УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року

м. Київ

Справа № 576/1378/23

Провадження № 51-2565 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 серпня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 серпня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 75 000 гривень. Цивільний позов прокурора в інтересах лікувальної установи залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за те, що він 15 жовтня 2021 року, приблизно о 06:46, будучи в стані алкогольного і наркотичного сп`яніння, керуючи легковим автомобілем марки Audi А4, номерний знак НОМЕР_1 , у якому також перебували пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , рухаючись у м. Глухові по вул. Покровській у напрямку вул. Святошної, перевищуючи дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги, зневажив безпекою дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху та, не врахувавши дорожню обстановку, не впорався із керуванням автомобілем і виїхав на ліве узбіччя дороги, де допустив наїзд на дерево.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому задньої стінки верхньо-щелепної пазухи та кута нижньої щелепи справа, садна, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох стегон зі зміщенням, скальпованої рани чола, множинних саден та забоїв кінцівок, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У прямому причинному зв`язку з наслідками цієї дорожньо-транспортної пригоди, завданням середньої тяжкості тілесних ушкоджень та тяжких тілесних ушкоджень потерпілим знаходиться порушення ОСОБА_5 пункту 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

У зв`язку з набранням вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 серпня 2023 року законної сили взято під варту ОСОБА_5 в залі суду. Строк відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з 11.02.2025.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду в частині призначеного покарання та із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, не в повній мірі врахував дані про його особу, а також те, що засуджений вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом ІІ групи, характеризується позитивно, працевлаштований з 04.11.2024 на будівництві в ТОВ «СУ 630», шкодує щодо вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою, з моменту ДТП минуло більше 3-х років, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також судами не враховано думку потерпілого ОСОБА_7 , який у своїй заяві зазначав, що не має претензій до обвинуваченого. У заяві до апеляційного суду потерпілий підтвердив свою позицію та зазначив, що обвинувачений повністю відшкодував йому моральну та матеріальну шкоду, будь-яких претензій до обвинуваченого він немає та просив призначити обвинуваченому покарання без позбавлення волі.

Також судами не враховано думку потерпілого ОСОБА_6 , якому обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду в повному обсязі, і потерпілим заявлялися вимоги лише щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 75 тисяч грн.

Захисник зазначає, що обвинуваченим було відшкодовано потерпілому моральну шкоду в розмірі 40 139,46 грн, що підтверджується довідкою старшого державного виконавця від 22.04.2025 № 18911.

Вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, не в повній мірі врахував наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування потерпілим витрат на лікування та відшкодування збитків лікувальній установі; відсутність обставин, що обтяжують покарання, що дає підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Вважає, що апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції щодо призначеного покарання і належним чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого не проаналізував.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 286-1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, безпідставного неврахування обставин, які пом`якшують покарання, необхідності пом`якшення засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Статтею 69 КК України (в редакції станом на час вчинення інкримінованого діяння) передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до положень частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; 2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, суди при визначенні виду та розміру покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом ІІ групи, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Також судами взято до уваги думку потерпілого ОСОБА_7 , який у своїй заяві зазначив, що не має претензій до обвинуваченого.

Також судами враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілим витрат на лікування та відшкодування збитків лікувальній установі. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, належним чином враховано всі обставини, зокрема й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі.

Зокрема, як обґрунтовано вказав апеляційний суд, те, що хоча по відношенню до наслідків вина обвинуваченого є необережною, однак він, умисно сідаючи за кермо автомобіля під дією наркотичних засобів та у стані алкогольного сп`яніння, коли концентрація алкоголю у крові була 2,3 ‰, не міг не розуміти, що тим самим збільшує вірогідність аварійної ситуації та послаблює свою здатність уникнути наслідків такої ситуації. Врешті такі дії потягнули за собою серйозні наслідки у вигляді заподіяння потерпілим тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Суд визнав, що позитивні характеристики, визнання вини та відшкодування шкоди лише частково зменшують тяжкість вчиненого злочину, а тому з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України.

При цьому апеляційний суд також обґрунтовано вказав, що відсутні підстави для врахування як обставини, що пом`якшує покарання, наявність інвалідності ІІ групи у ОСОБА_5 , оскільки вона встановлена йому внаслідок отримання травми через злочинну недбалість самого обвинуваченого.

Також судом було враховано, що обвинувачений частково відшкодував моральну шкоду потерпілому ОСОБА_6 , а також працевлаштувався, однак на правильність висновків суду вказані обставини не впливають.

Місцевий суд, з чим обґрунтовано погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 мінімального покарання в межах, визначених санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України, не застосовуючи при цьому положення ст. 69 КК України.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості пом`якшення покарання, та із зазначенням мотивів ухваленого рішення обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення. Ухвала апеляційного суду в указаній частині відповідає вимогамст. 419 КПК України.

З огляду на це, за змістом доводів касаційної скарги захисника колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, у тому числі й на підставі положень ст. 69 КК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до касаційної скарги матеріалів не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 про розгляд кримінального провадження за участю захисника та засудженого в режимі відеоконференції з ДУ «Крюківська виправна колонія (№ 29)», то колегія суддів вбачає необхідним вказати, що таке клопотання може бути розглянуто виключно після відкриття касаційного провадження, для чого наразі не вбачається достатніх підстав.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 16 серпня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3