МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"21" квітня 2025 р. Справа № 370/1064/25

Провадження № 1-кс/370/137/25

Слідчий суддя Макарівського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000682 від 30.07.2024, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до слідчого судді Макарівського районного суду Київської області із клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000682 від 30.07.2024, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України посилаючись на те, що наявні, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України ризики.

Підставою для продовження дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 прокурор вказує наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений при непродовжені запобіжного заходу може здійснити наступні дії:

- переховуватися від суду. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, що свідчить про надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки таких дій та у разі визнання його винуватим законом передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, в тому числі довічне позбавленням волі;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Обвинувачений ОСОБА_4 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення надавав інформацію представникам РФ, які на даний час з високим ступенем вірогідності продовжують свою діяльність, спрямовану на послаблення обороноздатності та незалежності України. В процесі реалізації незаконних доручень представників РФ, обвинувачений мав спілкування з певним колом осіб, які були без їх відома задіяні до виконання злочинних намірів ОСОБА_4 (оренда квартири та будинку, надавали послуги перевезення тощо). Таким чином, ОСОБА_4 в подальшому знаючи про таких осіб, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на них за-для отримання недостовірних показів, спрямованих на спростування висунутих йому звинувачень;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Оскільки обвинувачений співпрацював із представниками розвідувальних органів РФ та набув сталі зв`язки з цими особами, він може повідомити про факт виявлення його злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що може призвести до того, що особи, з якими спілкувався останній, врахують отриману інформацію для подальшого планування своєї протиправної діяльності, у тому числі шляхом вжиття додаткових заходів конспірації, що ускладнить у подальшому ефективну протидію, виявлення та притягнення до кримінальної відповідальності правопорушників

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. ОСОБА_4 вже вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його антигромадську поведінку, а також злочинна діяльність підозрюваного була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, а тому, перебуваючи на волі, він з високим ступенем імовірності продовжить вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Прокурор вважає, що враховуючи характер вчиненого підозрюваним вищевказаного кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яка полягає у позбавленні волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, є всі підстави вважати, що підозрюваний може залишити місце свого постійного проживання або спробувати виїхати з території України за кордон, де буде переховуватись від суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти злочин та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам.

Прокурор вказав, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, існують, не зменшились, інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинуваченого, а тому відповідно до вимог ст. 177, 183, 194 і 197 КПК України, необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , як особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Беручи до уваги характер вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик спілкування з іншими невстановленими співучасниками вчинення кримінальних правопорушень, а також тиску на свідків, оскільки ОСОБА_4 відомі їхні персональні дані, місця постійного та тимчасового проживання, засоби мобільного та інтернет зв`язку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_4 матиме можливість контактувати із іншими невстановленими співучасниками кримінального правопорушення, у тому числі за допомогою різного роду засобів зв`язку, які неможливо відслідкувати ні гласними, ні негласними засобами контролю, з метою знищення речових доказів та вчинення ними незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити із викладених у ньому підстав.

Обвинувачений та його захисник просили клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях органів безпеки щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про продовження підозрюваному ОСОБА_4 строку тримання під вартою в рамках Кримінального провадження № 0000682 від 30.07.2024 р. - задовольнити частково та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що розташоване за адресою: Київська область, Фастівський район, сел. Глеваха, вул. Павлова, 7.

В обґрунтування заперечень сторона захисту у запереченнях протиклопотання про продовження строку тримання під вартою вказала, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що ОСОБА_4 страждає на психічні хвороби (шизотивний розлад, Р21, гострий поліморфний психотичний розлад Г23), що підтверджується випискою з амбулаторної карти КНП ХОР «ОПНД №3» № 9275 від 25.09.2024, а також довідкою військово-лікарської комісії № 23/11/367 від 18.03.2024. У зв`язку з необхідністю психіатричної допомоги ОСОБА_4 з 26.06.2020 постійно перебував під диспансерним наглядом в КНП ХОР «ОПНД №3», а також періодично проходив стаціонарне лікування в КНП ХОР «ОКПЛ №3», що підтверджується відповідними довідками. На теперішній час ОСОБА_4 страждає на психічні хвороби (шизофренію, параноїдну форму, неповну ремісію), що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №55 від 14.01.2025. Встановлення факту наявності у ОСОБА_4 психічної хвороби зумовлює застосування до нього запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності належної психіатричної допомоги може бути небезпечним для здоров`я та життя ОСОБА_4 .

Захисник вказав, що відповідно до ч. 1,2 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 55 від 14 січня 2025 року, проведений провідною фаховою установою - ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», має ключове значення для вирішення питання про запобіжний захід, оскільки він, як процесуальний документ в рамках даного кримінального провадження, встановлює наступні факти: підтверджено діагноз: ОСОБА_4 страждає на тяжкий хронічний психічний розлад - Шизофренію, параноїдну форму, неповну ремісію (МКХ-10: К 20,04) (Висновок експерта №55, п. 23, відповідь на питання 1,3); встановлено обмежену осудність: На період інкримінованого кримінального правопорушення (з кінця травня 2024 р. на початок вересня 2024 р.) ОСОБА_4 через вказаний психічний розлад та його наслідки у вигляді дефектних змін особистості «не міг повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними» (Висновок експерта №55, п. 23, відповідь на питання 2; обґрунтування п. 22); поточна обмежена здатність: 1 на теперішній час ОСОБА_4 внаслідок свого психічного стану «не здатен повного мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними» (Висновок експерта №55, п. 23, відповідь на питання 4; обґрунтування п. 22); необхідність ПЗМХ: Експертизою встановлено, що ОСОБА_4 «потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру» (Висновок експерта №55, п. 23, відповідь на питання 6).»

ОСОБА_4 перебуває під диспансерним наглядом в КНП ХОР «ОПНД №3» та потребує постійного кваліфікованого лікування, у тому числі, прийняття сильнодіючих лікарських препаратів; обов`язкового щомісячного коригування психіатричних препаратів з огляду на зміну стану (у моменти загострення психотичного розладу).

До поміщення ОСОБА_4 в Державну установу «КИЇВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» останній лише за 2024 рік тричі проходив стаціонарне лікування в КНП ХОР «ОКПЛ №3» загальною тривалістю 105 днів, що підтверджується відповідними довідками.

В цей період ОСОБА_4 за призначенням лікаря приймав сильнодіючі препарати, а саме кетилепт ретард, що містила 400 мг активної речовини.

30.09.2024 у зв`язку із суттєвим погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 адвокат підозрюваного ОСОБА_5 звернувся до керівництва Державної установи «КИЇВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» із заявою про проведення медичного огляду, обстеження відносно ОСОБА_4 з залученням лікаря-психіатра.

За результатами розгляду вказаної заяви, 09.10.2024 р. ОСОБА_4 був поставлений на облік у лікаря-психіатра Київської міської медичної частини з діагнозом: F 20.0 Параноїдна шизофренія.

Внаслідок довготривалої відсутності необхідного медичного лікування 07.12.2024 р. у ОСОБА_4 стався приступ гострого психотичного розладу (орієнтовно з 22:40 07.12.2024 до 01:30 08.12.2024), який супроводжувався тремором (скрюченням рук), ознобом, високим тиском та серцебиттям, втратою свідомості, а також виникненням маячного стану та галюцинацій (почав чути музику та голоса у голові) під час яких останній замикався у собі, не міг усвідомити де знаходиться та керувати своїми діями.

08.12.2024 адвокат ОСОБА_5 звернувся до Начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» з клопотанням про термінову госпіталізацію хворого до спеціалізованого лікарняного закладу у якому серед іншого наголошував на необхідності: виклику спеціалізованої психіатричної бригади швидкої медичної допомоги; вирішення питання щодо госпіталізації ОСОБА_4 до спеціалізованого лікарняного закладу.

Згідно з відповіддю Державної установи «Київський слідчий ізолятор» на вказане звернення 18.12.2024 консультований лікарем-психіатром. Діагноз попередній. Призначено: азапін, кветирон. Лікування отримує в повному обсязі (за рахунок Київської міської медичної частини).

Офіційне встановлення судово-психіатричною експертизою факту наявності у ОСОБА_4 психічної хвороби та його обмеженої здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними є. прямою та безумовною підставою, передбаченою ч. 2 ст. 508 КПК України, для застосування судом запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Застосування стандартного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО для особи, чий психічний стан офіційно визнаний таким, що потребує примусових медичних заходів та свідчить про обмежену здатність контролювати свої дії, суперечить меті та змісту ст. 508 КПК.

Згідно з відповіддю Державної установи «Київський слідчий ізолятор» на вказане звернення 18.12.2024 консультований лікарем-психіатром. Діагноз попередній. Призначено: азапін, кветирон. Лікування отримує в повному обсязі (за рахунок Київської міської медичної частини).

При цьому, жодних заходів щодо комплексного огляду ОСОБА_4 та визначення йому правильного виду та дозування лікарських засобів співробітниками Державної установи «Київський слідчий ізолятор» не здійснено.

Відповідно до медичної документації отриманої в Державній установі «КИЇВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» ОСОБА_4 почав отримувати лікування у вигляді азапіпу (50 мл) та кветіксолу (200 мл) лише з 29.11.2024 тобто майже через 3 місяці після прибуття до СІЗО.

Водночас, препарат, який призначено 29.11.2024, а саме кветіксол є набагато менш дієвим лікарським засобом та містить лише 200 мл активної речовини (вдвічі менше ніж ОСОБА_4 приймав до взяття під варту у нормальному стані).

Таке лікування не здатне ефективно допомогти ОСОБА_4 під час приступів гострого психотичного розладу, один з яких мав місце 07.12.2024 р.

Саме тому, критично необхідно провести детальний комплексних огляд ОСОБА_4 з метою призначення правильного виду та дозування лікарських засобів оскільки з однієї сторони призначення занадто слабкого препарату не допоможе подолати приступ, а з іншої сторони після трьохмісячної відсутності лікування прийом занадто великої кількості препаратів може нести загрозу життю та здоров`ю.

Отже, враховуючи хронічний характер захворювання (шизофренія), поточний стан неповної ремісії, встановлену обмежену здатність усвідомлювати свої дії, потребу в ПЗМХ та фактичну неможливість забезпечити належну, навіть амбулаторну, психіатричну допомогу і контроль в умовах СІЗО, єдиним адекватним та законним запобіжним заходом, який відповідатиме вимогам ст. 508 КПК за ст. З ЄКПЛ, є поміщення ОСОБА_4 до спеціалізованого закладу з надання психіатричної допомоги (КНП «КЗПД «Психіатрія» у смт. Глеваха), що відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема, у справі «Herczegfalvy v. Austria» (1992) ЄСПЛ наголосив, що тримання осіб із психічними розладами під вартою без надання належного лікування є порушенням статті 3 Європейської конвенції з прав людини, яка забороняє нелюдське та таке, що принижує гідність, поводження.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши його матеріали, суд керується наступним.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Слідчий суддя враховує вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.04.2025 (справа № 367/2048/25, провадження № 11п/824/224/2025) подання голови Ірпінського міського суду Київської області задоволено, кримінальне провадження № 00000682 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, направлено для розгляду по суті до Макарівського районного суду Київської області.

Слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27.01.2025 включно, без визначення розміну застави.

Слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до шести місяців, тобто до 04.03.2025 включно.

Слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 до 04.03.2025 (ухвала від 21.01.2025 у справі № 761/2812/25, провадження № 1-кс/761/2568/2025).

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 скеровано до Ірпінського міського суду Київської області.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24.02.2025 (справа № 367/2048/25, провадження № 1-кп/367/718/2025) строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 продовжено до 24.04.2025 року включно.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.04.2025 (справа № 367/2048/25, провадження № 11п/824/224/2025) подання голови Ірпінського міського суду Київської області задоволено, кримінальне провадження № 00000682 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, направлено для розгляду по суті до Макарівського районного суду Київської області.

Судовий розгляд даного кримінального провадження не призначений. Станом на день розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу обвинувальний акт до суду не надійшов.

Обґрунтованість підозри обвинуваченого, обґрунтовується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, та які надані стороною обвинувачення до клопотання (зокрема, протоколами огляду від 21.01.2025 та від 22.01.2025, протоколами допиту підозрюваного та свідків, протоколом проведення слідчого експерименту від 03.10.2024), а тому враховуючи принцип змагальності судового процесу та судову практику ЄСПЛ з цього приводу, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри, у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Суд погоджується з доводами прокурора, що ризики, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу не перестали існувати та не зменшились.

Зокрема щодо наявності ризику, що обвинувачений може переховуватися від суду, суд зауважує на тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. ОСОБА_4 обвинувачується у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: наданні іноземній державі, іноземній організації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненій в умовах воєнного стану, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Слідчий суддя враховує суворість можливого покарання за кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винними а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від суду з метою уникнення покарання. Даний ризик не зменшився та не відпав.

Щодо наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконний влив на свідків у даному кримінальному провадженні, суд зауважує, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання судом показань. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя також враховує інші дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я.

Так, захисником заявлено клопотання, з посиланням на положення ч. 2 ст. 508 КПК України, про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що розташоване за адресою: Київська область, Фастівський район, сел. Глеваха, вул. Павлова, 7.

Відповідно до положень ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Отже, застосування запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку може бути застосовано лише щодо особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, та за наявності факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби такої особи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 55 від 14.01.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , па період кримінального правопорушення (з кінця травня 2024р. на початок вересня 2024р.) страждав на психічний розлад: Шизофренія, параноїдна форма, неповна ремісія (МКХ-10: F 20.4). ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом на період кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; страждає на психічний розлад: Шизофренія, параноїдна форма, неповна ремісія (МКХ-10: F 20.4). ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом не здатен повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 може приймати участь в проведенні з ним слідчих дій. ОСОБА_4 потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної амбулаторної допомоги.

Слідчий суддя зауважує, що до суду скеровано саме обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00000682 від 30.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 , суду не подавалося.

Відтак, слідчий суддя не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу, передбаченого ст.508 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Так, ст. 11 ЗУ "Про попереднє ув`язнення" визначено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Доказів щодо неможливості перебування під вартою в умовах слідчого ізолятора обвинуваченим, з огляду на його стан здоров`я, слідчому судді не надано. Медичну допомогу обвинувачений отримує, що підтверджується наданими стороною захисту доказами.

На думку слідчого судді, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти вищевказаним встановленим ризикам, оскільки застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, будуть не достатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст. ст. 179, 180, 181, 182 КПК України вони не позбавляють в повній мірі обвинуваченого можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Прокурором доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Більш того, відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. За клопотанням прокурора запобіжний захід може бути скасовано слідчим суддею, судом у випадках і в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відтак, слідчий суддя вважає обґрунтованою підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, наявними встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та продовження їх існування, та не можливість застосування менш тяжкого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для їх запобігання.

Застосування відносно обвинуваченого, запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 183 КПК України, та таке обмеження права на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає наявними підстави для задоволення клопотання прокурора та необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України судом при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначався розмір застави.

Керуючись ст. 131-132, 176-178, 183, 194-196, 372 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19.06.2025 включно, в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та є чинною до 19.06.2025 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду безпосередньо протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою, - протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню, а її оскарження не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та оголошено 22.04.2025 року о 16.30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1