Справа № 577/1647/25
Провадження № 1-кп/577/251/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе Борзнянського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, працюючого на посаді тимчасового виконувача обов`язків начальника Комунального закладу «Конотопська міська рятувально-водолазна служба», раніше не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України,
08.04.2024 року між Регіональним офісом водних ресурсів у Сумській області та КЗ «Конотопська міська рятувально-водолазна служба» укладено договір №1 про надання послуг (виконання робіт), відповідно до п.1.1 якого Замовник доручає Виконавцю і зобов`язується прийняти і оплатити надання послуг (виконання робіт) із благоустрою населених пунктів, утримання в належному санітарно-технічному стані об`єктів благоустрою (обстеження та очищення території гідротехнічної споруди за адресою: Сумська область, Конотопський район, с. Карабутове, вул. Б. Хмельницького, 1А), а Виконавець зобов`язується на свій власний ризик надати послуги (виконати роботи), доручені йому Замовником.
Для виконання робіт згідно з договором №1 про надання послуг (виконання робіт) від 08.04.2024 року працівники КЗ «Конотопська міська рятувально-водолазна служба» за вказівкою ОСОБА_4 прибули до дамби водосховища «Ромен» Конотопської експлуатаційної дільниці РОВР у Сумській області за адресою: с. Карабутове, вул. Б. Хмельницького, 1а 11.09.2024 року близько 8:30 год. на особистому автомобілі водія ОСОБА_6 марки «Сузукі» н.з. НОМЕР_1 з причепом н.з. НОМЕР_2 та за вказівкою ОСОБА_4 під його керівництвом приступили до виконання ремонтних водолазних робіт. Зокрема, водолази ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у водолазному обладнанні по черзі занурювалися у воду водосховища «Ромен», де виконували ремонтні водолазні роботи штучної гідротехнічної споруди.
11.09.2024 року близько 17:10 год. у воду за вказівкою ОСОБА_4 занурився водолаз ОСОБА_7 , що перебував у водолазному костюмі з кисневим балоном, загубником та масці, якого ОСОБА_4 разом із водієм ОСОБА_6 страхували мотузкою, тримаючи її руками зверху над штучною спорудою, і його близько 17:20 год. затягнуло у шлюз на глибині близько 5 м, після чого через шлюз витягнули присутні на роботах особи.
Разом з тим, встановлено, що в.о. начальника К3 «Конотопська міська рятувально-водолазна служба» ОСОБА_4 11.09.2024 року не було дотримано порядок проведення водолазних робіт, що виразилося у невжитті необхідних заходів безпеки при збільшенні об`єму та швидкості течії води при збільшенні площі отвору шлюзу.
Крім того, останній відповідно до законодавства не отримав відповідні дозволи та свідоцтва про атестацію, перед початком робіт не ознайомився і не оформив наряд-допуск, не провів організаційно-технічні заходи з безпечного проведення всього комплексу робіт по ремонту труби-задвижки шлюзу та не врахував безпеку водолазів при виконанні робіт на глибині 5 м і робіт у небезпечній зоні швидкої течії води через шлюз споруди водосховища.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи Конотопського РВ СМЕ №157 від 13.12.2024 року смерть ОСОБА_7 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок утоплення у воді.
При зовнішньому дослідженні трупу виявлено тілесні ушкодження: синці в лобній ділянці справа, верхній повіці лівого ока, підборідній ділянці, на переніссі; садно в потиличній ділянці справа. Синці по правій боковій поверхні тулубу в проекції реберної дуги донизу, по лівій боковій поверхні тулубу на межі між передньою паховою та задньою паховою лініях у проекції 7 ребра донизу косо спереду назад, у проекції нижньої третини грудних хребців; садна по передньо-боковій поверхні живота справа від проекції реберної дуги донизу, в косому напрямку зліва направо орієнтовно на межі між середньо-ключичною та переднє-пахвовою лініях з переходом на переднє-зовнішню поверхню правого стегна на верхню третину, на фоні яких множинні синці. Закрита травма грудної клітки: згинальні переломи ребер (справа 4 по середньо-ключичній лінії, 5 - по передній пахвовій, 8 - на межі між лопатковою та прихребтовою лініях, 9 - по лопатковій, зліва - 6,7 на межі між пригрудинною та середньоключичною лінією та по середньо-ключичній лінії, 9 - між задньою пахвовою та лопатковою, 10,11 - по лопатковій) та грудини зі крововиливами. Вивих правої плечової кістки зі зміщенням та крученням назовні в ділянках плечового суглобу і ліктьового суглобу із рваною раною в ділянці нижньої третини правого плеча (по передній поверхні правого плеча у нижній третині з переходом на проекцію ліктьового суглоба рана неправильно овальної форми із відносно рівними клаптевидними краями, гострокутніми кінцями, з просвіту назовні виступає дистальний епіфіз та металіафіз плечової кістки та м`язи, із незначними крововиливами). Синці та садна по передній поверхні правого стегна у середній третині, по зовнішній поверхні правого стегна у середній третині, по передній поверхні правого стегна у нижній третині та в проекції правого колінного суглоба попередній поверхні, у проекції 1-го пальця правої стопи по внутрішній поверхні та в проекції 1-ї плеснової кістки, по передньо-внутрішній поверхні лівого стегна у середній третині, по переднє-внутрішній поверхні лівого стегна у нижній третині, у проекції лівого колінного суглоба по передній поверхні, по внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній та середній третинах; лінійні рани по зовнішній поверхні правої гомілки у нижній третині, по тильній поверхні правої стопи; неповний вивих лівого наколінника: неповне зміщення наколінника до переду та назовні із надривами зв`язок та крововиливами.
Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, правого плеча та неповного вивиху лівого наколінника, кожне окремо, мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості (згідно п.п. 2.2.1.а. в та 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом N?6 МО3 України від 17.01.1995 р.). Тілесні ушкодження у вигляді саден, синців та ран, кожне окремо, мають ознаки легких тілесних ушкоджень (згідно п.п. 2.3.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом N?6 МОЗ України від 17.01.1995 р.). Таким чином, вказані ушкодження в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають.
Згідно з судово-токсикологічною експертизою крові етиловий спирт не виявлено.
Згідно з висновком експерта №1664 від 28.02.2025 року за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності Сумського відділення ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса»:
1. Роботи, які виконував 11.09.2024 року водолаз КЗ «Конотопська міська рятувально-водолазна служба» ОСОБА_7 , відносяться до категорії робіт з підвищеною небезпекою.
2. Причиною настання нещасного випадку, що стався 11.09.2024 року з водолазом КЗ «Конотопська міська рятувально-водолазна служба» ОСОБА_7 на території водосховища «Ромен» Конотопської експлуатаційної дільниці РОВР у Сумській області за адресою: с. Карабутове, вул. Б. Хмельницького, 1а, є недотримання порядку проведення водолазних робіт, що виразилося у не вжитті необхідних заходів безпеки при збільшенні об`єму та швидкості течії води при збільшенні площі отвору шлюзу.
3. Під час виконання водолазних робіт та настання нещасного випадку, що стався 11.09.2024 року з водолазом К3 «Конотопська міська рятувально-водолазна служба» ОСОБА_7 на території водосховища «Ромен» Конотопської експлуатаційної дільниці регіонального офісу водних ресурсів у Сумській області за адресою: с. Карабутове, вул. Б. Хмельницького, 1а, були не дотримані вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, а саме:
ОСОБА_4 , в.о. начальника К3 «Конотопська міська рятувально-водолазна служба», не дотримався вимог: ст. 13 Закону України «Про охорону праці», п.п. 2.8.3, 2.8.6, 2.8.9 «Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах», п.п. 3.4.1, 3.4.32, 3.4.34, 3.4.36, 3.4.41, 3.4.42 «Единых правил безопасности труда на водолазных работах. Часть 1. Правила водолазной службы», п. І розділу ІІ «Інструкції №l по безпеці праці при організації і проведенні водолазних робіт», IІ, IV Розділи «Посадової інструкції начальника рятувально-водолазної служби».
4. З технічної точки зору, дії (бездіяльність) ОСОБА_4 , в.о. начальника К3 «Конотопська міська рятувально-водолазна служба», не відповідали вимогам: ст. 13 Закону України «Про охорону праці», п.п. 2.8.3, 2.8.6, 2.8.9 «Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах», п.п. 3.4.1, 3.4.32, 3.4.34, 3.4.36, 3.4.41, 3.4,42 «Единые правила безопасности труда на водолазных работах. Часть 1. Правила водолазной службы», п. І розділу ІІ «Інструкції №l по безпеці праці при організації і проведенні водолазних робіт», ІІ, IV Розділи «Посадової інструкції начальника рятувально-водолазної служби» та перебувають у причинному зв`язку з настанням даного нещасного випадку.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він його в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції. Роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченого) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 272 КК України порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо воно спричинило загибель людини.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.
Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складену Конотопським районним відділом філії ДУ Центр пробації в Сумській області. Так, відповідно до досудової доповіді, ОСОБА_4 має низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень небезпеки для суспільства. Можливе виправлення без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання виду та розміру покарання суд виходить із такого.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення. Таким чином враховуючи наявність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та примирення з потерпілою, суд доходить висновку про можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ч.1 ст. 69 КК України.
Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК (2341-14), не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
Враховуючи викладене та позитивні дані щодо особи обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, які суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного, відсутність обтяжуючих та вчинення діяння не судимою особою, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе з призначенням покарання нижче від найнижчої межі вказаної в санкції статті у виді позбавлення волі та з застосуванням іспитового строку, згідно вимог ст.ст. 69, 75 КК України.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Така міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того, покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації дозволить забезпечити належний контроль за його поведінкою.
Керуючись ст.ст. 126, 368, 370, 371 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України та призначити йому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд Сумської області, а для обвинуваченого в той же строк після вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1