Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9461/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/517/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі судове провадження №295/9461/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11 липня 2025 року, якою задоволено частково клопотання старшого слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 вересня 2025 року, із визначенням розміру застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме : домашній арешт. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що при застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не було доведено ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказує, що слідчим суддею не було враховано, що ОСОБА_7 ма постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підорюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів.

В обгрунтування клопотання слідчий послався на те, що другим слідчим відділом ( з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000983 від 29.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.12.2023 Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_10 з одного боку та громадянином України ОСОБА_7 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України строком на 3 роки.

14.01.2023 військовослужбовця ОСОБА_7 переведено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 08.05.2023 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_7 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних сил України (по особовому складу) від 26.04.2023 №59-РС на посаду робітника підсобного інженерно-технічного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти з 08.05.2023, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 21.05.2023 №24 від 21.05.2023 солдата ОСОБА_7 звільнено із займаної посади і зараховано у розпорядження командувача Десантно-штурмових військ Збройних сил України.

Разом з тим, у порушення вимог ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 14.07.2023 близько 21.00 год самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_3 , що поблизу АДРЕСА_2 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_3 солдат ОСОБА_7 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби не повідомив та проводив час на власний розсуд до 07.11.2024, коли у супроводі працівників Житомирського зонального відділу ВСП прибув в другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, що по вул. Перемоги, 54 у м. Житомирі.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення 10.07.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Того ж дня ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передаченого ч.5 ст.407 КК підтверджуться зібраними доказами, а саме : повідомленням військової частини НОМЕР_3 про вчинення кримінального правопорушення від 28.07.2023; рапортом командира інженерно-технічної роти військової частини НОМЕР_3 про факт відсутності на службі військовослужбовця ОСОБА_7 ; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_3 щодо самовільного залишення місця служби - військової частини військовослужбовцем ОСОБА_7 , яким встановлено відсутність будь-яких поважних причин у ОСОБА_7 на нез`явлення вчасно на службу у військову частину; наказом командира військової частини НОМЕР_3 про результати службового розслідування щодо самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_7 ; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

З метою запобігання спробам ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Враховуючи обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке тяжким, наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартоб, слідчій суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами: повідомленням військової частини НОМЕР_3 про вчинення кримінального правопорушення від 28.07.2023; рапортом командира інженерно-технічної роти військової частини НОМЕР_3 про факт відсутності на службі військовослужбовця ОСОБА_7 ; актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_3 щодо самовільного залишення місця служби військової частини НОМЕР_3 військовослужбовцем ОСОБА_7 , яким встановлено відсутність будь-яких поважних причин у ОСОБА_7 на нез`явлення вчасно на службу у військову частину; наказом командира військової частини НОМЕР_3 про результати службового розслідування щодо самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_7 ; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Більш того, обгрунтованість підозри стороною захисту не оспорються.

Також, слідчим суддею враховано доведеність прокурором високого ступеню ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні ; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про те, що жодний більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому застосував до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, при цьому враховуючи особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, репутацію останнього, відсутність судимостей, слідчий суддя з огляду на надані йому дискреційні повноваження дійшов висновку про можливість визначення застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

Так, ризик можливого переховування обґрунтований тим, що під тяжкістю можливого покарання підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Ризик незаконного впливу на свідків обгрунтований тим, що підозрюваному відомі свідки, а тому з метою уникнення кримінально відповідальності останній може вчиняти такі спроби.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 більше року перебував поза межами військової частини, ухиляючись від військовой служби в умовах воєнного стану.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатен забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Отже, доводи апелянта про недоведеність ризиків, передбачених п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК Украни, колегія суддів вважа необгрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчім суддею не враховано, що підозрюваний має постійне місце проживання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це не безумовною підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11 липня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 вересня 2025 року, із визначенням розміру застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :