У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

засуджений - ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 стверджує, що рішення суду є необґрунтованим і необ`єктивним, оскільки усі стягнення були накладені в період тримання під вартою в умовах СІЗО, а не після набрання вироком законної сили. Стягнення вже погашені, заборонені речі, вилучені у 2020-2021 р.р., не належали йому, наголошує, що після прибуття до колонії 16.02.2024 р. він пройшов карантин та одразу почав працювати в господарському відділенні, має позитивні характеристики та дві вищі освіти, має заохочення навіть у СІЗО, де їх отримати надзвичайно складно.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_5 засуджений вироком Арцизького районного суду Одеської області від 24.03.2021 р. за ч. 2 ст. 121 КК України, до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.10.2023 р. вирок Арцизького районного суду Одеської області від 24.03.2021 р. змінено в частині зарахування строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.06.2020 р. по 26.10.2022 р. включно та з 12.07.2023 р. по 18.10.2023 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. А також з 27.10.2022 р. по 11.07.2023 р., включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)», початок строку відбування покарання 11.06.2020 р., кінець 20.10.2025 р.

Врахувавши дані матеріалів провадження, оцінивши в сукупності встановлені судом дані про особу засудженого, який мав 3 стягнення за зберігання заборонених речей, які погашені в установленому законом порядку, та 3 заохочення (05.01.2024 р., 01.10.2024 р., 03.01.2025 р., перше з яких, лише зі сплином значного проміжку часу, друге через 10 місяців після отримання першого заохочення), відповідно до характеристики від 07.03.2024 р., на момент проведення засідання комісії щодо можливості застосування ст. 81 КК України, характеризувався посередньо, не був працевлаштованим, участі у суспільно-корисному житті відділення та у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймав, у відповідності до ст. 133 КВК України, був злісним порушником режиму утримання, тому комісією ДУ «Вознесенська ВК-72» йому було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України. Отже, у поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються епізодично, в період, який передував вирішенню питання його умовно-дострокового звільнення, у зв`язку з чим суд відмовив в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання, як засуджений вироком Арцизького районного суду Одеської області від 24.03.2021 р. за ч. 2 ст. 121 КК України, до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.10.2023 р. вирок Арцизького районного суду Одеської області від 24.03.2021 р. змінено в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.06.2020 р. по 26.10.2022 р. включно та з 12.07.2023 р. по 18.10.2023 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. А також з 27.10.2022 р. по 11.07.2023 р., включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку покарання 11.06.2020 р., кінець строку 20.10.2025 р. р.

На день розгляду судом першої інстанції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , останній відбув 4 роки 9 місяців.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Разом з тим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Так, з характеристики, затвердженої начальником Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» від 11.03.2025 р., вбачається, що ОСОБА_5 бере активну участь у програмах/заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками, бере активну участь у програмах диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи, має позитивні результати реалізації планів та має позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує в своєму житті. Має 3 заохочення (05.01.2024 р., 01.10.2024 р., 03.01.2025 р.) та 3 стягнення, які погашені в установленому законом порядку.

Проте, стягнення отримані за зберігання заборонених речей, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 133 КВК України, засуджений був злісним порушником режиму утримання, крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи в місцях позбавлення волі з 11.06.2020 р., отримав перше заохочення 05.01.2024 р., тобто зі сплином значного проміжку часу. Друге заохочення отримано засудженим через 10 місяців після отримання першого заохочення.

Як вбачається з характеристики на засудженого ОСОБА_5 від 07.03.2024 р., на момент проведення засідання комісії щодо можливості застосування ст. 81 КК України, останній характеризувався посередньо, не був працевлаштованим, участі у суспільно-корисному житті відділення та у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймав, у зв`язку з чим, комісією Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» було відмовлено засудженому в застосуванні до нього ст. 81 КК України.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, апеляційний суд доходить висновку про передчасність тверджень ОСОБА_5 про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Наявність у засудженого ОСОБА_5 3 заохочень за весь час відбування покарання, перше з яких отримано у січні 2024 року, а також те, що отримані ним раніше стягнення, на даний час погашені, беззаперечно не свідчать про те, що він довів своє виправлення, однак свідчать, що позитивні зрушення відбуваються лише з початку 2024 року, тобто в період, який безпосередньо передував вирішенню питання про його умовно-дострокове звільнення

Наведені вище обставини в сукупності підтверджують те, що засуджений ОСОБА_5 дійсно став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі, достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України.

Наведені засудженим в апеляційній скарзі доводи, зокрема те, що усі стягнення були накладені в період тримання під вартою в умовах СІЗО, а не після набрання вироком законної сили та вони вже погашені, заборонені речі, вилучені у 2020-2021 р.р., не належали йому, а також те, що після прибуття до колонії 16.02.2024 р. він пройшов карантин та одразу почав працювати в господарському відділенні, має позитивні характеристики, отримав заохочення навіть у СІЗО, де їх отримати надзвичайно складно, не можуть слугувати єдиними підставами для звільнення від відбування покарання, окрім цього, вказані обставини були враховані судом першої інстанції при постановленні рішення про відмову у задоволенні клопотання.

Водночас, доводи щодо наявності двох вищих освіт, не впливають на правильність висновків суду щодо доведення засудженим свого виправлення та перевиховання.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення, та погоджується з його висновками в частині того, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3