Справа № 308/9912/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0000050 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, в якому просить скасувати арешт земельної ділянки за кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою м. Ужгород, вул. Я. Штерберга, б/н., яка належать на праві комунальної власності Ужгородській міській раді () та перебуває в оренді ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2025 по справі №308/7043/25.

Клопотання обґрунтовує тим, що арешт переданої у користування ОСОБА_5 земельної ділянки згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 27.05.2025 року по справі №308/7043/25 є необґрунтованим та безпідставним, у зв`язку із чим такий підлягає скасуванню.

Вказує, що висновок прокурора з приводу проходження каналізаційних колекторів вздовж земельної ділянки за кадастровим номером :24:001:0714 рівно як і наявність ризиків їх пошкодження в результаті проведення будівельних робіт, є помилковим та нічим не підтвердженим. Такий ґрунтується виключно на аналізі затвердженої ОСОБА_5 містобудівної документації, рішення Ужгородської міської ради №2088 від 26.12.2024 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки та інформації наданої КП «Водоканал м. Ужгорода» про розміщення каналізаційних напірних колекторів, без проведення належних експертних досліджень наслідків проведених заявником будівельних робіт чи геодезичного вишукування конкретного місця проходження вказаних каналізаційних колекторів в межах земельної ділянки за кадастровим номером :24:001:0714 із урахуванням розміщеної на ній будівлі.

Так, згідно фактичних обставин справи вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :24:001:0714 належить на праві комунальної власності Ужгородській міській раді. Рішенням LXIII сесії VIII скликання Ужгородської міської ради №2088 від 26.12.2024 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714 ОСОБА_5 для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку та передано таку в оренду строком на 10 років у відповідності до договору оренди землі №2569 від 30.01.2025 року.

Наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради №38-M/25 від 21.03.2025 року ОСОБА_5 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на території земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714, а саме: «Нове будівництво будівлі телекомунікаційного центру (комутаційної станції) за адресою: м. Ужгород, вул. Я.Штерберга, б/н».

12.05.2025 року між ОСОБА_5 , як замовником, та ФОП ОСОБА_7 , як підрядником, укладено договір підряду №258 згідно пункту 2.2. якого підрядник зобов`язується виконати будівельно-монтажні роботи з будівництва будівлі телекомунікаційного центру (комутаційної станції).

Заявник вказує, що будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :24:001:0714 були завершені 26.05.2025 року, тобто до винесення Ужгородським міськрайонним судом ухвали від 27.05.2025 року про накладення арешту на земельну ділянку.

Заявник вважає, що подаючи клопотання про накладення арешту прокурором не надано жодних належних та або достатніх доказів які би у своїй сукупності підтверджували наявність негативних наслідків у вигляді пошкодження каналізаційних колекторів в результаті розміщення на території земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714 комутаційної станції ОСОБА_5 яка станом на момент подання прокурором клопотання про арешт вже була споруджена. По факту в даному випадку в рамках кримінального провадження №0000050 від 20.03.2025 року предметом досудового розслідування є припущення прокурора, що в ході проведення будівельних робіт на земельній ділянці за кадастровим номером :24:001:0714 можуть бути заподіяні тяжкі наслідки територіальній громаді міста.

З аналізу ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 27.05.2025 року вбачається, що в ході розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :24:001:0714 слідчому судді не надано, а матеріали кримінального провадження №0000050 від 20.03.2025 року не містять жодних експертних досліджень які би встановлювали наявність негативного впливу спорудженої ОСОБА_5 комутаційної станції не тільки життю або здоров`ю мешканням міста але і на названий КП «Водоканал м. Ужгорода» каналізаційний колектор.

Більше того, про наявність ризиків пошкодження напірного колектору в результаті розміщення комутаційної станції не вказується і КП «Водоканал м. Ужгорода» у направленому ним листі. КП «Водоканал м. Ужгорода» навіть не зазначає про розміщення напірного колектора в межах земельної ділянки заявника, обмежуючись посиланням на те, що підприємство не володіє інформацією щодо намірів власника стосовно забудови ділянки, а названий колектор згідно схеми розміщений вздовж вулиці Боб?яка між вулицями Ревая та Я. Штернберга.

Заявник також вказує, що відповідно до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоровця України від 19 червня 1996 р. №173, розміри санітарно-захисної зони визначаються проектною документацією відповідно до державних санітарних норм та залежать від типу та потужності об`єкта, а також від ступеня його впливу на навколишнє середовище. В даному випадку в ході розгляду клопотання про арешт будь-якої проектної документації яка би підтверджувала встановлення згаданої прокурором санітарно-захисної зони в межах земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714 з огляду на розміщення каналізаційного колектору надано не було. Земельна ділянка з кадастровим номером :24:001:0714 сформована із земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення: для розміщення та експлуатації інших технічних засобів.

Також зазначає, що додатковою обставиною яка свідчить про необгрунтованість ухвали слідчого судді від 27.05.2025 року є те, що обраний судом захід забезпечення шляхом накладення заборони на проведення Заявником будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці є безпідставним та грубо суперечить вимогам КПК України.

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання про скасування арешту майна з підстав наведених у такому, вказав що арешт накладено необґрунтовано, на час накладення арешту на земельну ділянку будівельні роботи на такі' були завершені, комутаційна станція збудована. Вказана земельна ділянка жодним чином не може відповідати ознакам речового доказу, тому накладений арешт підлягає скасуванню.

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, вважає, що ухвала слідчого судді якою накладено арешт на земельну ділянку є обґрунтованою, вказав, що така не оскаржувалась, повідомив, що у вказаному кримінальному провадженні призначено судову експертизу з питань землеустрою 18.07.2025 року.

Заслухавши думку представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Із змісту ч.1 ст.170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Порядок скасування арешту майна визначений статтею 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Поряд з цим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Із доводів, викладених у клопотанні вбачається, що заявник посилається на те, що арешт накладено необґрунтовано.

При розгляді клопотання встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000050, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

Згідно витягу з ЄРДР підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшли заяви від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з яких вбачаються можливі зловживання владою або службовим становищем з боку посадових осіб Ужгородської міської ради під час надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку по вул. Якова Штернберга, без погодження із суміжними власниками, та на якій розміщений каналізаційний напірний колектор, чим спричинено територіальній громаді міста тяжкі наслідки.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2025 року по справі № 308/7043/25 (провадження 1-кс/308/3055/25) накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою м. Ужгород, вул. Я. Штерберга, б/н., яка належать на праві комунальної власності Ужгородській міській раді () із забороною на відчуження та розпорядження майном, у тому числі шляхом накладення заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, без заборони користування вказаним майном.

Земельна ділянка з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою м. Ужгород, вул. Я. Штерберга, б/н. передана ОСОБА_5 на підставі Договору оренди №2569 від 30.01.2025 та Акту приймання-передачі земельної ділянки.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_10 від 18.07.2025 року у кримінальному провадженні №0000050, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України призначено судову експертизу з питань землеустрою, щодо відповідності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам земельного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, з долученої до матеріалів клопотання копії ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2025 року по справі № 308/7043/25 (провадження 1-кс/308/3055/25) слідує, що арешт на майно накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України (ч.3 ст.170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст.98 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання органів державної влади у володіння майном відбувалося згідно із законом: відповідно до другого речення першого абзацу цієї статті будь-яке позбавлення власності має здійснюватися «на умовах, передбачених законом»; другий абзац надає державам право здійснювати контроль за користуванням, вводячи в дію «закони».

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення у справі «Лекіч проти Словенії», заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018 року).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005, рішення у справі «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005).

При накладенні арешту на нерухоме майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні наразі триває, призначено додаткову судову експертизу з питань землеустрою, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту не містить належного обґрунтування, яке б надало слідчому судді підстави дійти висновку, що арешт накладено необґрунтовано, а тому в задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 2, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0000050 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1