Справа № 626/1448/25
Провадження № 1-кс/626/719/2025
УХВАЛА

15 травня 2025 року м. Берестин

Слідчий суддя Берестинського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Берестинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000072 , -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Берестинської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000072 від 26 березня 2025 за ознаками ч.2 ст.197-2 КК України.

На обгрунтування клопотання прокурор зазначила, що26.03.2025 до Берестинського РВП ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення від завідувача ПСГ «Україна» відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі Філії БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невідома особа незаконно з використанням сільськогосподарської техніки здійснює обробіток земельної ділянки у с. Лукашівка Берестинського району, яка належить на праві постійного землекористування вказаному підприємству.

Відповідні відомості згідно з чинним кримінальним процесуальним законодавством 26.03.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Під час виїзду на місце події було опитано заявника та проведено огляд місця події в ході чого встановлено, що при в?їзді до с. Лукашівка на земельній ділянці для товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим 0:11:000:0141 знаходиться трактор марки «NEW HOLLAND», номерний знак НОМЕР_1 , до якого була прикріплена борона зубова для обробітку землі. На момент огляду вказаний трактор перебував у непрацюючому стані. Водій трактора ОСОБА_5 посилаючись на ст. 63 Конституції України від надання будь-яких пояснень з приводу вищевказаних обставин відмовився, однак під час усної розмови повідомив, що він працює у ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО».

В ході подальшого проведення дізнання у межах цього кримінального провадження від представників БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» на адресу Берестинського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 197-1 КК України та перелік копій документів зі змісту яких слідує, що відповідно до рішення Красноградської районної ради народних депутатів від 22.07.1992 Хрестищенському управлінню бурових робіт ПГ «Україна» (в подальшому реорганізовано забезпечення і торгівлі Філії БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування») надано у постійне користування землі для ведення сільськогосподарського виробництва загальною площею 3544,4 га, що наразі розташовуються на території Берестинського району Харківської області. На даний час означений масив земельних ділянок виділено в натурі (на місцевості) та сформовано 33 земельних ділянки різної площі, яким присвоєні відповідні кадастрові номери.

06.04.2018 між Філією БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» та ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» було укладено договір про виконання сільськогосподарських робіт (послуг). Так відповідно до вказаного договору ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» як виконавець мав з використанням власної сільськогосподарської техніки здійснювати обробіток вищевказаних земельних ділянок, що включає виконання комплексу робіт з вирощування сільськогосподарської продукції, а Філія БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» як замовник за договором здійснювати розрахунок за виконані роботи (послуги) за кожний окремий річний цикл в натуральній формі шляхом передачі (реалізації) виконавцеві частини продукції. Як стверджується Філією БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» у поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення, строк дії означеного договору закінчився 31.12.2024, а отже подальші дії ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» щодо обробітку землі без погодження з Філією БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» є незаконними та трактуються підприємством як самовільне зайняття земельної ділянки.

Крім того, для забезпечення виконання робіт у межах договору від 06.04.2018 ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» безоплатно було надано у користування територію тракторної бригади ПСГ «Україна» у с. Копанки Берестинського району для розміщення своєї сільськогосподарської техніки та обладнання.

Оскільки термін дії договору, як стверджують представники Філії БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування», закінчився, то подальше знаходження сільськогосподарської техніки ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» на території тракторної бригади ПСГ «Україна» також є незаконним та кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки.

24.04.2025 дізнавачем СД Берестинського РВП ГУНП в Харківській області винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 197-1 КК України на ч. 2 ст. 197-1 КК України.

28.04.2025 прокурором Берестинської окружної прокуратури винесено постанову про передачу матеріалів кримінального провадження досудового розслідування органу досудового розслідування.

Так, при вивченні матеріалів досудового розслідування встановлено, що трактор колісний марки New Holland Т8.410, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , за допомогою якого ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» 26.03.2025 обробляв самовільно зайняті земельні ділянки Філії БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» відповідає критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме: використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, тому 02.05.2025 винесено постанову про визнання та приєднання майна, як речового доказу.

Відповідно довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області власником трактору колісного марки New Holland Т8.410, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 є ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ АГРОДАР» ().

Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.170 КК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Є всі підстави вважати що при не накладенні арешту на трактор колісний марки New Holland Т8.410, номерний знак НОМЕР_1 , яким користується ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» для оброблення самовільно зайнятих земель, є обґрунтовані ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження зазначеного майна. Вказане майно має доказове значення у кримінальному провадженні, а отже необхідно усунути будь-яку можливість відчужувати його. Не накладення арешту на зазначене майно призведе до фактично повного знищення слідів злочину, а отже до неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Слідчий суддя розглянувши вказане клопотання, дослідивши надані до нього матеріали, якими слідчий його обгрунтовує , прийшов до висновку, що клопотання про арешт майна, не підлягає до задоволення з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення: збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Судом встановлено, що СВ Берестинського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування за №0000072 від 26 березня 2025 за ознаками ч.2 ст.197-2 КК України.

Прокурор, звертаючись з клопотанням про арешт майна посилається на те, що вилучений трактор марки New Holland Т8.410, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за допомогою якого оброблялись самовільно зайняті земельні ділянки Філії БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» відповідає критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме: використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Постановою від 17.05.2025 року трактор марки New Holland Т8.410, номерний знак НОМЕР_2 визнано речовим доказом.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися у наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Окрім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Частиною 2 статті 131 КПК України передбачено такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно з ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воноє доказомкримінального правопорушення,підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення зюридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається зметою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди,завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України , при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно-небезпечного діяння, що підпадаєпід ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З урахуванням положень ст.2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В своєму клопотанні прокурор вказує, що відповідно до укладеного договору 06.04.2018 між Філією БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» та ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО», ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» як виконавець мав з використанням власної сільськогосподарської техніки здійснювати обробіток земельних ділянок, що включає виконання комплексу робіт з вирощування сільськогосподарської продукції, а Філія БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» як замовник за договором здійснювати розрахунок за виконані роботи (послуги) за кожний окремий річний цикл в натуральній формі шляхом передачі (реалізації) виконавцеві частини продукції. Як стверджується Філією БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» у поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення, строк дії означеного договору закінчився 31.12.2024, а отже подальші дії ТОВ «АДР-СЕРВІС АГРО» щодо обробітку землі без погодження з Філією БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» є незаконними та трактуються підприємством як самовільне зайняття земельної ділянки.

Однак, трактор колісний марки New Holland Т8.410, номерний знак НОМЕР_1 , на який прокурор клопоче накласти арешт, належить ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ АГРОДАР" (), але жодні докумети, які б вказували на причетність вказаної фірми до даного злочину, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, прокурор зазначила, що трактор колісний марки New Holland Т8.410, номерний знак НОМЕР_1 , вилучений, що не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частина перша ст.197-1 КК України передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, та карається штрафом від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців. Самовільне зайняття земельної ділянки - це активні протиправні дії по заволодінню (захопленню) всупереч встановленому порядку земельною ділянкою. Таке кримінальне правопорушення є злочином з матеріальним складом, тобто об`єктивна сторона цього злочину передбачає не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно-небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди.

Прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які зазначено у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що майно, на яке просив накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим постанова слідчого в частині визнання вищевказаного вилученого майна речовими доказами є формальною.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів також не вбачає.

Слід також звернути увагу, що вказаний транспортний засіб у встановленому порядку хоча і визнаний органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, однак така постанова на думку суду є формальною, у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до остаточного висновку про те, що на вказаний стороною обвинувачення транспортний засіб не може бути накладено арешт у вказаному кримінальному провадженні за наведених підстав. Прокурором не доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе його використання.

Прокурор в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про недоведеність такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 309 КПК України, -УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Берестинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Берестинського районного суду ОСОБА_1