ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/970/25 Справа № 204/4725/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001065 за апеляційною скаргою прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, одруженого, який має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого ТОВ «Авангард охорона», начальник охорони, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта вища, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо, визнано невинуватими в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України (згідно зміненої редакції обвинувального акта від 01 серпня 2022 року) та виправдано їх на підставі п. 2) ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими.

Крім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Формулювання зміненого прокурором обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 згідно ст. 338 КПК України:

« ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , наказом № 1 від 07.11.2015 Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області призначений на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Чечелівського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області. Має спеціальне звання старшого лейтенанта поліції.

Виконуючи свої службові обов`язки ОСОБА_8 , керуючись у своїй діяльності Законом України «Про Національну поліцію», відповідно до якого завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: охорони інтересів суспільства і держави: протидії злочинності (п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 2 Закону); як поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п. 1 ч. 1 ст. 18); відповідно до завдань припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 23) тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-ХІІ від 12.12.1993 ограни внутрішніх справ є правоохоронними органами.

Таким чином, виходячи із обсягу наявних прав і обов`язків, постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій органів внутрішніх справ, тобто є службовою особою правоохоронного органу.

Проте ОСОБА_8 свої повноваження поліцейського у період з грудня 2016 по лютий 2017 використав у злочинних цілях, вчиняв умисні злочини у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 через досвід роботи в органах внутрішніх справ достовірно був обізнаний, що: - відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15.02.1995 протидію незаконному обігу наркотичних засобів здійснюють Міністерство внутрішніх справ України та інші органи влади; - згідно вимог ст. 6 цього Закону наркотичні засоби, що знаходяться в незаконному обігу, а також обладнання, яке використовується для їх незаконного виготовлення, підлягають конфіскації у встановленому законом порядку; - постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» № 770 від 06.05.2000 метамфетамін віднесений до списку 2 таблиці 2 до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Однак, в грудні 2016, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_8 з ОСОБА_7 виник єдиний, спільний, прямий злочинний умисел, направлений на збут психотропних речовини жителям міста Дніпра, які вживають наркотичні засоби та психотропні речовини, та є залежними від них, з метою спонукання останніх до співпраці у формі надання необхідної інформації, вчинення певних дій, визнання вини у вчиненні злочинів, які ними насправді не вчинялись, для штучного створення показників в роботі, а саме покращення стану розкриттям кримінальних правопорушень в сфері незаконного обігу наркотичної речовини, в сфері незаконного поводження із зброєю та боєприпасами на території Чечелівського району міста Дніпра.

З метою реалізації єдиного, прямого злочинного умислу, направленого на збут наркотичної речовини жителям міста Дніпра, всупереч вимог ст. 2, ч. 1 ст. 12. ч. 1 ст. 15, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національно полінію», ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за винагороду у вигляді отримання від нього наркотичної речовини, знаходити осіб, які зможуть зізнатись у скоєнні злочину в сфері незаконного обігу наркотичної речовини, а також у в сфері незаконного поводження із зброєю та боєприпасами або вибуховими речовинами.

Так, ОСОБА_8 , діючи з єдиним прямим умислом, направленим на збут психотропних речовини та штучного створення показників в роботі у невстановленому слідством місці та в невстановлений час, приблизно в грудні 2016 році, у невстановленої особи придбав один медичний шприц об`ємом 2,5 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка є психотропною речовиною обіг якої обмежено - метамфетаміном, який в подальшому зберігав та перевозив в автомобілі марки «Део-Нексія» з метою збуту.

Після чого, 06.12.2016 ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_7 , реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел направлений, на збут психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін, на автомобілі марки «Део-Нексія» прибули до ринку «Славянський», розташованого за адресою: вул. Курчатова, буд. 1, м. Дніпро, де з метою спонукання ОСОБА_14 до співпраці для штучного створення показників своєї роботи, збули йому один медичний шприц об`ємом 2.5 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 27 від 11.01.2017 є психотропною речовиною обіг якої обмежено - метамфетаміном, масою 0,004 г.

Крім того, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, в невстановленому місці та невстановленої особи повторно придбав один медичний шприц об`ємом 2 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка є психотропною речовиною обіг якої обмежено - метамфетаміном, який в подальшому зберігав та перевозив в автомобілі марки «Шкода Октавія» з метою збуту.

Після чого, 14.02.2017 ОСОБА_8 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на збут психотропної речовини обіг якої обмежено - метамфетаміну, діючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_7 , повторно о 11:15 годині 14.02.2017, перебуваючи за адресою: вул. Робоча, буд. 3Б, м. Дніпро, з метою спонукання ОСОБА_14 до співпраці для штучного створення показників своєї роботи, збули йому один шприц об`ємом 2 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 7-219 від 06.03.2017 є психотропною речовиною обіг якої обмежено - метамфетаміном, маса якого складає 0,039 г.

Таким чином, ОСОБА_8 , в порушення вимог ст. 2, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 15, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», діючи з єдиним злочинним умислом 06.12.2016, 23.12.2016, 18.01.2017 та 14.02.2017, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_7 , збув ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , психотропну речовину - метамфетамін, обіг якого обмежений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» (таблиця 2, список №2)».

Вказані умисні дії ОСОБА_8 , що виразилося у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та збуті психотропних речовин, вчинених за попередньою змовою групою осіб, повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Формулювання зміненого прокурором обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_7 згідно ст. 338 КПК України:

« ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , наказом № 1 від 07.11.2015 Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області призначений на посаду оперуповноваженого Сектору кримінальної поліції Чечелівського відділу поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області. Має спеціальне звання старшого лейтенанта поліції.

Виконуючи свої службові обов`язки ОСОБА_7 у свій діяльності керуючись у своїй діяльності Законом України «Про Національну поліцію», відповідно до якого завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: охорони інтересів суспільства і держави; протидії злочинності (п.п. 2, З ч. 1 ст. 2 Закону); як поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п. 1 ч. 1 ст. 18); відповідно до завдань припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення (п. З ч. 1 ст. 23) тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-ХІІ від 12.12.1993, ограни внутрішніх справ є правоохоронними органами.

Таким чином, виходячи із обсягу наявних прав і обов`язків, постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій органів внутрішніх справ, тобто є службовою особою правоохоронного органу.

Проте ОСОБА_7 свої повноваження поліцейського у січні та лютому 2017 року використав у злочинних цілях, вчинив умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 через досвід роботи в органах внутрішніх справ достовірно був обізнаний, що: - відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» № 62/95-ВР від 15.02.1995 протидію незаконному обігу наркотичних засобів здійснюють Міністерство внутрішніх справ України та інші органи влади; - згідно вимог ст. 6 цього Закону наркотичні засоби, що знаходяться в незаконному обігу, а також обладнання, яке використовується для їх незаконного виготовлення, підлягають конфіскації у встановленому законом порядку; - Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» № 770 від 06.05.2000 метамфетамін віднесений до списку 2 таблиці 2 до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Однак, у ОСОБА_7 впродовж грудня 2016 року, січня та лютого 2017 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, виник єдиний прямий злочинний умисел, направлений на збут наркотичної речовини жителям міста Дніпро, з метою штучного створення показника в роботі, пов`язаного із ефективним розкриттям кримінальних правопорушень в сфері незаконного обігу наркотичної речовини, а також у сфері незаконного поводження із зброєю та боєприпасами або вибуховими речовинами, шляхом збуту наркотичної речовини особам, які за винагороду у вигляді отримання від ОСОБА_7 наркотичної речовини зізнаються в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 309, 263 КК України, до якого насправді не мають відношення, тим самим оговорюючи себе створить штучний показник в роботі ОСОБА_7 щодо ефективного розкриття кримінальних правопорушень зазначеної категорії.

З метою реалізації єдиного, прямого злочинного умислу, направленого на збут наркотичної речовини жителям міста Дніпра, всупереч вимог ст. 2, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 15, ст. 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», запропонував ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності останніх, за винагороду у вигляді отримання від нього наркотичної речовини, знаходити осіб, які зможуть зізнатись у скоєнні злочину в сфері незаконного обігу наркотичної речовини, а також у сфері незаконного поводження із зброєю та боєприпасами або вибуховими речовинами.

Так, ОСОБА_7 , діючи з єдиним прямим умисно, направленою на збут наркотичної речовини та штучного створення показника в роботі у невстановлених слідством місці та в невстановлений час, орієнтовно в грудні 2016 році, у невстановленої особи придбав один медичний шприц об`ємом 2,5 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка є психотропною речовиною обіг якої обмежено - метамфетаміном, який в подальшому зберігав та перевозив в автомобілі марки «Део-Нексія» з метою збуту.

Після чого, 06.12.2016 ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 разом на автомобілі марки «Део-Нексія», діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на збут психотропної речовини обіг якої обмежено - метамфетаміну, біля ринку «Славянський», розташований за адресою: вул. Курчатова 1, м. Дніпро спільно, збули ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності останніх, вищезазначений один медичний шприц об`ємом 2,5 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 27 від 11.01.2017 є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, масою 0,004 г.

Таким чином, ОСОБА_7 приблизно 06.12.2016 у порушення вимог ст. 2. ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 15, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», діючи з єдиним умисно, у невстановленому місці та невстановлений час з метою збуту незаконно придбав, зберігав при собі, перевіз до ринку «Славянський», розташований по вулиці Курчатова 1, м. Дніпро, діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_8 збув психотропну речовину - метамфітамін масою 0,004 г, обіг якого обмежений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» (Таблиця 2, список № 2).

Окрім того, ОСОБА_7 продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, у невстановленому слідством місці та в невстановлений час, орієнтовно в грудні 2016 році, у невстановленої особи придбав з метою збуту медичний шприц об`ємом 2,5 мл, який був заповнений рідиною світлого-жовтого кольору, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном.

Після чого, 23.12.2016 ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на збут психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін, діючи повторно, 23.12.2016 приблизно о 17.15 годин в службовому кабінеті, розташованому в приміщенні Чечелівського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області за адресою: вул. Павлова, 3/5, м. Дніпро, збув ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності, один медичний шприц об`ємом 2,5 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 1820 від 10.01.2017 є психотропною речовиною обіг якої обмежено метамфетаміном, маса якої складає 0,004 г.

Таким чином, ОСОБА_7 , приблизно о 17:15 годині 23.12.2016 в порушення вимог ст. 2, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 15, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 2. п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», умисно, у невстановленому місці та невстановлений час, з метою збуту незаконно придбав та зберігав при собі психотропну речовину - метамфетамін масою 0,004 г., обіг якого обмежений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» (Таблиця 2, список № 2), яку в подальшому спільно із невстановленою слідством особою за адресою пр. Пушкіна 77, м. Дніпро, спільно збули ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності.

Окрім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на збут наркотичної речовини, у невстановленому слідством місці та в невстановлений час, орієнтовно в січні 2017 році, у невстановленої особи придбав з метою збуту медичний шприц об`ємом 5 мл, який був заповнений рідиною світлого кольору, яка є психотропною речовиною обіг якої обмежено - метамфетаміном.

Після чого, 18.01.2017 ОСОБА_7 реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на збут психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетаміну, діючи за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, о 15:55 годині 18.01.2017 за адресою: пр. Пушкіна, буд. 77, м. Дніпро, збув ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності останніх, один медичний шприц об`ємом 5 мл, який був заповнений рідиною світлого кольору, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 7-98 від 01.02.2017 є психотропною речовиною обіг якої обмежено - метамфетаміном, маса якої складає 0,026 г.

Таким чином, ОСОБА_7 , приблизно о 15:55 годині, 18.01.2017 у порушення вимог ст. 2, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 15. ст.ст. 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», діючи з єдиним умислом, у невстановленому місці та невстановлений час, з метою збуту незаконно придбав, зберігав при собі, психотропну речовину - метамфетамін масою 0,026 г., обіг якого обмежений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» (таблиця 2, список № 2), яку в подальшому спільно із невстановленою слідством особою, за адресою пр. Пушкіна, буд. 77, м. Дніпро, спільно збули ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності останніх.

Крім того, ОСОБА_8 , діючи з єдиним злочинним умислом, в невстановленому місці та невстановленої особи повторно придбав один медичний шприц об`ємом 2 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетаміном, який в подальшому зберігав та перевозив в автомобілі марки «Шкода Октавія» з метою збуту.

Після чого, 14.02.2017 ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на збут психотропної речовини, обіг якої обмежено метамфетаміну, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 повторно о 11:15 годині 14.02.2017 за адресою: АДРЕСА_4 спільно збули ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності останніх, один медичний шприц об`ємом 2 мл, який був заповнений рідиною світло-жовтого кольору, яка відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 7-219 від 06.03.2017 є психотропною речовиною обіг якої обмежено - метамфетаміном, маса якого складає 0,039 г.

Таким чином, ОСОБА_8 приблизно о 11:15 годині 14.02.2017, в порушення вимог ст. 2, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 15, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», діючи з єдиним злочинним умислом з ОСОБА_7 , у невстановленому місці та в невстановлений час, з метою збуту незаконно придбав, зберігав при собі, а потім перевіз до вулиці Робочої, буд. 3Б, м. Дніпро, та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 спільно збув ОСОБА_14 , який діяв на той час з відома та під контролем прокуратури Дніпропетровської області з метою викриття незаконної діяльності останніх, психотропну речовину метамфетамін масою 0,039 г., обіг якого обмежений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» (таблиця 2, список №2)».

Умисні дії ОСОБА_7 , що виразилося у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та збуті психотропних речовин, вчинені за попередньою змовою групою осіб, повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому майна;

Запобіжний захід у вигляді застави змінити на тримання під вартою до набрання вироку законної сили.

Стягнути з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на користь держави судові витрати у сумі 16317,4 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На переконання прокурора винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повністю доведено зібраними під час досудового розслідування доказами, які надавалися для дослідження суду з боку сторони обвинувачення прокурором, проте суд першої інстанції не взяв їх до уваги та ряд доказів безпідставно визнав недопустимими і тому дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що виходячи з протоколу допиту свідка ОСОБА_14 психотропну речовину працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , надавали йому не в обмін на грошові кошти, і не безоплатно, а у відповідь на послугу з підшукання наркотично-залежних осіб, які 6 могли взяти на себе кримінальну відповідальність за кримінальні правопорушення, які вони не вчиняли, з метою нарощування показників ефективності роботи вищевказаних працівників поліції, у зв`язку з цим при проведення негласних слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні не могли бути використані заздалегідь ідентифіковані (помічені) засоби у вигляді грошових коштів, а необхідно було створити певні умови для отримання психотропних речовин, а саме для вищевказаних працівників поліції підшукати осіб, які могли взяти на себе кримінальну відповідальність, тобто необхідно було провести спеціальний слідчий експеримент.

Разом з цим, прокурор зазначає, що в ст. 271 КПК України не передбачено окремо такі форми як слідчий експеримент та спеціальний слідчий експеримент, а тому є очевидним, в даному випадку, що зазначаючи в постанові прокурора від 15.12.2016 про проведення слідчого експерименту, ним малося на увазі саме спеціальний слідчий експеримент, тому, на думку сторони обвинувачення, даний недолік не є суттєвим і таким що дає підстави визнати похідні від цієї постанови протоколи як недопустимі докази.

Також прокурор посилається на те, що мотивом визнання доказів в даному кримінальному провадженні недопустимими є думка суду про те, що було порушено вимоги ст. 214 КПК щодо внесення відомостей до ЄРДР за кожним з епізодів збуту психотропної речовини як окремого кримінального провадження. Водночас прокурор звертає увагу на те, що в даному випадку всі докази в цьому кримінальному провадженні отримані в передбаченому КПК України порядку та спосіб, а саме в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про які було внесено 06.12.2016 за №0001065.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 409 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження виправдувальний вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом на підставі ст. 420 КПК України свого вироку.

При ухваленні судом апеляційної інстанції свого вироку при призначенні покарання у відповідності до ст. 65 КК України слід врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, які за ст. 12 КК України класифікуються як тяжкий злочин, особу кожного обвинуваченого, які на момент вчинення злочинів були працівниками правоохоронного органу та були покликані державною на виявлення та розкриття злочинів, раніше не судимі, характеризуються позитивно, відсутність при цьому обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, обвинувачені не визнали своєї винуватості у інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, незважаючи на її доведення у ході досудового розслідування, що вказує на відсутність будь-якого каяття щодо вчиненого злочину, негативні моральні якості обвинувачених, нехтування останнім основами національної безпеки України, чим підвищується суспільна небезпека їх як осіб.

Крім того, прокурор посилається на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які на його думку виразилися в тому, що в журналах судових засідань від 11.06.2021, 24.06.2021, 01.12.2021, 06.12.2021, 18.01.2022 відсутні підписи секретаря судового засідання, що тягне за собою їх недійсність та є підставою для скасування вироку суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, мотивуючи законністю і обґрунтованістю судового рішення.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції скасувати із зазначених в апеляційній скарзі мотивів та ухвалити власний вирок, яким обвинувачених визнати винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та призначити покарання у відповідності до санкції ч. 2 ст. 307 КК України.

Обвинувачені та їх захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись та її безпідставність та необґрунтованість, а тому просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, відповідно до якої законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, встановлених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, як на підставу своїх вимог посилається на незаконність ухваленого вироку суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підтвердження своєї позиції щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог КПК, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, яке прокурор обґрунтував тим, що, в його апеляційній скарзі йдеться про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Частиною 3 ст. 404 КПК визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень під час їх дослідження.

Разом з цим, згідно положень ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли апеляційний суд скасовує виправдувальний і постановляє обвинувальний вирок, цей принцип висуває більш суворі вимоги, ніж у разі скасування чи зміни обвинувального вироку, оскільки в такому випадку висновок про винуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд, щоб переконатися, що особу не буде засуджено свавільно.

Виходячи з усталеною судової практики Верховного Суду, викладеної в постановах від 05 липня 2018 року в справі №164/1509/15-к, 05 вересня 2018 року у справі № 751/5552/14, наведене вище не означає, що положення ст. 23 КПК необхідно розглядати як такі, що автоматично висувають вимогу про нове дослідження доказів у суді апеляційної інстанції кожного разу, коли мова йде про скасування виправдувального вироку.

Якщо апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) є обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

При цьому, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (кожний доказ як окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Таким чином за змістом положень ч. 3 ст. 404 КПК України повторне дослідження доказів в суді апеляційної інстанції здійснюється за клопотанням учасників судового провадження за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

Вказане також узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 16 березня 2021 року в справі № 154/2975/17, від 21 грудня 2022 року в справі № 759/5737/17, від 28 червня 2023 року у справі № 210/4031/17, згідно якої сам по собі факт незгоди прокурора з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді. За відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального провадження.

Однак, прокурор, заявляючи клопотання про повторне повне дослідження всіх доказів, досліджених в суді першої інстанції, не навів у своєму клопотанні та не зміг пояснити колегії суддів чому він вважає, що докази, які досліджені судом першої інстанції були досліджені неповно або з порушенням. В той же, час заявлючи вказане клопотання прокурор фактично лише перелічив докази, які були дослідженні судом першої інстанції.

Отже, враховуючи обставини дослідження вказаних доказів судом першої інстанції, а також того, що прокурором в заявленому клопотанні не порушується питання про неповноту дослідження або про порушення під час дослідження письмових доказів, що він підтвердив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для їх повторного дослідження.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

В той же час, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині обмежуються повторним викладом формулювання обвинувачення, переліченням досліджених судом доказів сторони обвинувачення та власним висновком прокурора про безпідставність визнання таких доказів недопустимим, що на його думку, вплинуло на правильність висновків суду.

Однак, колегія суддів, перевіривши висновки суду першої інстанції щодо невинуватості обвинувачених та недопустимості доказів, вважає їх такими, що знайшли своє повне підтвердження під час розгляду апеляційної скарги прокурора з огляду на таке.

Як видно з оскарженого вироку, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ставилось у провину вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами злочинної діяльності від 06.12.2016, 23.12.2016, 18.01.2017 та 14.02.2017.

Роблячи висновок про недоведеність стороною обвинувачення, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом від 06.12.2016 вчинено обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив про недотримання стороною обвинувачення належної правової процедури, проведення слідчих дій до внесення відомостей в ЄРДР та, як наслідок, про недопустимість таких доказів, а також інших доказів за правовою доктриною «отруйного дерева».

Так, суд першої інстанції, зазначив, що відомості про злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом від 06.12.2016, відносно співробітників правоохоронного органу, які, діючи за попередньою змовою, незаконно зберігали, перевозили з метою збуту та незаконно збували наркотичні засоби, психотропні речовини наркозалежним особам на території Дніпропетровської області, вперше було внесено слідчим прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_17 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001065 о 19:15 годині 06.12.2016, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В той же час особистий огляд свідка ОСОБА_14 , вилучення у нього медичного шприца об`ємом 2,5 мл. з наркотичними засобами, які нібито передали йому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мало місце в період часу з 18 год. 16 хв. до 18 год. 48 хв., тобто до внесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, та оскільки зазначена слідча дія не входить до виключного переліку слідчих дій, визначених ч. 3 ст. 214 КПК України, які можуть здійснюватись до внесення відомостей в ЄРДР, суд дійшов до обґрунтованого та законного висновку про недопустимість вказаного доказу.

За результатами отримання вищевказаного недопустимого доказу, стороною обвинувачення було отримано інші докази, а саме протокол освідування особи від 13.12.2016, висновок експерта № 27 від 11.01.2017, висновок експерта № 341 від 06.01.2017, які були покладені в основу доведення винуватості обвинувачених.

Так, відповідно доктрини «плодів отруєного дерева» недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими. Тобто слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому (рішення у справі «Хан проти Сполученого Королівства» від 12 травня 2000 року, заява № 35394/97).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку і з такими висновками погоджується й апеляційний суд, про застосування правової доктрини «плодів отруйного дерева» та окрім вказаних доказів, також визнав недопустимим й покази допитаного в суді свідка ОСОБА_14 за епізодом злочину від 06.12.2016 та покази допитаних в суді свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які залучались понятими 06.12.2016 під час вилучення у ОСОБА_14 медичного шприца із вмістом.

Аналогічні висновки викладені у постанові ККС ВС від 05.03.2025 у справі №727/1506/23.

При цьому, колегія суддів наголошує також й на тому, що апеляційна скарга прокурора не містить будь-яких доводів на спростування правильності висновків суду в цій частині, а, як зазначалось вище, обмежується повторним викладенням фактичних обставин справи за цим епізодом та твердженням про неправильність висновків суду без наявності будь-яких мотивів цьому.

Мотивами для виправдання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами злочинної діяльності від 23.12.2016, 18.01.2017 та 14.02.2017 стали порушення процесуального порядку отримання доказів, зокрема доказів отриманих внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових дій) та невнесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по новим епізодам злочинної діяльності від 23.12.2016 та від 14.02.2017.

Зокрема, суд першої інстанції, з посиланням на релевантну практику Верховного Суду вказав, що відомості за епізодом від 23.12.2016 щодо повторного придбання, зберігання з метою збуту та збуту ОСОБА_7 та відомості за епізодом від 14.02.2017 щодо повторного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та збуту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою психотропної речовини взагалі не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що й стало процесуальною підставою для визнання усіх доказів, зібраних за даними епізодами злочинної діяльності недопустимим.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 23.01.2025 у справі №759/7753/22 вказав наступне: «Верховний Суд, переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, неодноразово наголошував на тому, що застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя задля досягнення мети і вирішення його завдань, визначених приписами ст. 2 КПК (наприклад, постанова ККС у справі № 161/1921/20 (провадження № 51-3024км22)). Дотримання встановленої правової процедури означає, що дії уповноважених суб`єктів мають відповідати вимогам закону, вони мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед слідчим чи прокурором на певному етапі досудового розслідування. Дотримання належної правової процедури забезпечує відповідність кримінального провадження стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, реалізацію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цілей і вирішення завдань кримінального провадження.

Частина 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми кримінального процесуального права, визначені в статтях 214, 217, 246, 271 КПК, є імперативними з абсолютно і недвозначно визначеними вимогами до порядку здійснення кримінального провадження. Вони чітко і категорично регламентують поведінку учасників кримінальних процесуальних відносин і не підлягають розширеному тлумаченню щодо повноважень і компетенції осіб, які діють від імені держави під час притягнення до кримінальної відповідальності. Таке врегулювання не залишає особі, яка застосовує ці норми, можливостей для вільного розсуду, а їх неправильне застосування призводить до того, що провадження здійснюється всупереч вимогам КПК неповноважною особою, тобто до порушення встановленого законом порядку.

Процесуальні наслідки, визначені в ч. 8 ст. 223 КПК у разі проведення СРД після закінчення строків досудового розслідування, у системному взаємозв`язку з положеннями ч. 3 ст. 214 КПК недвозначно вказують на те, що недійсними є СРД, вчинені до внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а встановлені внаслідок них докази є недопустимими (за виключенням випадків, визначених у ч. 3 ст. 214 вказаного Кодексу).

Визнання доказу недопустимим є процесуальним наслідком недотримання, зокрема, порядку здійснення кримінального провадження.

Отже, оскільки обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами від 23.12.2016 та від 14.02.2017 та оскільки правова кваліфікація їх дій мають особливо кваліфікуючу ознаку «повторно», орган досудового розслідування безпосередньо після їх виявлення зобов`язаний був внести відповідні відомості у ЄРДР та розпочати кримінальне провадження з цим фактом, яке, в подальшому, могло бути в об`єднане провадження з первісним кримінальним провадженням №0001065 від 06.12.2016.

З огляду на ту обставину, що органом досудового розслідування не були виконані імперативні вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недотримання органом досудового розслідування належної правової процедури в цій частині та, як наслідок, про недопустимість отримання доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами від 23.12.2016 та від 14.02.2017.

Контроль за вчиненням злочину щодо двох окремих злочинів (за відсутності в органу досудового розслідування відомостей про наявність ознак продовжуваного або триваючого злочину та єдиного умислу щодо вчинюваних діянь), кожен із яких, на переконання слідчого, прокурора, містить ознаки самостійного одиничного злочину, які лише за правилами їх юридичної оцінки кваліфікуються за відповідною частиною ст. 307 КК («розірвана» повторність тотожних злочинів), повинен здійснюватися на підставі окремої постанови прокурора щодо кожного злочину. Здійснення в цьому випадку контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки щодо фіксування двох самостійних тотожних злочинів, кожен із яких кваліфікується за відповідною частиною ст. 307 КК, на підставі однієї постанови прокурора є здійсненням негласної слідчої (розшукової) дії щодо виявлення і фіксації другого злочину без належної процесуальної підстави, що за приписами ч. 2 ст. 86 КПК є безумовною підставою визнання доказів недопустимими. (Постанова ККС ВС від 22.03.2023 у справі №161/1921/20).

Відтак, з огляду на сталу практику Верховного Суду, колегія суддів погоджується й з висновками суду першої інстанції про відсутність процесуальних повноважень у органу досудового розслідування на проведення НСРД, а саме проведення контролю за вчиненням злочину на підставі однієї постанови прокурора від 15.12.2016 за епізодами злочинної діяльності від 23.12.2016 та від 14.02.2017, що призвело до недопустимості отриманих у результаті цих дій доказів.

З вказаних вище підстав, а саме за відсутності окремої постанови прокурора про проведення контролю за вчинення злочину у кримінальному провадженні №0000057 від 19.01.2017 (за епізодом злочинної діяльності від 18.01.2017), судом першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно визнано докази, а саме протоколи огляду від 18.01.2017, протокол огляду від 18.01.2017, висновок експерта №8-23 від 03.02.2017, покази свідка ОСОБА_14 суду та інших свідків за епізодом обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за епізодом від 18.01.2017 недопустимими.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, безпосередньо дослідивши усі надані йому докази стороною обвинувачення та захисту, дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов законного та обґрунтованого висновку про недопустимість доказів, отриманих органом досудового розслідування на доведення винуватості обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та прийшов правильного висновку про необхідність виправдання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку з недоведенням, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченими.

Апеляційний суд не входить в обговорення правильності висновків суду першої інстанції щодо порушень вимог КПК України та іншого законодавства, що регулює питання проведення негласних слідчих (розшукових) дій та необхідності проведення НСРД виключно у формі оперативної закупки та відповідні доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині, оскільки, у даному випадку, вони не є визначальними для цього кримінального провадження, оскільки такі докази визнані судом недопустимим з підстав порушення прав і свобод людини і громадянина, а тому оцінка судом їх змісту на відповідність нормам КПК України не вимагається.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги прокурора щодо істотних порушень вимог КПК України, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що в апеляційній скарзі не зазначено, які конкретно істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у взаємозв`язку з положеннями ст. 415 КПК України, допущені судом та які б слугували підставою для скасування вироку суду першої інстанції, що свідчить про формальний характер таких доводів.

Що стосується відсутності підпису секретарів судових засідань в журналах судових засідань від 11.06.2021, 24.06.2021, 01.12.2021, 06.12.2021, 18.01.2022, то апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 4 ст. 107 КПК передбачено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, окрім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).

Статтею 108 КПК України визначено вимоги журналу судового засідання, яка окрім іншого містить вказівку про те, що журнал судового засідання ведеться та підписується секретарем судового засідання.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на зміст ст. 412 КПК, якою визначено, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Разом з цим, прокурор вказуючи в апеляційній скарзі про відсутність підписів секретарів судових засідань у відповідних журналах судових засідань, не ставить під сумнів дійсність проведення цих судових засіданнях та процесуальних дій під час них, а так само і повноважність конкретних осіб, приймати участь в судових засіданнях як секретарів судових засідань, та яким чином це перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах провадження наявні технічні записи судових засідань, які в повній мірі узгоджуються із наявними в матеріалах провадження журналами судових засідань.

Відтак, в даному конкретному випадку відсутність підписів секретарів судових засідань в журналах судових засідань, хоча і є порушенням висог ч. 2 ст. 108 КПК україни, однак в цьому випадку не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не впливає на зміст і законність судових рішень, а тому й не може бути підставою для скасування виправдувального вироку, як про це просить просить прокурор.

До того ж, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що прокурор при заявленні клопотання про повторне дослідження доказів у провадженні вказував про те, що всі докази судом першою інстанції були дослідженні належним чином, з достатньою повнотою та без порушень вимог кримінального процесуального закону, а відтак колегія суддів вважає такі доводи прокурор безпідставними та націленими на те аби за будь-яких підстав скасувати судове рішення.

Отже, з огляду на все викладене, апеляційним судом не встановлено підстав визначених КПК України для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення власного вироку, як про це просить прокурор, наведені ним доводи носять формальний характер та не свідчать про будь-які порушення кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування виправдувального вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили прийняттю у даному кримінальному провадженні законного та обґрунтованого рішення не встановлено.

Відтак вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора як необґрунтовану без задоволення.

Керуючись ст. 407, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4