Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4795/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/302/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №295/4795/25 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 09.04.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУПН в Житомирській області ОСОБА_9 . Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, а саме: 18.05.2025 в межах строку досудового розслідування. Встановлено строк дії ухвали - до 18.05.2025.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постанови нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою реєстрації його батьків, визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів в разі залишення апеляційною інстанцією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, звертає увагу, що подія кримінальних правопорушень мала місце 16.03.2025, 20.03.2025 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру, 07.04.2025 слідчим було вручене клопотання про обрання запобіжного заходу та розглянуте воно 09.04.2025. Разом з цим, як до так і після повідомлення ОСОБА_11 про підозру він з`являвся своєчасно на всі виклики до слідчого, прокурора та, згодом, до суду жодного разу не спізнившись, що свідчить про відсутність ризиків переховування, так як з дня повідомлення про підозру він усвідомлював тяжкість можливого покарання в майбутньому, однак жодної спроби переховування з його боку не було. Зазначає, що підозрюваний є раніше не судимим, інших подібних протиправних дій не вчиняв та під час розгляду справи висловився, що жалкує про вчинене, таким чином, існування ризику зазначеного в п.5 ч.1 ст.177 КПК нічим не підтверджується і є лише безпідставним припущенням. Наголошує на відсутності існування ризику впливу на потерпілих, так як з часу події до звернення із клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваному минуло 3 тижні і цей час жодних спроб з його боку чинити вплив на потерпілих не було, як і чинити вплив на свідків і доказів цього ні органом досудового розслідування ні прокурором слідчому судді не надано. Звертає увагу, що слідчим та прокурором не надано суду жодних доказів існування ризиків передбачених ч.ч.1, 3, 5 ст.177 КПК та висновки слідчого судді про їх існування є безпідставними та не підтверджуються процесуальною поведінкою підозрюваного, який навпаки визнавав всі обставини та розуміючи тяжкість можливого покарання не переховувався від слідства та суду, тому, під час вирішення клопотання мали бути застосовані вимоги ч.3 ст.194 КПК. Крім того, вважає, що суд не навів жодних обґрунтувань щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів та питання визначення застави. Рахує, що застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу як домашній арешт забезпечить належну його процесуальну поведінку і достатнім для цілей досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження №295/4795/25, в провадженні ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУПН в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000039 від 16.03.2025 відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.127, ч.4 ст.187 КК України.

Згідно змісту клопотання, 16.03.2025 близько 03.00 год., ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , прибули до території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в останніх виник умисел на проникнення до житлового будинку розташованого за вказаною адресою, який належить і перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_15 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підійшли до вказаного житлового будинку та керуючись мотивами, спрямованими на порушення недоторканості житла, що виражається у незаконному проникненні до нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, усупереч вимогам статті 30 Конституції України, яка гарантує недоторканність житла, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом пошкодження вхідних дверей будинку незаконно проникли до приміщення вказаного житлового будинку, чим порушили недоторканість житла потерпілого.

Крім того, у вказаний час та за вказаних обставин у ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які незаконно перебували в приміщенні будинку АДРЕСА_1 де на той час відпочивали, а саме спали ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , виник злочинний умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, спричинення побоїв, залякування, завдання сильного фізичного болю та страждання з метою примусити потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 вчинити дії, що суперечать їх волі. Реалізуючи свій умисел ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи на меті помститися потерпілому ОСОБА_16 та ОСОБА_15 за те, що ті, на їхню думку, негативно висловлювалися відносно невстановленої особи з метою отримання від потерпілих зізнання та вибачення, почали наносити потерпілим удари ногами та руками в хаотичному порядку в різні частини тіла (голова, тулуб, кінцівки), не реагуючи на їх прохання припинити наносити удари, таким чином піддавши останніх катуванню. Вказані дії тривали близько 20 хвилин без розриву у часі. В цей же час ОСОБА_13 та ОСОБА_14 діючи з єдиним умислом спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень, спричинення побоїв, залякування, завдання сильного фізичного болю та страждання потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 знімали дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на мобільний телефон, а також висловлювали на адресу потерпілих погрози, тим сами своїми діями підбурювали дії ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , та таким чином своїми діями та присутністю пригнічували їх волю до супротиву. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_12 спричинили потерпілому ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та крововиливу на голові, обох верхніх та нижніх кінцівках та спині, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Потерпілому ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток спинки носа, синця та садна на спинці носа, синців на повіках обох очей крововиливу на кінчику язика, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того, у ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , у вказаний час та за вказаних обставин, виник спільний злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , а саме грошовими коштами останніх. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , висловлюючи словесні погрози фізичною розправою, які потерпілий ОСОБА_15 сприймав як реальні погрози для життя та здоров`я почав вимагати грошові кошти, на що останній повідомив що не має грошових коштів ні готівкою, ні на картковому рахунку, що підтвердив зайшовши в особистий кабінет онлайн-банкінгу. В подальшому розуміючи відсутність грошових коштів у ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з метою отримання грошових коштів почали висловлювати словесні погрози фізичною розправою, на адресу потерпілого ОСОБА_16 , які останній сприймав як реальні погрози для життя та здоров`я. З цією метою ОСОБА_8 висловив вимогу до потерпілого ОСОБА_16 , щоб останній надав йому грошові кошти у сумі 2000 грн. на що потерпілий повідомив, що немає грошових коштів. Після отримання відмови ОСОБА_8 та ОСОБА_12 почали погрожувати потерпілому фізичною розправою, а саме спричиненням тілесних ушкоджень, а ОСОБА_8 висловив погрози вчинення насильства із застосування ножа, вказані погрози із врахуванням ситуації яка склалась, страждань, тілесних ушкоджень та спричинення болю потерпілий ОСОБА_16 сприйняв як реальні, які можуть бути виконані, у зв`язку з чим погодився перерахувати грошові кошти в сумі 2000 грн. Отримавши згоду на перерахування коштів ОСОБА_12 надав номер власної банківської картки АТ «ПУМБ» НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_16 за допомогою мобільного застосунку «Приват24» з власної банківської картки АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_2 здійснив переказ грошових коштів в сумі 2000 гривень.

19.03.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.127, ч.4 ст.187 КК України.

07.04.2025 слідча СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУПН в Житомирській області ОСОБА_9 звернулась до відповідного слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчої (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

У відповідності до матеріалів судового провадження №295/4795/25, прийняте рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.127, ч.4 ст.187 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

Наявні у провадженні докази, як вважає апеляційний суд, переконливо вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити вище зазначені кримінальні правопорушення.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання прокурора, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_8 , і є достатніми для обрання підозрюваному запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

В свою чергу, як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, як і вчинити інше кримінальних правопорушень.

Зокрема, на думку апеляційного суду при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 , фактичні обставини їх вчинення, наслідки, суспільну небезпеку, тощо.

Так, як убачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.162, ч.2 ст.127, ч.4 ст.187 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є проступком, тяжким та особливо тяжким, санкція особливо тяжкого (ч.4 ст.187 КК) з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна.

Слід взяти до уваги і фактичні обставини інкримінованих підозрюваному злочинних дій, зокрема, зухвалість дій підозрюваного, нехтування ним будь-яких моральних устоїв та норм, тощо.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що притягнення до відповідальності за вчинене може спонукати підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органу досудового розслідування чи суду.

Крім того, слід взяти до і об`єктивну значну суспільну небезпечність інкримінованого, що на думку апеляційного суду, підсилює вище зазначений процесуальний ризик.

Також, апеляційний суд погоджується і з наявністю процесуального ризику вчинення підозрюваним спроб протиправного впливу на відповідних учасників кримінального провадження (свідків та потерпілих) будь яким шляхом для зміни, відмови від показів останніх, з урахуванням того факту? що адреса їх проживання відомі підозрюваному. Також, слід врахувати і стадію досудового розслідування у цьому провадженні, яка потребує з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що є доведеним ризик того, що ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальні правопорушення, з огляду на інкриміновані злочинні дії, їх послідовність та їх прогресуюче вчинення в бік тяжкості правопорушень, активну участь у їх вчиненні, зухвалість, тощо.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними. В даному випадку, апеляційні посилання сторони захисту на ті факти, що ОСОБА_8 дотримувався належної процесуальної поведінки до оголошення підозри, є раніше не судимим, жалкує про вчинене, на даному етапі досудового розслідування не можуть бути безумовними обставинами, які зводять до об`єктивного мінімуму вище зазначені процесуальні ризики.

На думку апеляційного суду, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосований винятковий запобіжний захід як тримання під вартою.

Крім того, не залишено поза увагою слідчого судді і дані характеризуючі особу підозрюваного, зокрема, те, що останній є особою молодого віку, не потребує стаціонарного лікування, офіційно не працює, неодружений, не має осіб на утриманні.

Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, переконливо виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що з огляду на встановлені в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно існують, підозру останнього у вчиненні кримінального правопорушення, а також завдання даного кримінального провадження, які зводяться, в тому числі, до притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, тому обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою, забезпечить та гарантуватиме належну процесуальну поведінку та буде сприяти забезпеченню досягнення завдань даного кримінального провадження на цій стадії.

В свою чергу, гарантії підозрюваного (в суді апеляційної інстанції) дотримуватись належної процесуальної поведінки при зміні запобіжного заходу, не доводять по-за розумним сумнівом дотримання останнім відповідної сталої процесуальної поведінки, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На момент апеляційної перевірки матеріалів провадження, вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу, що з урахуванням того факту, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальні правопорушення (ч.2 ст.127, ч.4 ст.187 КК України), пов`язане з застосуванням насильства, з огляду на норми ч.4 ст.183 КПК України, визначення відповідної застави у цьому провадженні є об`єктивно безпідставним. Апеляційні посилання в цій частині явно виходять за процесуальні норми застосування такого виду запобіжного заходу, як застава.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 09.04.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 18.05.2025, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :