ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5250/25

Провадження № 11-сс/820/294/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 від 22 січня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 травня 2025 року задоволено клопотання слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000096 від 22 січня 2025 року до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірменина, громадянина України, уродженця Республіки Вірменія, з середньою освітою, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні неповнолітніх дітей, не має судимостей,

та продовжено строк тримання під вартою по 15 липня 2025 року включно.

У разі внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року у розмірі 595 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 801 660 грн, продовжено по 15 липня 2025 року включно термін дії покладених на ОСОБА_9 цією ж ухвалою обов`язків:

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора, суду з населеного пункту за місцем проживання;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні.

- невідкладно прибувати за викликами до слідчого, прокурора за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання цих обов`язків постановлено заставу звернути в дохід держави.

Строк дії ухвали постановлено рахувати по 15 липня 2025 року.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року та обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Уважав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним.

Зокрема, наголошував на тому, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, несудимий, має на утриманні неповнолітню дитину з інвалідністю, не має наміру ухилятися від досудового розслідування і суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 щодо апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України № 24/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався.

Відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюються в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, - споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років, можуть виїздити за межі України при пред`явлені серед іншого такого документу як довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (форма первинної облікової документації № 157-1/о) або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики, довідки військово-лікарської комісії про непридатність.

Разом із тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 у разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, з метою реалізації свого злочинного умислу, який полягав в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі за кордон на період дії воєнного стану, забезпечували, наданням вказівок і порад, функціонування протиправної схеми з незаконного переправлення громадян України за кордон.

ОСОБА_10 та ОСОБА_7 здійснювали підшукування осіб, що не мали законних підстав для виїзду за кордон, їх інструктування та інші дії з метою сприяння їх незаконному переправленню через державний кордон України, використовуючи при цьому мобільний месенджер «WhatsApp».

07 лютого 2025 року близько 14 год 30 хв, перебуваючи поряд з АЗС «WOG» у с. Смотрич Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, вул. Соборна, 4, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 під час зустрічі з ОСОБА_11 , будучи достовірно обізнаними про дію воєнного стану в державі та проведення загальної мобілізації, знаючи про неможливість вільного виїзду за кордон осіб чоловічої статі призовного віку, керуючись корисливими мотивами, запропонували останньому послуги з незаконного переправлення його через державний кордон України до однієї з країн Європейського Союзу, за заздалегідь обумовлену суму грошових коштів у розмірі 15 000 доларів США. Також під час вказаної розмови ОСОБА_10 та ОСОБА_7 запропонували ОСОБА_11 підібрати ще осіб, які з метою уникнення мобілізації бажають переправитися через державний кордон України.

Далі з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України до однієї з країн Європейського Союзу, керуючись корисливими мотивами, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 25 лютого 2025 року близько 10 год, перебуваючи в закладі «GRILL PIZZA», що за адресою Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Соборна, 4, в ході розмови з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які також виявили бажання переправитися через держаний кордон України, достовірно знаючи, що останнім обмежено виїзд за кордон, проінструктували їх (надали поради та вказівки) про порядок дій при незаконному переправленні їх через державний кордон України, а саме:

- надали вказівку ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 здійснити переміщення територією України до м. Ужгорода Закарпатської області, користуючись послугами залізничного транспорту;

- надали вказівку ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , прибувши до м. Ужгорода Закарпатської області, перебувати в орендованому помешканні та очікувати на подальші вказівки щодо незаконного перетину державного кордону України;

- надали пораду ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мати при собі закордонний паспорт та мінімум особистих речей лише першої необхідності.

Також під час вказаної зустрічі ОСОБА_10 та ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про необхідність здійснити розрахунок за послуги з незаконного переправлення через державний кордон України, після того як останні перетнуть державний кордон, а саме передати їм грошові кошти в сумі 45 000 доларів США, тобто по 15 000 доларів США за кожну особу, через посередника - їх спільного знайомого ОСОБА_14 , який також був присутнім під час вказаної зустрічі. При цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_7 гарантували ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 безперешкодний перетин ними державного кордону України впродовж декількох годин після їх прибуття до м. Ужгорода Закарпатської області.

Надалі, 25 лютого 2025 року близько 20 год ОСОБА_7 відповідно до попередньої домовленості прибув на залізничний вокзал у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, де проконтролював відправлення потягом ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до м. Ужгорода Закарпатської області.

Наступного дня, 26 лютого 2025 року близько 12 год ОСОБА_10 та ОСОБА_7 під час зустрічі із ОСОБА_14 в закладі «GRILL PIZZA», що за адресою Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Соборна, 4, повідомили про те, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 успішно прибули в м. Ужгород Закарпатської області та очікують в орендованому помешканні на подальші вказівки щодо незаконного перетину держаного кордону України. ОСОБА_10 та ОСОБА_7 поставили вимогу ОСОБА_14 передати їм грошові кошти за організацію переправлення вищевказаних осіб через державний кордон України, однак ОСОБА_14 відмовився, посилаючись на попередні домовленості про розрахунок виключно після безпосереднього перетину кордону.

Цього ж дня, 26 лютого 2025 року близько 14 год ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, зателефонували ОСОБА_14 та повідомили, що наполягають передати їм грошові кошти за організацію переправлення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України, в іншому разі скасують усі попередні домовленості та перетин кордону вищевказаними особами не відбудеться.

26 лютого 2025 року близько 14 год 30 хв ОСОБА_14 за вказівкою ОСОБА_10 та ОСОБА_7 прибув за адресою: Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Огієнка, 55, де сів у салон транспортного засобу «BMW X1», р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в якому, виконуючи попередні домовленості, передав ОСОБА_10 та ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 45 000 доларів США за надання послуги з організації незаконного переправлення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через державний кордон України.

22 січня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000096, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст.332 КК України

26 лютого 2025 року о 14 год 30 хв ОСОБА_7 фактично затримано на підставі ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

27 лютого 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 28 лютого 2025 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 18 квітня 2025 року включно із правом внесення застави у розмірі 595 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 801 660 грн.

16 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 26 травня 2025 року включно.

19 травня 2025 року процесуальним прокурором визнано досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершеним та надано доручення СУ ГУНП в Хмельницькій області в порядку ст.290 КПК України про відкриття матеріалів досудового розслідування, про що належним чином повідомлено підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_15 , а також підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя місцевого суду прийшов до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, окрім того не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Більш того, на думку суду першої інстанції, стороною захисту не доведено, як змінилися обставини, які були узяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Крім того, стороною обвинувачення доведено та слідчим суддею місцевого суду враховано, що ризики є дійсними і вони виправдовують продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою.

Урахувавши відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 , те, що він раніше несудимий, не працює, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, має постійне місце проживання, наявність підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання із наведенням в ухвалі мотивів такого рішення.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду провадження сторона обвинувачення довела, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується виключно задля запобігання встановленим ризикам, факт існування яких є доведеним стороною обвинувачення у суді першої та апеляційної інстанції.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями свідка ОСОБА_14 , показаннями свідка ОСОБА_11 , показаннями свідка ОСОБА_12 , показаннями свідка ОСОБА_13 , протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_14 , протоколом обшуку автомобіля «BMW X1», р.н. НОМЕР_1 , у ході якого виявлено та вилучено грошові та імітаційні кошти в загальній сумі 44 700 доларів США, матеріалами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

На цьому етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу і слідчий суддя вважає її достатньою для продовження запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Наразі перевірено відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясовано питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Колегія суддів звертає увагу, що запобіжний захід тримання під вартою застосовується лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, за наявності достатніх підстав уважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від органів досудового розслідування та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Більш м`які, альтернативні запобіжні заходи з огляду на високу суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення на цій стадії кримінального провадження не становитимуть достатнього стримуючого припису для підозрюваного.

Доводи про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків саме для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд до уваги не бере з таких підстав.

Наявність ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується не на припущеннях, а на реальних фактичних даних, наведених у поданому клопотанні та доведених прокурором у судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст.177 КПК України доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою у вчиненні кримінального правопорушення стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, а тому, опинившись на волі, із метою уникнення кримінальної відповідальності останній може потенційно переховуватись від органів досудового розслідування із метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Крім того, при оцінці зазначеного ризику враховано, що згідно пред`явленої ОСОБА_7 підозри він обізнаний із можливим механізмом дій для безперешкодного незаконного перетину кордону України, яким, відповідно, може скористатися, що істотно збільшує вагомість зазначеного ризику.

Також продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Підлягають відхиленню посилання захисника на соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки вказане не є беззаперечною підставою відповідно до вимог КПК України для зміни обраного йому запобіжного заходу, бо вони враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Також колегія суддів зазначає, що вказані обставини не спростовують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є такими, що давали б можливість обрати запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Окрім того, вони не стали стримуючими для вчинення дій, які стали підставою для ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних рішень у провадженні.

За таких обставин, колегія суддів уважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року, якою продовжено строк застосовання до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 15 липня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3