на підставі показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 а також письмовими доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 22.05.2023 року, протоколом огляду відеозапису від 24.05.2023 року з фототаблицею до нього, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_13 від 22.05.2023 року, висновком експерта №1534е від 26.05.2023 року, висновком експерта судової товарознавчої експертизи №2461 від 26.05.2023 року, зміст яких детально викладений у вироку суду.

Заслухавши вказаних осіб, місцевий суд дійшов висновку, що їх показання є достовірними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а тому можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. В ході перевірки матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що допит свідків було проведено з дотриманням положень статей 352 КПК України.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про належність, допустимість та достовірність зазначених доказів, які як кожен окремо так і в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту з приводу непричетності обвинуваченого до побиття потерпілого неспроможними та є аналогічними доводам в суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку та обґрунтовано відхилив їх, як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що така позиція сторони захисту спростовується сукупністю досліджених доказів, а саме показами свідків ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні переконливо, чітко та послідовно вказала, що до 22.05.2023 року до неї прибіг її сусід ОСОБА_10 , який їй повідомив, що його побив «Вітя-Вітя» і відібрав його мобільний телефон. При цьому, свідок ОСОБА_15 зазначила, що ОСОБА_10 прибіг до неї саме за допомогою, щоб зателефонувати своїй матері. Коли він зателефонував матері, він їй також повідомив, що його побив ОСОБА_16 і забрав його мобільний телефон, у зв`язку з чим просив мати повернутися додому якнайшвидше. В ході допиту свідок ОСОБА_15 уточнила, що під прізвиськом « ОСОБА_17 » вона має на увазі саме ОСОБА_18 , якого знає, як товариша ОСОБА_10 та спілкувалася з ним раніше.

Крім того, позиція обвинуваченого ОСОБА_7 спростовується показами свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні також пояснила, що коли вона 22.05.2023 року уходила з дому, вдома залишився її син ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , з яким вона також була знайома. При цьому, у її сина ОСОБА_10 , на момент її уходу з дома, ніяких тілесних ушкоджень не було. Проте, коли вона повернулася додому, після того, як зателефонував її син з чужого телефону, вона побачила на його обличчі сліди тілесних ушкоджень.

Суд апеляційної інстанції так як і суд першої інстанції також не знаходить підстав сумніватися у правдивості показів свідка ОСОБА_15 та достовірності показів свідка ОСОБА_12 , оскільки вони узгоджуються за змістом між собою та іншими дослідженими доказами, зокрема висновком експерта №1534е від 26.05.2023 року щодо наявності у гр. ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, давності їх виникнення та локалізації.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_12 спочатку намагалася заперечувати причетність ОСОБА_7 до пограбування її сина, зазначаючи, що їй невідомі обставини кримінального правопорушення. Проте, покази свідка ОСОБА_12 , в цій частині, були нелогічні та суперечливі, у зв`язку з чим вона не змогла логічно та переконливо відповісти на додаткові запитання сторін та суду, що змусило її змінити заздалегідь надуману позицію та дати достовірні покази, які узгоджуються з іншими дослідженими доказами. В той же час, при зміні своєї позиції під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначила, що неправдиві покази вона намагалася надавати в суді під час допиту за проханням матері ОСОБА_7 , яка її попросила перед судовим засіданням надати неправдиві покази з метою виправдання останнього від пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ні обвинувачений ні захисник не заперечували тих обставин, що ОСОБА_7 незаконно заволодів мобільним телефоном потерпілого та зокрема без права розпорядження ним здав його до ломбарду.

Водночас стороною захисту не надано суду жодних доказів на підтвердження того що потерпілий дійсно заклав до ломбарду належну обвинуваченому бензопилу та, що саме шляхом передачі обвинуваченому свого мобільного телефону намагався забезпечити повернення грошових коштів за неї.

Крім того, сама по собі позиція обвинуваченого з цього приводу не є сталою та послідовною, оскільки він то зазначав про те, що потерпілий надав йому свій мобільний телефон задля гарантування повернення бензопили, яку він викупить і віддасть обвинуваченому, то він зазначав про те, що з потерпілим вони домовилися про те, що мобільний телефон він віддає обвинуваеному саме для закладення його до ломбарду та повернення бензопили.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що така позиція сторони захисту є надумаю, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Перевіряючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК України, врахував обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який на день ухвалення вироку судимості не має, не має стійких соціальних зв`язків, неодружений, офіційно не працевлаштований, не має постійного місця проживання, постійно змінює своє фактичне місце проживання, на обліку у лікарів психіатра та лікаря нарколога не перебуває, його суб`єктивне ставлення до вчиненого ним діяння та його наслідків, зокрема, що вину у вчиненому діянні він не визнав, розкаяння не висловив, позитивних зрушень у своїй свідомості, відносно своєї поведінки не демонструє, посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який переховувався від суду, що призвело до необхідності оголошення його у розшук, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність тієї, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, та дійшов законного та обгрутованого висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, з його реальним відбуванням, яке відповідає принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а відтак вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новокодацького районного суду м. Дніпра від 19 травня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, з часу вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4