Справа № 361/5601/25
Провадження № 1-кп/361/201/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, поданого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511 від 21.03.2025 відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Красилівка Броварського району Київської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2025 прокурор подав до Броварського міськрайонного суду Київської області про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, поданого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511 від 21.03.2025 відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що ризики, передбачені статтею п.п.1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували станом на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишились актуальними. У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . У клопотанні прокурор вказує на достатність даних для обґрунтованої підозри причетності обвинуваченої до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними матеріалами у межах кримінального провадження, а саме протоколами проведення слідчих дій. Прокурор зауважує про наявність ризиків, визначених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченої: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. У клопотанні зазначено, що застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе у повній мірі запобігти вказаним вище ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку. З перелічених підстав прокурор у судовому засіданні просив задовольнити вказане вище клопотання.

Обвинувачена та захисник щодо задоволення клопотання заперечували, вважали що до ОСОБА_4 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту. Обвинувачена також пояснила, що вона кається у своїх діях та в слідчому ізоляторі усвідомила, що вчиняла неправильно і більше так робити не буде. Зазначила, що більше не буде порушувати обов`язків покладених судом у разі якщо до неї застосують домашній арешт за місцем проживання її баби. Зазначила, що не виконала обов`язків, які були покладені судом під час застосування попереднього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у зв`язку з тим, що проживала зі своїм співмешканцем, який вигнав її з дому, дізнавшись про обрання їй запобіжного заходу. Відтак, вона не могла більше перебувати за адресою, яка була зазначена в ухвалі суду, а повідомити про це поліцію боялась, оскільки розуміла, що у такому випадку її візьмуть під варту.

Захисник також зауважив, що підозра ОСОБА_4 є необґрунтованою, а ризики надуманими та не підтвердженими жодними доказами. Просив суд врахувати молодий вік обвинуваченої, а також що її мати померла і вона росла без батька, тобто без піклування та виховання батьків, що зумовило її схильність до девіантної поведінки, яку вона не змогла контролювати.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, щодо заявленого клопотання, дослідивши долучені сторонами докази констатує таке.

Згідно з ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, які перелічені в цій статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з частинами 1 та 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Дотримуючись приписів ст. 194 КПК України суд аналізує зазначені вище обставини. Зокрема, щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 в інкримінованому правопорушенні суд зазначає таке.

Суд під час розгляду клопотання не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, у тому числі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Отже, суд повинен оцінити чи існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Суд зауважує, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої закінчується, а суду потрібен час для проведення судового розгляду. Станом на дату проведення судового засідання ризики, які слугували підставою для продовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності.

Суд вважає, що станом на дату розгляду клопотання про застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Такий висновок суду підтверджується доказами наявними в матеріалах кримінального провадження у їх сукупності. Ці докази є вагомими та об`єктивно пов`язують обвинувачену з інкримінованим злочином, тому суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України.

Стосовно наявності ризику переховування обвинуваченої від органів досудового розслідування та/або суду передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України суд вказує таке.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України. Санкція цієї норми КК України встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тобто цей злочин є тяжким згідно з ч. 5 ст. 12 КК України. Відтак, суд вважає тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого їй правопорушення та імовірність його реального відбування є вагомими факторами, які свідчать про потенційний ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду.

Проте, ризик втечі обвинуваченої не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Суд вважає, що у обвинуваченої відсутні стійкі соціальні зв`язки, зокрема: постійне місце проживання, місце роботи, навчання. сім`ї, які могли б стримати її від переховування від слідства та суду. З огляду на такі обставини, суд оцінює ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, як цілком вірогідний.

Щодо наявності ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачена може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні суд зауважує таке.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст.23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Обвинувачена обізнана з даними осіб, які є свідками у цьому кримінальному провадженні. Відтак, існує ризик, що у разі обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, обвинувачена зможе безперешкодно спробувати психологічно впливати на цих осіб з метою щоб ці особи змінили показання надані на стадії досудового розслідування або відмовились їх надавати суду. Отже, суд дійшов висновку щодо існування ризика, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Стосовно наявності ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення суд вказує, що обвинувачений не працює, тобто не має джерел отримання доходу, що може стати фактором, який буде стимулювати вчинення нею, зокрема, корисливих злочинів. Також суд враховує, що вона є раніше судимою за корисливі злочини. З наведеного, слідчий суддя констатує існування ризика, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Стосовно можливості застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою суд зауважує таке.

Особисте зобов`язання, на думку суду, не може бути застосовано до обвинуваченої для запобігання наведеним вище ризикам з огляду на тяжкість інкримінованого їй правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована до обвинуваченої, оскільки немає заяв від потенційних поручителів.

Щодо запобіжних заходів у вигляді застави, то на переконання суду наразі такий захід є недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам, враховуючи тяжкість покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення, відсутність стійких соціальних зв`язків та імовірність вчинення нею нових злочинів.

Щодо застосування домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_4 за клопотанням захисника ОСОБА_5 суд враховує таке.

Частини 1, 2 ст. 181 КПК України передбачають, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні крадіжки продуктів харчування, а саме ковбаси та горіхової пасти. З її пояснень вбачається, що вину в інкримінованому їй злочині вона попередньо визнавала та розкаювалася у вчиненому, тобто критично ставилась до своїх дій та співпрацювала зі слідством для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення. Пояснила, що не змогла виконати обов`язки покладені на неї судом раніше ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з об`єктивних причин, а саме: в зв`язку з тим, що за визначеною судом адресою проживає її співмешканець, який вигнав її з дому. У судове засідання прибула ОСОБА_6 , яка зазначила, що ОСОБА_4 є дочкою її молодшого сина, а вона відповідно є бабою обвинуваченої. ОСОБА_6 заявила, що має у власності трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 і просить не тримати її онуку під вартою, а дозволити перебувати під цілодобовим домашнім арештом у її квартирі.

На переконання суду, стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу (цілодобового домашнього арешту), аніж тримання під вартою для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Визначальною причиною незастосування такого запобіжного заходу раніше була відсутність у ОСОБА_4 місця проживання, де вона зможе відбувати домашній арешт, яка з огляду на прохання баби обвинуваченої, наразі відпала. Тому, у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 слід відмовити.

Водночас захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є обґрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Суд зазначає, що відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання ОСОБА_4 під вартою, а тому слід звільнити обвинувачену з-під варти негайно в залі суду.

Разом з тим, суд визначає адресу перебування обвинуваченої під домашнім арештом за місцем проживання її баби для посилення соціального контроля за її поведінкою. Суд наголошує, що невиконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків може тягнути ініціювання зміни запобіжного заходу на більш суворий, що на переконання суду, стане фактором, який стримає обвинуваченої від таких порушень.

Враховуючи конкретні обставини справи, обґрунтовану підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, який, відповідно до положення ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів суд дійшов висновку про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, тобто по 26 серпня 2025 року, без застосування електронних засобів контролю з покладенням обов`язків визначених судом.

Керуючись ст. ст. 177,178, 181, 184, 194, 196, 331, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченій ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто по 26 серпня 2025 року, без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

На час дії запобіжного заходу покласти на обвинувачену ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) заборонити цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) зобов`язати прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

3) заборонити спілкуватися зі свідками обвинувачення у цьому кримінальному провадженні.

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити обвинуваченій її обов`язки та наслідки їх невиконання. Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

У разі не виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 17 год. 15 хв. 30 червня 2025 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1