Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Eлектронний суд" та під час трансляції з приміщення Державної установи "Київський слідчий ізолятор" матеріали кримінального провадження № 0000035 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Путивль Сумської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Подільським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується в вчиненні кримінального правопорушення в сфері незаконного обігу психотропних речовин, за наступних обставин.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, однак не пізніше 8 січня 2025 року, ОСОБА_7 незаконно придбав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину PVP в особливо великих розмірах, яку залишив при собі з метою подальшого збуту третім особам. У подальшому за невстановлених обставин, однак не пізніше 8 січня 2025 року, ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини PVP, залишив її зберігати на землі з метою подальшого збуту третім особам у лісовій місцевості за координатами: 50,51389; 30,40860.

8 січня 2025 року о 13 годині 50 хвилин за адресою: м. Київ, просп. Георгія Гонгадзе, 11, працівниками поліції був зупинений ОСОБА_7 , у якого під час особистого обшуку було виявлено та вилучено 55 згортків з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP загальною масою 27,065 г. Крім того, цього ж дня у період з 18 години 47 хвилин по 18 годину 53 хвилини працівником поліції проведено огляд місця події - лісової місцевості за координатами: 50,51389; 30,40860, під час якого виявлено та вилучено один згорток зеленого кольору з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP масою 0,52 г.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 01.08.2025, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, та зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що він просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про порушення під час досудового розслідування права ОСОБА_7 , який перебував у процесуальному статусі підозрюваного, на захист. Вказане порушення виразилось у тому, що під час розгляду слідчим суддею Подільського районного суду м. Києва клопотання слідчого, погодженого з прокурором, про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави брала участь як захисник адвокат ОСОБА_8 , яка надала на підтвердження своїх повноважень копію доручення юридичної компанії "Блосем" № 32 від 08.01.2025, виданого нібито за зверненням його підзахисного. Однак ОСОБА_7 не звертався до адвоката ОСОБА_8 для надання йому правової допомоги, і адвокат не надала слідчому судді документи на підтвердження своїх повноважень, а тому не могла бути допущена як захисник. Тож, посилаючись на положення ст.ст.20, 49, 50, 51 КПК України, якими регламентовано забезпечення права на захист, порядок залучення захисника, підтвердження повноважень захисника, вважає, що адвокат ОСОБА_8 діяла поза межами своїх повноважень та всупереч вимогам чинного законодавства, надавши суду вказане раніше доручення, на що слідчий суддя уваги не звернув, внаслідок чого не було забезпечено надання ОСОБА_7 належної правової допомоги. Тому незаконно обраний ОСОБА_7 запобіжний захід не міг бути продовжений, оскільки це суперечить вимогам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) через дію принципу "плодів отруєного дерева".

Також вказує на порушення прокурором принципу презумпції невинуватості, оскільки останній у клопотання про продовження строку тримання під вартою констатує, що ОСОБА_7 вже вчинив кримінальне правопорушення, у той час як обвинувальний вирок суду, який би набрав законної сили, відсутній. Прокурор обґрунтовує необхідність продовження строку тримання під вартою виключно тяжкістю нібито вчиненого кримінального правопорушення. Клопотання прокурора є формальним, у ньому не зазначені доводи і відсутні докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. До того ж, у клопотанні містяться посилання на докази, якими обґрунтовується підозра, а не обвинувачення, та посилання на докази, зокрема, на протоколи допиту свідків, які суду не надані.

Що стосується ухвали, то всупереч вимогам п.4 ч.1 ст.196 КПК України в ній не зазначено докази, які обґрунтовують відповідні обставини, і суд не встановив, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, а також, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Стверджує, що суд не взяв до уваги практику ЄСПЛ, відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів (рішення у справі "Харченко проти України"); тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу (рішення у справі "Хайредінова проти України"); після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою (рішення у справі "Єлоєв проти України"), тощо.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що є досить високою вірогідність настання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тобто він усвідомлює тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим з огляду на санкцію ч.3 ст.307 КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а також стадію судового провадження, на якій суд досліджує письмові докази, у той час як свідки ще не допитані і обвинувачений показання не давав. Що стосується особи обвинуваченого, то він офіційно не працевлаштований, не має власної сім`ї, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Ці обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані прокурором ризики продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції визначив розмір застави з метою забезпечення виконання обвинуваченим відповідних обов`язків з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , що спростовує твердження захисника, що суд не розглянув можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 тримається під вартою з 10.01.2025, підстав вважати, що на даний час ризики істотно зменшилися, немає. І те, що обвинувачений не вчиняв за цей час жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятися від органу досудового розслідування і суду, чинити тиск на свідків, навпаки, свідчить про доцільність застосування до нього саме такого виду запобіжного заходу.

У клопотанні прокурора йдеться про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення і зазначення в одному абзаці про те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення класифікується як особливо тяжкий злочин, ніяким чином не впливає на законність ухвали суду. Всупереч твердженням в апеляційній скарзі клопотання містить виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, посилання на матеріали (а не на докази), які підтверджують ці обставини, та обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З приводу доводів захисника про порушення права ОСОБА_7 на захист під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів зауважує, що долученої до апеляційної скарги копії ордеру, виданого адвокату ОСОБА_8 на підставі договору про надання правничої допомоги № 247/24 від 08.01.2025, недостатньо, щоб стверджувати, що адвокат за власною ініціативою і без згоди на той час підозрюваного ОСОБА_9 брала участь у судовому засіданні.

До того ж, наразі предметом перегляду в апеляційному порядку є інша ухвала, а доктрина плодів "плодів отруєного дерева" (fruit of the poisonous tree) застосовується при оцінці доказів на предмет їх допустимості, а не законності судового рішення, на яке подана апеляційна скарга.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 3 червня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3