Провадження №: 1-кс/755/2669/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" серпня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання ОСОБА_2 про зобов`язання повернути майно,

встановив:

31 липня 2025 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_2 про зобов`язання Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві повернути майно, яке не є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000066, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2024 року.

В своєму клопотанні ОСОБА_2 посилається на те, що в провадженні Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000066 від 12.11.2024 (яке Києво-Святошинською окружною прокуратурою було скероване на адресу Дніпровської окружної прокуратури, у зв`язку з визначенням підслідності за Дніпровським УП ГУНП у м. Києві). Відповідними листами до Бучанського РУП ГУНП у Київській області ним були надані для розгляду в якості доказів у кримінальному провадженні особисті речі та предмети, які також були в подальшому передані до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, зокрема: карта пам`яті MicroSD «UA Power», 64 Gb; карта пам`яті MicroSD «UA Power», 64 Gb. Вказані матеріальні носії та інформація, що на них міститься є його власністю. З боку слідчого та прокурора постанов про визнання речовими доказами вказаних вище носіїв інформації та даних, які на ній зберігаються, не було визнано доказами у кримінальному провадженні, в тому числі, відсутні мотиви для його прийняття через незначимість вказаних речей для досудового розслідування даного кримінального провадження. Також, вони не являються засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Доступу до інформації на вказаних носіях (її поширення) для виконання завдань кримінального провадження він не надавав.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за вказаним клопотанням, дійшов наступного висновку.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, нормами ч. 3 ст. 26 КПК України, визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію, передбачені ст. 100 КПК України, не містить норм щодо порядку розгляду клопотань про повернення майна володільцю, що не являється речовим доказом, а також повноважень слідчого судді щодо розгляду таких клопотань.

Частиною 1 статті 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170, 174 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту частин 6 та 7 статті 100 КПК України, слідчий суддя здійснює розгляд клопотань щодо долі речових доказів у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої статті 100 КПК України. Так, за рішенням слідчого судді речові докази можуть передаватись для реалізації, їх технологічної переробки або знищуються.

Тобто, вимогами КПК України передбачений конкретний перелік випадків, коли долю речових доказів вирішує слідчий суддя, і питання про повернення майна, яке не є речовим доказом у кримінальному провадженні до таких випадків не відноситься.

Однак, за змістом ст.ст. 40, 98-100 КПК України питання повернення майна його володільцю віднесене до повноважень слідчого.

В той же час, звертаючись із даним клопотанням до слідчого судді, заявник посилається на норми статті 100 КПК України.

Тоді як, порядок повернення майна його володільцю визначений статтею 169 КПК України та вирішується в порядку, передбаченому главою 26 КПК України за результатами розгляду скарги володільця на бездіяльність слідчого щодо неповернення майна.

Отже, вимога, яка заявлена у клопотанні не віднесена до компетенції слідчого судді.

За викладених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 100, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_2 про зобов`язання повернути майно - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1