Справа № 750/4351/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/532/25
Категорія - ч.1 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000391 від 29 січня 2025 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, ФОП, не одружений, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, та який органом досудового розслідування у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження в цій частині закрите.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, ухвалою суду було призначене до судового розгляду.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 29 січня 2025 року, близько 11 год. 43 хв., керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz» модель «Citan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом по проїзній частині житлової зони, що прилягає до вулиці Всіхсвятська у м. Чернігові, з бокум вулиці Всіхсвятська в напрямку вулиці Соборності, поряд з будинком № 5 по вулиці Всіхсвятська у м. Чернігові, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку (п. 2.3 б) Правил дорожнього руху (із змінами та доповненнями), під час руху транспортного засобу заднім ходом, створив небезпеку іншим учасникам руху (п.п. 10.9), не надав перевагу пішоходу, який рухався по проїзній частині житлової зони (п.п. 26.1), в попутному напрямку з автомобілем під керуванням ОСОБА_6 , у зв`язку з чим здійснив наїзд на ОСОБА_8 .

У результаті наїзду автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , вона отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, які є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, та згідно висновку судово-медичної експертизи № 119 від 26.02.2025 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, на строк понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 10.9, 26.1 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України

Вказує на те, що відповідно до висновку Об`єднаної палати Верховного суду, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин.

Згідно до обвинувального акту ОСОБА_6 одночасно обвинувачується в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили та в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 286 КК України.

За встановлених під час досудового розслідування обставин, ОСОБА_6 будучи позбавленим права керування транспортним засобом, з моменту початку руху вже вчиняв об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (не виконував рішення суду) і на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди продовжував вчиняти вказане кримінальне правопорушення.

Таким чином, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 вважався таким, що не вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, оскільки до цього вже мало місце вчинення ним іншого кримінального правопорушення невиконання судового рішення.

Тому, прийняття судом рішення по обвинуваченню, яке за часом вчинено пізніше, без урахування обвинувачення, яке вчинене раніше, та як наслідок, закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності є незаконним та суперечить змісту ст. 46 КК України.

Висновок суду про те, що ОСОБА_6 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої постраждала ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення вперше, не відповідає фактичним обставинам справи.

Виділення судом з одного обвинувального акта епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та закриття кримінального провадження в цій частині у тих випадках, коли існують підстави для притягнення обвинуваченого судом до відповідальності, передбаченої законом, не виправдовує легітимних очікувань осіб-учасників провадження, суспільства та держави, тим самим не виконує завдання кримінального судочинства, порушує принципи законності та невідворотності кримінальної відповідальності, так як обвинувачений через необґрунтоване рішення суду уникає відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів прокурора ухвалу суду вважали законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, потерпілу, яка підтримала сторону захисту, вказуючи, що до обвинуваченого вона не має жодних претензій ні морального, ні матеріального характеру, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити з таких підстав.

За приписами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Разом з тим, відповідно до статті 46 КК України, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо: вона вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Відповідно до приписів цієї норми матеріального права для застосування положень ст. 46 КК України необхідно встановити, як правило, сукупність всіх перелічених елементів.

Колегія суддів вважає, що вказані вище вимоги кримінального процесуального, а також кримінального законів судом першої інстанції не були дотримані.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності вбачається, що умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст.46 КК України) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не встановив, чи може бути ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, з урахуванням того, що в рамках цього ж кримінального провадження він обвинувачується у вчиненні умисного триваючого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 одночасно обвинувачується в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, та у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 286 КК України.

Так, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2024 року (справа №750/10903/24, провадження №3/750/3335/24), яка набрала законної сили 28 січня 2025 року після перегляду судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Будучи обізнаним про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами, ОСОБА_6 29 січня 2025 року, близько 11 год. 43 хв., діючи умисно, маючи реальну можливість виконати рішення суду, підриваючи авторитет органів правосуддя України в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами та їх об`єднаннями на свій території України, керував автомобілем марки Мерседес Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись заднім ходом по проїзній частині житлової зони, поблизу будинку №5 по вулиці Всіхсвятській у місті Чернігові здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , порушивши вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 10.9, 26.1 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди, чим завдав потерпілій тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк понад 21добу.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, не виконуючи рішення суду, яким його було позбавлено такого права, з моменту початку руху на автомобілі вже вчиняв об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, і на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди продовжував вчиняти вказане кримінальне правопорушення, як про це слушно зауважив прокурор.

За таких підстав, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 вважався таким, що не вперше вчинив кримінальне правопорушення, оскільки його вчиненню передувало вчинення ним іншого кримінального правопорушення, яке полягало у невиконані обвинуваченим судового рішення.

Отже помилковим є висновок суду про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, оскільки він суперечить положенням ст. 46 КК України, адже це кримінальне правопорушення було ним вчинене пізніше ніж кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження, що відповідно до ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи те, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду кримінального провадження після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його закриття, з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати дію ст. ст. 7, 9 КПК України, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі №755/18777/20.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суду першої інстанції необхідно дотриматись вимог кримінального та кримінального процесуального закону, повно й всебічно розглянути кримінальне провадження за всім обсягом пред`явленого обвинувачення, врахувати позицію потерпілої, дати належну оцінку отриманим доказам і прийняти законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 424 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2025 року про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з його примиренням з потерпілою на підставі ст. 46 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції із стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набуває законної сили після проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13