Справа №:755/5403/25
Провадження №: 1-кс/755/1267/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 від 17.07.2024 року, про арешт майна,

за участю:

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 від 17.07.2024 року, про арешт майна.

Клопотання погоджено з прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 .

Як зазначено у клопотанні, громадянин України ОСОБА_6 прийняв присягу працівника органів внутрішніх справ України, відповідно до змісту якої він урочисто присягнув залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Наказами Головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_6 було призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УБОЗ ГУ МВС України в АР Крим з присвоєнням спеціального звання «майор міліції».

У подальшому, в лютому - квітні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось можливим, у невстановленому місці, невстановленими особами ОСОБА_6 запропоновано перейти до незаконно створеного так званого «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим» (мовою оригіналу «Министерства внутренних дел по Республике Крым»), яке увійшло до складу «Міністерства внутрішніх справ рф» та обійняти посаду «заступника начальника відділу - начальника поліції відділу МВС росії по місту Алушті» (мовою оригіналу - «заместителя начальника отдела - начальника полиции ОМВД россии по городу Алуште»).

ОСОБА_6 , будучи громадянином України, службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність створення окупаційною владою рф так званого «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим», та призначення ОСОБА_7 на так звану посаду «тимчасово виконуючого обов`язки міністра» незаконно створеного «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим», а також проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, наслідком якого стало відокремлення вказаних адміністративно-територіальних одиниць та приєднання їх до складу рф, маючи на меті сприяти представникам рф у проведенні підривної діяльності на території України та подальшої окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, погодився на незаконну пропозицію продовжити роботу на посаді заступника начальника відділу - начальника поліції незаконно утвореного «відділу МВС росії по м. Алушті» (мовою оригіналу - «отдела МВД россии по г. Алуште»), який розташований за адресою: вул. Леніна, буд. 54, м. Алушта, АР Крим, без підпорядкування Міністру внутрішніх справ України.

У подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи свої дії, направлені на проведення підривної діяльності проти України, діючи добровільно та умисно в інтересах рф на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, не пізніше 26.03.2019 року (встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не представилось можливим) обійняв посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника незаконно утвореного «відділу МВС росії по м. Судак» (мовою оригіналу - «отдела МВД россии по г. Судак»), що знаходиться за адресою: вул. Партизанська, буд. 10, м. Судак, АР Крим.

Отже, допомога ОСОБА_6 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів внутрішніх справ рф та придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя призвела до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Крім цього, у громадянина України ОСОБА_6 , який перебував на тимчасово окупованій території України міста Красноперекопськ Автономної Республіки Крим, за невстановлених обставин, у невстановлений час, проте не пізніше 03.03.2022 року, виник злочинний умисел, направлений на вчинення колабораційної діяльності, шляхом добровільного зайняття посади в незаконних правоохоронних органах створених окупаційною владою на тимчасово окупованій території України в АР Крим.

Так, після окупації рф територій Автономної Республіки Крим у лютому-квітні 2014 року (більш точну дату встановити не виявилось за можливим), ОСОБА_6 , будучи проросійськи налаштованою особою та маючи негативне ставлення до діючої на той час влади України, підтримуючи окупаційну політику рф, за невстановлених обставин та часу, за його добровільної волі та власної згоди був призначений представниками окупаційної влади рф на посаду заступника начальника відділу - начальника поліції незаконно утвореного «відділу МВС росії по м. Алушті» (мовою оригіналу - «отдела МВД россии по г. Алуште»), який розташований за адресою: вул. Леніна, буд. 54, м. Алушта, АР Крим. Після чого, не пізніше 26.03.2019 року (встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не представилось можливим) обійняв посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника незаконно утвореного «відділу МВС росії по м. Судаку» (мовою оригіналу - «отдела МВД россии по г. Судаку»), що знаходиться за адресою: вул. Партизанська, буд. 10, м. Судак, АР Крим.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, громадянин України ОСОБА_6 , за невстановлених обставин, маючи достатній рівень освіти та спеціальних знань, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, не пізніше 03.03.2022 року (встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не представилось можливим) за власною згодою був призначений представниками держави окупанта на посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника незаконно утвореного «Міжмуніципального відділу МВС росії «Красноперекопський»» (мовою оригіналу - «Межмуниципального отдела МВД россии «Красноперекопский»»), тобто добровільно обійняв посаду у незаконному правоохоронному органі, який було створено окупаційною владою рф з метою реалізації власної окупаційної політики на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим за адресою: вул. Чапаєва, буд. 10, м. Красноперекопськ, АР Крим.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свою протиправну діяльність, направлену на зайняття посади в незаконних правоохоронних органах створених на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим, не пізніше 08.06.2022 року (встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не представилось можливим) за власною згодою був призначений представниками держави окупанта на посаду начальника незаконно утвореного «Міжмуніципального відділу МВС росії «Красноперекопський»» (мовою оригіналу - «Межмуниципального отдела МВД россии «Красноперекопский»»), чим виконав всі необхідні дії, направленні на доведення свого злочинного умислу до кінця.

Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_6 до теперішнього часу виконує покладені на нього обов`язки у незаконно створеному окупаційною владою рф правоохоронному органі, діяльність якого направлена на забезпечення встановленого державою окупантом правопорядку та забезпечення реалізації окупаційної політики, що завдає шкоди інтересам державної безпеки України та унеможливлює забезпечення її територіальної цілісності та недоторканності.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у колабораційній діяльності, тобто добровільному зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

18.03.2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

26.03.2025 року складено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Згідно зі ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

18.03.2025 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 57 (7982) та 18.03.2025 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

26.03.2025 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 63 (7988) та 26.03.2025 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора було опубліковано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Крім цього, на виконання вимог ст. 135 КПК України у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим, повістки на 18.03.2025 року, 21.03.2025 року, 22.03.2025 року, 24.03.2025 року та 26.03.2025 року про виклик його до слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління СБ України в АР Крим для вручення письмового повідомлення про підозру (повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру), а також проведення за його участі інших слідчих (процесуальних) дій опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (№ 53 (7978) від 13.03.2025, № 57 (7982) від 18.03.2025 року, № 60 (7985) від 21.03.2025 року, № 63 (7988) від 26.03.2025 року та 12.03.2025 року, 18.03.2025 року, 20.03.2025 року, 26.03.2025 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, 18.03.2025 року повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклики до слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління СБ України в АР Крим на 21.03.2025 року, 22.03.2025 року та 24.03.2025 року в період часу з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій, надіслано за допомогою поштової скриньки на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка встановлена як засіб зв`язку, що має приналежність до ОСОБА_6 , а також за допомогою програм-месенджерів: «WhatsApp», «Telegram» та «Viber», які зареєстровані на його номер телефону НОМЕР_1 .

Однак, підозрюваний на виклики не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. У зв`язку із викладеним, у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що він переховується від органу досудового розслідування та суду.

Окрім цього, 26.03.2025 року повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_6 , надіслано йому за допомогою поштової скриньки на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка встановлена як засіб зв`язку, що має приналежність до ОСОБА_6 , а також за допомогою програм-месенджерів: «WhatsApp», «Telegram» та «Viber», які зареєстровані на його номер телефону НОМЕР_1 .

Відповідно до відомостей з ДПС України щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України, у період з 01.01.2019 року по 26.07.2024 року відомостей стосовно ОСОБА_6 в базі даних не виявлено.

26.03.2025 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

19.03.2025 року з матеріалів кримінального провадження № 0001114 від 11.04.2017 року виділено матеріали відносно підозрюваного ОСОБА_6 в окреме провадження за № 0000076.

19.03.2025 року матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях за № 0000076 від 19.03.2025 року за ч. 1 ст. 111 КК України та № 0000184 від 17.07.2024 року за ч. 7 ст. 111-1 КК України, об`єднанні в одне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000184.

Викладені обставини та повідомлена ОСОБА_6 підозра підтверджується сукупністю доказів, отриманих в ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У свою чергу, санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України, передбачає конфіскацію майна, як вид додаткового покарання.

Документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно даного реєстру, громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить наступний транспортний засіб:

- легковий автомобіль марки та моделі «ВАЗ 21070», рік випуску 2001, номер та серія знака: НОМЕР_2 , номер кузова (VIN): НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , код кольору-колір: 11 - білий, місце реєстрації: АР Крим, дата реєстрації: 07.02.2002, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_5 ..

Отже, на думку органу досудового розслідування, накладення арешту на вказане майно надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду покарання.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Захисник заперечував щодо задоволення клопотання.

Власник майна підозрюваний ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином у встановлений законом спосіб, за таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду вказаного клопотання без участі власника майна.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально - правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст .9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя вважає необхідним накласти арешт на вказане майно, шляхом заборони розпорядження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві власності, а саме: легковий автомобіль марки та моделі «ВАЗ 21070», рік випуску 2001, номер та серія знака: НОМЕР_2 , номер кузова (VIN): НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , код кольору-колір: 11 - білий, місце реєстрації: АР Крим, дата реєстрації: 07.02.2002, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_5 , із забороною розпорядження вказаним майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: