Справа №949/783/23
Провадження №1-кс/949/313/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, по матеріалах кримінального провадження №0000073, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 квітня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Дубровицького районного суду Рівненської області від ОСОБА_4 надійшло клопотання, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2023 року на вилучений у нього автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 100», державний номерний знак НОМЕР_1 , в частині позбавлення користування транспортним засобом та безоплатно повернути йому автомобіль на відповідальне зберігання до закінчення досудового розслідування.

Клопотання обгрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2023 року, накладено арешт на вилучений у нього автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 100», державний номерний знак НОМЕР_1 із забороною права на відчуження, розпорядження та користування цим майном. Вказує, що на даний час відпала потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного вище майна, оскільки з дня його вилучення, вже повинні були проведені необхідні слідчі дії й експертизи у цьому кримінальному провадженні щодо вказаного майна, а тому на даний час потреби досудового розслідування вже не виправдовують втручання у права та інтереси володільця майна, і таке втручання вже є непропорційним. Строк проведення експертиз не повинен перевищувати 90 календарних днів, а в разі значного завантаження експерта, на більш розумний строк, але за попередньою письмовою домовленістю з органом (особою), який призначив експертизу. Проте, постанови про призначення судових експертиз були винесені 26 квітня 2023 року, тобто станом на день подання цього клопотання минуло більше двох років. Таким чином, необхідність проведення судових експертиз, не може вважатись актуальною підставою для збереження заходу забезпечення у кримінальному провадженні, оскільки всі необхідні експертизи мали б бути вже проведені. Викладені обставини свідчать, що ризики, які були підставою для застосування арешту, в частині встановленої заборони використання автомобіля на даний час вже відпали. Будь-яких інших додаткових доводів в обгрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, стороною обвинувачення не надано. Також вказує, що ОСОБА_4 є пенсіонером та інвалідом 3-ї групи (довічно). На своєму утриманні має десять неповнолітніх дітей, що зумовлює істотну необхідність у користуванні транспортним засобом та ускладнює життя великої родини. Однак такий транспортний засіб перебуває на штрафмайданчику більше двох років, що з урахуванням викладеного вище, є неспівмірним до завдань кримінального провадження. Вказує, що вилучене майно є єдиним способом матеріального утримання його сім`ї, а його відсутність ускладнює життя великої родини. Таким чином, повернення йому, як володільцю вилученого майна не призведе до втрати або будь-якого пошкодження майна та настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Усі вищеописані обставини у своїй сукупності додатково свідчать про його підвищену залежність від використання належного йому транспортного засобу. Також вважає, що арешт було накладено необґрунтовано, оскільки заявлена дізнавачем мета накладення арешту на майно була "збереження речових доказів", однак, ані зі змісту клопотання про арешт майна, ані з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається, які саме ознаки вилученого майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України. Вказаний транспортний засіб був вилучений у заявника 25 квітня 2023 року. Підставою для вилучення автомобіля стала розбіжність у номері кузова, який зазначений у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та який зазначений на кузові даного автомобіля. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводиться за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статті 290 КК України, тобто за знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу. Тому сам транспортний засіб, не може бути доказом у справі про ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова транспортного засобу. Крім того, звертає увагу, що він не є підозрюваним чи обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Також конфіскація та спеціальна конфіскація санкцією ст. 290 КК України не передбачена, тому накладений арешт підлягає скасуванню. З цих підстав, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, спосіб накладення арешту, вважає, що є достатні підстави для скасування арешту на автомобіль в частині позбавлення користування транспортним засобом, що буде достатнім для збереження майна, та буде запобігати ризикам зникнення, втрати. При цьому, повернення вилученого майна, не призведе до втрати або будь-якого пошкодження майна та настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

В судовому засіданні ОСОБА_4 просив клопотання задоволити із наведених у ньому підстав. Додатково вказавши, що підстави, які слугували для накладення арешту вже перестали існувати. При цьому, ніяких перешкод для розслідування даного кримінального провадження у випадку повернення арештованого майна під його відповідальне зберігання із забороною його відчуження не виникне.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити, пояснивши, що на даний час по даному кримінальному провадженні вже проведені необхідні експертизи, проте ще не з`ясовано усіх обставин, а тому може виникнути необхідність у проведенні додаткових слідчих дій з даним майном.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення володільця майна та прокурора, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України ), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174цього Кодексу).

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями174,539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2023 року, накладено арешт на автомобіль марки «Toyota» моделі «Land Cruiser 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 на автомобіль марки «Toyota» моделі «Land Cruiser 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , володільцем яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Переброди, Сарненського району, Рівненської області, із забороною права на відчуження, розпорядження та користування цим майном та до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні постановлено залишити вказане майно на зберіганні на території ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області. Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до змісту зазначеної вище ухвали про арешт майна, необхідністю для накладення арешту на майно, слугувала необхідність збереження речового доказу - автомобіля марки «Toyota» моделі «Land Cruiser 100» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вилученого майна в даному кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання дізнавача про накладення арешту, слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність правових підстав, передбачених ч. 1-3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на таке майно.

Крім того, матеріали провадження, на підставі яких вирішувалося питання про накладення арешту свідчать, що на тому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як встановлено із ухвали про накладення арешту, вказаний арешт на транспортний засіб був накладений 27 квітня 2023 року. На переконання слідчого судді, за період проведення досудового розслідування, орган досудового розслідування мав можливість та був зобов`язаний оглянути автомобіль, встановити достовірно, чи дійсно збереглися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та відповідно за наявності вилучити такі сліди або інші відомості, ініціювати проведення експертизи.

До того ж, як пояснив в судовому засіданні прокурор, на даний час по даному кримінальному провадженні з арештованим автомобілем вже проведені необхідні експертизи. Також прокурором долучено в судовому засіданні копію висновку експерта №СЕ-19/118-25/5359-КДТЗ, з якого вбачається, що 26 травня 2023 року із арештованим автомобілем була проведена судово-трасологічна експертиза (а.с.16-18). Також ним долучено копію протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_5 (а.с.19-20). Разом із тим вказав, що по даному кримінальному провадженні ще не проведено усіх слідчих дій, а тому скасування арешту на даному етапі досудового розслідування є передчасним.

На переконання слідчого судді, викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме - арешту, зокрема, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна, відпали.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з забороною користування, а також доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника, слідчому судді не надано.

У відповідності до ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або був вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Як встановлено слідчим суддею, володільцем арештованого транспортного засобу є ОСОБА_4 , який пояснив, що придбав такий автомобіль та отримав від продавця свідоцтво про реєстрацію транспортного засіб, тобто придбав автомобіль не у заборонений законом спосіб.

Відповідно до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У свою чергу безпідставне, з порушенням розумного строку, утримання тимчасово вилученого майна, без проведення з ним слідчих та процесуальних дій з метою досягнення завдань кримінального судочинства, становить надмірний тягар для власника чи законного володільця такого майна та є порушенням статей 7, 16 КПК України та статті 1-ї Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 , не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У матеріалах досудового розслідування відсутні об`єктивні дані про його причетність до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Окрім того конфіскація та спеціальна конфіскація санкцією ст. 290 КК України не передбачена.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст.ст.7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальний закон не вимагає аби зібрані органом досудового розслідування на підтвердження вчинення кримінального правопорушення докази були достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На переконання суду, подальший арешт майна, за відсутності передбачених для цього підстав, може порушити право власника на вільне використання своєї власності, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном.

Отже, з врахуванням об`єктивно проведеного аналізу доказів з огляду на завдання кримінального провадження, передбачені ст.2 КПК України, відпала необхідність у подальшому арешті майна, в частині заборони користування, оскільки подальше утримання такого майна не є співмірним з завданнями кримінального провадження та призводить до порушення розумного балансу між приватно-правовим та публічно-правовим інтересом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСі проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24.10.1986, серія А, №108. п.52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Окрім того, ЄСПЛ через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії». Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Водночас, у справах «Бакланов проти росії», «Фрізен проти росії», ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує те, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено. Тим часом, заборона на користування транспортним засобом, при тому, що кримінальне провадження не закінчене і власникові не повідомлено про підозру, на даний час вже не є пропорційною.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на тривале (більше двох років) зберігання вказаного транспортного засобу на відкритому майданчику, що призводить до його псування і втрати товарної якості.

Тому, враховуючи положення ст.100 КПК України, якими передбачена можливість передання на відповідальне зберігання речових доказів, слідчий суддя вважає за необхідне в подальшому застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а саме скасувати накладений на транспортний засіб арешт в частині заборони користування та передати це майно його власнику на відповідальне зберігання.

За таких обставин, оскільки досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється вже тривалий час та з моменту вилучення автомобіля минуло більше двох років, зважаючи, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, спосіб арешту визначений ухвалою слідчого судді від 27 квітня 2023 року, враховуючи, що обставини, які були враховані слідчим суддею при накладені арешту на майно, на даний час перестали існувати, розумність та співрозмірність обмеження права власності на автомобіль, правових підстав щодо необхідності подальшої заборони користування вищевказаним транспортним засобом, слідчий суддя не вбачає підстави вважати, що незастосування арешту в частині заборони користування транспортним засобом призведе до його приховування, знищення чи втрати, а продовження такого заходу порушить права володільця на користування належним йому майном, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити та скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2025 року, в частині заборони користування автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 100», державний номерний знак НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_4 та передачі автомобіля на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , що буде достатнім для збереження майна, та зможе запобігти ризикам зникнення, втрати, тощо. В тому числі місцезнаходження вилученого майна не зашкодить досудовому розслідуванню, не позбавить сторону обвинувачення можливості використовувати транспортний засіб для проведення інших слідчих (розшукових) дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.

За таких обставин, в цілях не порушення гарантованих Конституцією України та законами України права власності особи, зокрема права користування майном, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про скасування арешту майна в частині заборони користування - підлягає задоволенню, а транспортний засіб - передачі на відповідальне зберігання власнику з попередженням останнього про кримінальну відповідальність за ст.388КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт. Тому слідчий суддя звертає увагу, що у випадку відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення майна або інших незаконних дій з таким майном, власник, якому майно передане на відповідальне зберігання, може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.388 КК України.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Додатково слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст.100 КПК України, речові докази у вигляді громіздких або інших предметів, що вимагають спеціальних умов зберігання, можуть знаходитися у спеціальних місцях зберігання. За загальним правилом речові докази зберігаються протягом усього часу кримінального провадження.

В такому випадку зберігання автомобіля регулюється «Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженим постановою КМУ від 19.11.2012р. №1104.

Відповідно до п.20 вказаного Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Відповідно до ст.123 КПК України витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки автомобіль був вилучений та переданий на зберігання на штраф майданчик за рішенням слідчого в рамках кримінального провадження, ці дії вже регулюються нормами Кримінального процесуального кодексу України, у якому за зберігання автомобіля чи будь-якого іншого майна, вилученого або затриманого слідчим у рамках кримінального провадження оплата не передбачена, а значить відсутні підстави для стягнення з власника автомобіля оплати за його зберігання.

Керуючись ст.ст.2, 7, 98, 100, 131, 132,170-174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в частині позбавлення права користування по матеріалах кримінального провадження №0000073, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 квітня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України - задоволити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 квітня 2023 року на вилучений 25 квітня 2023 року у ОСОБА_4 автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 100», державний номерний знак НОМЕР_1 , в частині позбавлення права користування транспортним засобом.

Зобов`язати уповноважених осіб ВП №1 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу, безоплатно повернути ОСОБА_4 автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 100», державний номерний знак НОМЕР_1 для подальшого його відповідального зберігання у такому ж стані до закінчення досудового розслідування.

Заборонити ОСОБА_4 розпоряджатись вказаним транспортним засобом, а саме, відчужувати, розбирати його повністю або частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти письмово слідчого/дізнавача про зміну місця зберігання (гаражування) транспортного засобу та надавати доступ до місця його зберігання за першою вимогою слідчого/дізнавача і, за необхідності, за вимогою слідчого/дізнавача доставляти вищевказаний транспортний засіб для проведення слідчих дій.

Зобов`язати ОСОБА_4 надавати доступ до транспортного засобу - за першою вимогою слідчого/дізнавача і, за необхідності, за вимогою слідчого/дізнавача доставляти транспортний засіб для проведення слідчих дій.

Уповноваженій особі органу досудового розслідування, прокурору у кримінальному провадженні або іншій уповноваженій особі попередити ОСОБА_4 під розпис про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України в разі вчинення будь-яких незаконних дій щодо арештованого транспортного засобу.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали виготовлено 18 липня 2025 року о 14-30 год.

Слідчий суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_1