ЄУН справи: 336/2691/25
Номер провадження: 1-кп/336/1008/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000163 від 03.01.2025 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стара Синява, Хмельницької області, громадянина України, неодруженого, утриманців немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , старшого стрільця-оператора 3 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 . старшого солдата, раніше судимого:

-24.11.2005 Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 29.05.2007 Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 289. ст. 69. ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років та 6 місяців позбавлення волі;

-13.05.2011 Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі;

- 16.09.2013 Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 150 годин;

- 25.12.2013 Старосинявським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту;

-11.02.2014 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185. ч. 2 ст. 15. ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 1 85. ч. 2 ст. 389. ч. 1 ст. 70. ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років та 2 місяців позбавлення волі;

- 11.08.2021 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом на посаді старшого стрільця-оператора 3 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16.49. 127. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 10.11.2024, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини, розташоване поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв і перебував за межами місця служби до 22.11.2024.

Крім того, ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом на посаді старшого стрільця-оператора 3 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9. 11. 16. 49. 127. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 21.12.2024, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини, розташоване поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв і перебував за межами місця служби до 16.01.2025.

Крім того, ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом на посаді стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9. 11, 16. 49. 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. 25.01.2025, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини, розташоване поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв і перебував за межами служби до 05.02.2025.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні. Суду пояснив, що він дійсно 10.11.2024 залишив місце несення служби, яке розташоване поблизу с. Юрківки, Таврійської сільської громади, Запорізького району, Запорізької області. До 22.11.2024 він знаходився вдома у своєї знайомої. Окрім того, 21.12.2024 повторно залишив місце несення служби, яке розташоване поблизу с. Юрківки, Таврійської сільської громади, Запорізького району, Запорізької області. До 16.01.2025 він знаходився вдома. Окрім того, 25.01.2025 він знову залишив місце несення служби, яке розташоване за тією самою адресою та 16.01.2025 повернувся до частини. Засуджує свої дії, просив суворо не карати, щиро розкаявся, негативно ставиться до свого вчинку. Просив призначити мінімальне покарання.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 (за трьома епізодами) суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем місця служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, при визначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються як тяжкі злочини, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, виявляв щирий жаль з приводу вчиненого та засуджує свої дії, бажає в подальшому повернутися до військової служби; особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем несення служби характеризується негативно, має зареєстроване та постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікар-психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставина, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину повторно за епізодами від 21.12.2024 та 25.01.2024.

Враховуючи обставини вчинення злочину, його мету та мотиви, наведену вище сукупність обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлявся.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.05.2024 ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.08.2021 умовно-достроково на невідбуту частину цього покарання для проходження військової служби за контактом.

Згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.02.2025 (№333/1186/25) строк фактичного затримання ОСОБА_4 рахувати з 07.02.2025.

В даному кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експертів.

Керуючись ст. 65 КК України, ст.ст. 349, 368, 373- 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.08.2021, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді п`яти років та трьох місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 розраховувати з дня його фактичного затримання, тобто з 07.02.2025.

На вирок може бути подана апеляційна скарга, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1