Дата документу 20.05.2025
Справа № 334/2891/25
Провадження № 1-кп/334/520/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя, в режимі відео конференції, кримінальне провадження № 000256 від 18.12.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам, Німеччини, громадянина України, який має вищу освіту, не одруженого, старшого офіцера відділу організації управління та взаємодії управління планування застосування військ штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у військовому званні «підполковник», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року, наказом тимчасово виконуючого обов`язки командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №47 (по особовому складу) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призначений на посаду старшого офіцеру відділу організації управління та взаємодії управління планування застосування військ штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у військовому званні «підполковник», відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, відповідно до чого останній являється військовослужбовцем.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) військовослужбовець оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підполковник ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Відповідно до «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року та інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів з гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів» передбачено порядок отримання дозвільних документів на придбання вогнепальної зброї та бойових припасів.

Так, у другій декаді березня 2024 року, більш точний час встановити в ході досудового розслідування не виявилось за можливе, ОСОБА_4 знаючи про те, що для придбання нижче вказаних предметів необхідний передбачений законом дозвіл, перебуваючи у зоні бойових дій у н.п. Бахмут, Донецької області, незаконно, шляхом привласнення знайденого, придбав:

1) бойову гранату Ф-1, яка згідно висновку вибухо-технічної експертизи №СЕ-19/108-24/25016-ВТХ від 30.12.2024 являється:

- предметом еліпсоїдної форми - корпусом бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1, промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристроїв не відноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини тротил, масою 50-56г не відноситься;

- предмет циліндричної форми - бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ-2, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву(ініціювання вибуху).

Наданий на дослідження корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 в конструктивному поєднанні з наданим на дослідження бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ-2 є бойовою ручною оборонною осколковою гранатою Ф-1 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення.

2) вісімдесят один патрон, який згідно висновку балістичної експертизи №СЕ-19/108-24/25002-БЛ від 27.12.2024 є бойовими проміжними патронами калібру 5,45 х 39 мм, промислового виготовлення (СРСР). Патрони придатні для стрільби.

Усвідомлюючи, що вищезазначені предмети є бойовими припасами та вибуховим пристроєм, ОСОБА_4 , маючи умисел на їх зберігання, без передбаченого законом дозволу, залишив при собі вказані предмети, які в подальшому носив та зберігав.

Після чого, 23 березня 2024 року, ОСОБА_4 незаконно переніс придбанні ним бойові припаси та вибуховий пристрій до автомобілю «Hundai Santa fe» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у його користуванні, та незаконно зберігав їх до моменту вилучення працівниками поліції, з вказаного автомобілю 18.12.2024 в період часу з 02 год. 37 хв. до 03 год.44 хв. на перехресті вулиць Товариська та Котляревського в м. Запоріжжя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Під час досудового розслідування, прокурор Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 52, 468-470, 472, 473 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості від 09.04.2025 року, яка разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Виходячи зі змісту даної угоди, підозрюваний ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.

Згідно даної угоди, сторони погодилися на призначення покарання, яке повинен понести обвинувачений за ч. 1 ст. 263 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі та застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з випробувальним іспитовим строком та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених ст.473 КПК України.

Судом роз`яснено наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, що передбачені ст.476 КПК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він повністю згоден з підписаною угодою, розуміє наслідки укладання та невиконання угоди, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу, просить суд затвердити укладену угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, в обсязі обвинувачення.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди, зазначив, що її умови не суперечать нормам законодавства, угода укладена добровільно в його присутності, обвинувачений у повній мірі розуміє наслідки укладення угоди, вину визнає у повному обсязі.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п.1 ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості, тяжких злочинів.

Також у ч. 4 ст. 469 КПК України зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, в наслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, який згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Перед затвердженням угоди про визнання винуватості суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст.474 КПК України та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також Кримінального кодексу України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст.474 КПК України, відсутні.

Відповідно ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, і призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами виду та розміру покарання.

На підставі ч. 15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.314, 374, 376, 472, 474, 475, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 09.04.2025 року укладену між прокурором Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку, відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суду міста Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1