КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.05.2025 задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучене 11.03.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , майно, а саме на:

- транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- свідоцтво серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- ключ до транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій _____________________________________________________________________________

Справа № 757/11674/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4035/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

просила скасувати частково ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що автомобіль марки «Volkswagen Caddy» на праві власності належить ОСОБА_8 , який не є фігурантом кримінального провадження і не має жодного відношення до розслідуваних обставин.

Вилучений транспортний засіб є особистим майном ОСОБА_8 , на ньому ніколи не здійснювалося перевезення або інші дії, що розслідуються в рамках даного кримінального провадження, а тому він не може виступати знаряддям вчинення злочину, містити на собі його сліди чи інші відомості, що стосуються розслідуваного кримінального правопорушення.

Під час проведення обшуку автомобіля, жодних речей та документів, зазначених в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.02.2025 про надання дозволу на проведення обшуку, виявлено не було.

У сторони обвинувачення відсутні будь-які підстави вважати, що цей транспортний засіб був набутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи є доходом від нього.

При цьому, ухвалою про обшук дозволу на виявлення та вилучення самого автомобіля надано не було.

Вищевказаний автомобіль постановою слідчого від 11.03.2025 визнано речовим доказом, без будь-якого мотивування та обґрунтування.

Крім того, прокурором не доведено, що вказаний автомобіль дійсно відповідає критеріям речового доказу, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не зазначено, доказом якого факту чи обставини може слугувати вказаний автомобіль у даному кримінальному провадженні, а все обґрунтування необхідності накладення арешту на автомобіль зводиться до посилання на визнання його постановою прокурора речовим доказом.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000038 від 17.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні, 11.03.2025 повідомлено про підозру та затримано в порядку п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України наступних осіб: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України; ОСОБА_13 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України; ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Як встановлено органом досудового розслідування, у користуванні підозрюваного ОСОБА_11 перебував транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.0.2205 надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Згідно даних протоколу обшуку від 11.03.2025, цього ж дня проведено обшук транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_11 , під час якого виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; свідоцтво серії НОМЕР_4 , про реєстрацію транспортного засобу; марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; ключ до вказаного транспортного засобу.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_19 від 11.03.2025 вилучені в ході обшуку транспортний засіб, свідоцтво реєстрацію транспортного засобу та ключ до нього визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000038.

12.03.2025 прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене 11.03.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , майно, а саме на:

- транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- свідоцтво серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- ключ до транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.05.2025 задоволено клопотання прокурора у повному обсязі та накладено арешт на вищевказане майно.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для арешту вищевказаного майна з метою збереження як речового доказу, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію та ключі до нього, з тих підстав, що вказаний автомобіль перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_11 та може містити відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень, у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000038, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, передане, пошкоджене, відчужене або зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого транспортного засобу критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб міг використовуватися ОСОБА_11 під час забезпечення ним виготовлення та збуту психотропних речовин, обіг яких обмежено, а відтак може містити відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_20 кримінальних правопорушень, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для арешту даного майна як речових доказів з метою збереження.

При цьому, відомості про користування підозрюваним ОСОБА_11 транспортним засобом «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , підтверджуються долученими до клопотання матеріалами, зокрема даними протоколів негласних слідчих (розшукових) дій від 22.01.2025 та 10.02.2025 містять.

Посилання апелянта на те, що власником транспортного засобу є ОСОБА_8 , який не є підозрюваним у кримінальному провадженні та не має відношення до обставин кримінального провадження, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук не було дозволено безпосередньо вилучення транспортного засобу, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Так, як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність прямого дозволу на вилучення автомобіля «Volkswagen Caddy», н.з.т.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про його реєстрацію та ключів до нього, в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.02.2025 про дозвіл на обшук даного автомобіля, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна, ураховуючи дотримання прокурором у даному випадку вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3