Дата документу 02.04.2025 Справа № 333/154/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/154/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/111/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 02 квітня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, громадянина України, який має середню загальну освіту, офіційно не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та виправдано його в зв`язку з недоведеністю в його діяннях складу вказаних кримінальних правопорушень.

Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасовано, звільнивши останнього з-під варти в залі суду.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.146 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого, ч.3 ст.289 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч.ч.1,2 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що детальний аналіз свідчень потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не містить доказів причетності ОСОБА_6 до злочинів, що йому інкримінуються.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно було відкинуто доказ лист ГУНП в Запорізькій області від 18 листопада 2019 року.

Також, апелянт вважає, що суд безпідставно відкинув доказ протокол пред`явлення для впізнання за участю свідка ОСОБА_14 .

Внаслідок вказаного, суд першої інстанції дійшов хибних висновків про відсутність доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до скоєння злочинів відносно потерпілого ОСОБА_11 .

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить повторно дослідити такі докази:

лист ГУНП в Запорізькій області від 18 листопада 2019 року; протокол пред`явлення особи для впізнання від 14 січня 2020 року за участю свідка ОСОБА_13 , диск з відеозаписом слідчої дії від 14 січня 2020 року; протокол пред`явлення особи за фотознімком від 18 листопада 2019 року за участю свідка ОСОБА_12 з ілюстративною таблицею до нього; протокол пред`явлення особи за фотознімками від 14 січня 2020 року за участю свідка ОСОБА_14 .

Оскаржуваний вирок суду скасувати повністю, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання: за ч.2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна належного йому на праві власності, яке є власністю обвинуваченого ОСОБА_15 , за ч.3 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією усього майна. На підставі ч.ч.1,2 ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією усього майна, яке є власністю обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки доказам, які надано прокурором, а саме протоколам пред`явлення особи для впізнання за участі свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки при дослідженні зазначених письмових доказів та при допиті вказаних свідків, останні не підтвердили, що особу, яку вони впізнавали, був саме обвинувачений ОСОБА_6 .

У мотивувальній частині вироку судом не надано ґрунтовного аналізу протоколу пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_12 , суд не зазначив чому він відкидає даний доказ сторони обвинувачення, хоча зазначає, що у сукупності доказів, на яких базувалось обвинувачення, протоколи пред`явлення особи для впізнання свідкам відігравали вирішальну роль, вони були закріплюючим елементом та мали значення для доведення вини ОСОБА_6 поряд з іншими доказами, наданими прокурором.

Аналогічним чином судом не взято до уваги протокол пред`явлення особи для впізнання від 14 січня 2020 року за участю свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого останній впізнав особу під № 3 ( ОСОБА_6 ), якого бачив 16 листопада 2019 року, коли перебував на добовому чергуванні в якості інспектора СРПП.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено про те, що судом першої інстанції безпідставно відкинуто доказ сторони обвинувачення, а саме лист ГУНП в Запорізькій області від 18 листопада 2019 року, відповідно до якого під логіном поліцейського ГРПП Запорізького РВП ОСОБА_13 в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» з 16.11.2019 по 17.11.2019 були здійснені запити в базах даних щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , 1996 р.н., потерпілого ОСОБА_16 і даних автомобіля потерпілого.

Зазначені обставини судом не було враховано та не надано оцінки в їх сукупності.

Окрім цього, судом також не взято до уваги та не надано належної оцінки доводам потерпілого ОСОБА_16 про те, що особа, яка повернулася до лісосмуги на автомобілі потерпілого, розповідала співвиконавцям злочину, що під час керування транспортним засобом його зупинили працівники поліції, і тому вона затрималась. Також, ОСОБА_16 в суді зазначив, що працівники поліції, які зупинили автомобіль вже під його керуванням, цікавилися тим, чому технічний паспорт на автомобіль, що належить йому, знаходився у чоловіка на ім`я ОСОБА_17 або «Владос».

Таким чином, судом першої інстанції, в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 411 КПК України не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Таким чином вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, постановлений без належного аналізу доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, що беззаперечно є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вищевикладене, під час апеляційного розгляду виникла необхідність у повторному дослідженні певних доказів.

Згідно з вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень при таких обставинах.

16 листопада 2019 року о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_16 , поєднаний з проникненням у житло останнього, діючи за попередньою змовою групою осіб разом з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись біля будинку № 1 по вулиці Олімпійській у м. Запоріжжі, розподіливши між собою злочинні ролі, чекали на потерпілого. Коли потерпілий ОСОБА_16 сів у свій автомобіль «Мерседес S 500», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , діючи разом з двома іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, відчинив водійські двері та наніс потерпілому не менше двох ударів руками в область голови та тулуба. Після чого, продовжуючи свій злочинний намір, вивезли потерпілого за межі м.Запоріжжя, та в подальшому, погрожуючи ОСОБА_16 застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, що виразилось у демонстрації предмету ззовні схожого на ніж, який був заздалегідь заготовлений та який потерпілий сприймав як предмет, котрий має колючо-ріжучі властивості та який представляє для його життя та здоров`я небезпеку, незаконно заволодів ключами від квартири, яка перебуває у власності у потерпілого ОСОБА_16 по АДРЕСА_3 , тим самим отримав доступ до житла та грошових коштів в сумі 6000 доларів США, що станом на 16 листопада 2019 року складає 144780 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 та двоє невстановлених досудовим розслідуванням осіб, незаконно заволоділи вищевказаними грошовими коштами, якими розпорядились на власний розсуд.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Крім того, 16 листопада 2019 року о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, а саме з двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, поєднане з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_16 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись біля будинку №1 по вулиці Олімпійській у м.Запоріжжі, розподіливши між собою злочинні ролі, чекали на потерпілого при цьому, визначивши для себе предмет злочинного посягання автомобіль марки «Мерседес S 500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, який належить ОСОБА_16 .

Коли потерпілий ОСОБА_16 сів у свій автомобіль «Мерседес S 500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , діючи разом з двома іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, відчинив водійські двері та наніс потерпілому не менше двох ударів руками в область голови та тулуба. Далі, ОСОБА_6 спільно з двома невстановленими особами сіли до вказаного автомобіля, в якому силою почали утримувати в салоні вказаного автомобіля потерпілого ОСОБА_16 , та з метою подолання опору потерпілого, під загрозою застосування предмету ззовні схожого на ніж, який потерпілий сприймав як предмет, котрий має колючо-ріжучі властивості та який представляє для його життя та здоров`я небезпеку, отримали доступ до керування автомобілем потерпілого, після чого ОСОБА_6 сів за кермо, запустив двигун автомобіля та почав рух.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч.3 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 16 листопада 2019 року о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на викрадення людини, нехтуючи статтею 3 Конституції України та визначеним поняттям, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнається в Україні найвищою соціальною цінністю, всупереч встановленого статтею 33 Конституції України права на посягання життя та здоров`я іншої особи, маючи прямий умисел, направлений на викрадення людини, заздалегідь домовившись про спільне скоєння вказаного злочину з двома невстановленими в ході досудового розслідування особами, заздалегідь розподіливши між собою ролі, знаходячись біля будинку № 1 по вулиці Олімпійській у м.Запоріжжі, чекали на потерпілого. Коли потерпілий ОСОБА_16 сів у свій автомобіль «Мерседес S 500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , діючи разом з двома іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, відчинив водійські двері та наніс потерпілому не менше двох ударів руками в область голови та тулуба потерпілого, чим спричинили останньому фізичні страждання.

Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, силою затягнули потерпілого до вказаного автомобіля, де під погрозою застосування ножа примусили останнього перебувати в салоні автомобіля, тим самим позбавивши його можливості здійснювати опір.

Потім ОСОБА_6 сів за кермо вказаного транспортного засобу та вивезли потерпілого за межі м.Запоріжжя, всупереч його волі, утримуючи останнього на задньому сидінні, тим самим вчинивши активні дії, спрямовані на викрадення людини.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України, як викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалася заподіянням фізичних страждань.

Судом апеляційної інстанції вжито всіх передбачених кримінальним процесуальним законодавством заходів для забезпечення можливості потерпілому взяти участь у апеляційному розгляді. Цей розгляд неодноразово відкладався через неявку потерпілого. Проте, у жодне із призначених судових засідань суду апеляційної інстанції потерпілий так і не з`явився, долею цього провадження не цікавився. Таку процесуальну поведінку колегія суддів розцінює як небажання потерпілого брати участь у апеляційному розгляді і вважає за можливе здійснювати вказаний розгляд у відсутність останнього.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; представника потерпілого, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані в провадженні докази у їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку та обґрунтовано виправдав ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,у зв`язку із недоведеністю в його діяннях складу вказаних кримінальних правопорушень.

Так, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, суду пояснив, що в п`ятницю чи суботу 15 листопада 2019 року він знаходився з товаришами в Кроу барі. 16 листопада 2019 року він весь день був вдома за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки погано себе почував, разом з матір`ю ОСОБА_18 та своєю малолітньою сестрою ОСОБА_19 . 19 листопада 2019 року його затримали, коли він разом зі своїм захисником прийшов до слідчого, за викликом останнього, відносно нього є кримінальне провадження в м.Мелітополь за ст.146 КК України. Під час допиту у слідчого, на підтвердження пояснень щодо перебування його вдома в інкримінований в обвинувальному акті час, він просив у слідчого взяти відеозаписи з магазинів, поруч з його місцем проживання, але слідчий не зробив це. Потім, за вказівкою його захисника, він відмовився давати пояснення на підставі ст. 63 Конституції України. Пояснив, що у нього є водійське посвідчення, машини у користуванні немає. Користувався послугами таксі. Потерпілого ОСОБА_16 вперше побачив лише в судовому засіданні. Щодо відомостей, які перевіряли поліцейські 16 листопада 2019 року по базі даних, вважає, що інша особа надала його дані працівникам поліції.

На підтвердження висунутого обвинувачення, судом було допитано потерпілого та свідків.

Потерпілий ОСОБА_16 пояснив, що 16 листопада 2019 року ввечері він вийшов з квартири та пішов на стоянку за автомобілем, щоб поїхати до своєї дівчини та погуляти з нею в місті. Сів за кермо належного йому автомобіля Мерседес S500 д.н.з. НОМЕР_1 і почав його заводити. У вікно автомобіля побачив 3- х чоловіків в балаклавах, які підходили до його автомобіля. Він намагався заблокувати двері автомобіля, але не встиг. Один з чоловіків відкрив двері автомобіля з його сторони та одразу вдарив його в обличчя. Другий чоловік відкрив передні пасажирські двері і також наніс йому удар в обличчя. Третій чоловік сів на заднє сидіння автомобіля та почав його перетягувати на заднє сидіння. Він запитав: «за що?». Його перетягли на заднє сидіння автомобіля, забрали ключі від автомобіля. Всі чоловіки також сіли в його автомобіль. В автомобілі було легке світло. Чоловіки спочатку не змогли завести його автомобіль, на що він показав їм, як це зробити. Коли автомобіль поїхав у невідомому йому напрямку, чоловік, який сидів з ним ззаду в автомобілі, тримав його за шию. Далі ці особи питали його, чим він займається, на що він пояснив, що займається купівлею-продажем криптовалюти. Дані чоловіки почали питати у нього «за скільки він оцінює своє життя?». Вони з погрозами почали вимагати у нього гроші у розмірі 20000 доларів США, на що він повідомив, що таких грошей у нього немає. Вони запитали «скільки грошей у нього є?», на що він відповів «дома у нього є 6000 доларів США, але це спільні гроші з його дівчиною, та ще на біржі є криптовалюта, що складає близько 1600 доларів США, але щоб перевести цю криптовалюту йому необхідно зв`язатися з іншою людиною та скористатися ноутбуком». Вони відвезли його до посадки. Він віддав їм ключі від квартири АДРЕСА_5 , яку він на той час винаймав, забрали телефон та поставили його на авіарежим. Він повідомив чоловікам, де знаходяться 6000 доларів США, а саме в ящику на холодильнику. Вони повідомили йому свій план, а саме: що вони візьмуть гроші з квартири, він переведе криптовалюту з біржи, потів вони його відпустять. Один з чоловіків сів за кермо його автомобіля та поїхав, двоє залишилися з ним в посадці біля с.Балабіно. Він разом з двома чоловіками чекали близько півтори години, на що він казав, може той чоловік, що поїхав, не впорався з керуванням автомобіля та пропонував чоловікам також поїхати до квартири і віддати їм гроші, а також пропонував їм подзвонити до чоловіка, який поїхав в квартиру. Чоловіки повідомили, що у них немає телефонів, він запропонував подзвонити зі свого телефону, вони відмовилися це робити. Він також розговорився з одним з чоловіків, наймолодшим, який повідомив йому, що він не так давно, а саме 8 років тому, приїхав до м. Запоріжжя. Один з чоловіків повідомив, що у них є зв`язок з іншим їх чоловіком і кудись пішов. Близько через півгодини повернувся той чоловік, який пішов з посадки, водій, який поїхав на його автомобілі, та ще один чоловік, як він зрозумів програміст. Його поставили спиною до програміста, щоб він його не бачив і той пошепки почав задавати йому питання, пов`язані з переказом коштів з криптобіржи. Він взяв свій телефон і почав вводити паролі для переказу коштів. Потім програміст забрав у нього телефон і перевів криптовалюту на інший рахунок, на його рахунку залишилося близько 500 доларів США, які програміст не зміг перевести на інший рахунок, у зв`язку з чим він повернув йому телефон і сказав «це кошти тобі на саморозвиток». Далі йому повідомили, що його автомобіль з їх водієм недалеко його чекає прямо на дорозі і пішли. Він трохи почекав і пішов шукати свій автомобіль. Коли йшов, було темно, він трохи загубився, але все ж таки близько через 15 хвилин знайшов свій автомобіль на дорозі. В автомобілі та поруч з ним нікого не було, ключі знаходилися в автомобілі. Він сів за кермо автомобіля, закрився в автомобілі і поїхав, оскільки погано орієнтувався на місцевості, він увімкнув GPS - навігатор і подзвонив своїй дівчині, сказав їй йти додому, там він все розповість їй. Коли виїхав на вул. Чкалова, врізався в бордюр, який стояв на дорозі, там йшло будівництво гаражу. В автомобілі були пошкодження. Він подзвонив своєму другу - таксисту ОСОБА_20 , і повідомив, що він розбився на вул. Чкалова, попросив його допомогти виїхати. Чекав його близько 20 хвилин. Через деякий час, метрів за 500, він побачив, що на дорозі стоїть джип з включеними фарами і до нього під`їхав автомобіль марки жигулі, це був його товариш, якого він викликав. Потім автомобіль марки жигулі під`їхав до нього. Його товариш пересів в його автомобіль, де він розповів останньому, що на нього напали незнайомі чоловіки, товариш запропонував відвести його до лікарні, на що він відмовився і попросив відвезти додому. Також повідомив, що джип, що стоїть на дорозі, це поліцейський автомобіль. Коли вони виїхали на дорогу, поліцейський автомобіль перекрив їм дорогу і зупинив їх. Працівнику поліції він повідомив, що він є власником автомобіля і дав йому свій пропуск на стоянку та посвідченні водія, поліцейський відійшов від машини з документами хвилин на 10, потім повернувся, віддав йому документи та з кишені дістав документи на автомобіль, віддав йому зі словами «не губи більше». Також, поліцейський запитав у нього «звідки у ОСОБА_21 твій технічний паспорт», на що він відповів, що дав свій автомобіль знайомому, а той залишив автомобіль біля с.Балабіно і сказав техпаспорт назавтра поверне і в зв`язку з чим вони побилися. Він вирішив, що працівники поліції діють разом з тими особами, які на нього напали, і боявся сказати їм правду. Потім працівники поліції посміялися і сказали, що вони можуть їхати, що вони і зробили. Далі він разом зі своєю дівчиною поїхав ночувати до ОСОБА_22 .

Пояснив, що раніше нападників він ніколи не бачив. Чоловік, який сів за кермо його автомобіля, був високий, худорлявої статури, другий був вгодованої статури віком близько 30-35 років, третій був віком 18 років зростом близько 180-190 см. Обвинуваченого ОСОБА_6 раніше він ніколи не бачив. З ним мало розмовляли, спілкувався він більше з молодим чоловіком в посадці. Просив їх сильно не бити, оскільки проблеми з серцем. Погрози були лише в автомобілі. В подальшому в посадці самий молодий чоловік, з яким він залишився, дістав ніж, який належав йому, і знаходився в його автомобілі та який він раніше придбав для рибалки ,та зазначив : «мовчи, бо я тебе заріжу». На що він відповів: «та я мовчки сиджу». Цей чоловік лише дістав ніж, але нічого ним не робив. В подальшому цей чоловік віддав йому 100 гривень за цей ніж. ОСОБА_6 , як особу, яка була серед нападаючих під час судового слідства не впізнає. Чоловік, який знаходився за кермом, був ростом вище обвинуваченого та худорлявий, обличчя не бачив, оскільки у всіх обличчя до очей були закриті. На питання захисника, яким чином він впізнав обвинуваченого за фотокартками, пояснив, що на той час, коли йому надали фотокартки для впізнання, ця особа на фотокартці більш менш підходила до того чоловіка, який на нього напав, але повністю обличчя нападаючого він не бачив. В судовому засіданні зазначив, що особу по фотокартці впізнав за очами, але за статурою це був інший чоловік. На неодноразові питання учасників процесу пояснив, що не може достеменно зазначити, що обвинувачений ОСОБА_23 вчиняв відносно нього протиправні дії. Також пояснив, що особа, яка була за кермом авто, мала грубий дорослий голос. З цивільним позовом в рамках даного кримінального провадження не звертався. Зазначив, що тиску з боку обвинуваченого та сторони захисту на нього не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що він є другом потерпілого ОСОБА_11 . Вночі 16 листопада 2019 року йому подзвонив ОСОБА_16 та повідомив, що розбив свій автомобіль та зазначив адресу, де знаходиться. Він поїхав за вказаною товаришем адресою, але спочатку не зміг найти місце, де знаходилася машина товариша. Назустріч їхав поліцейський автомобіль, він його зупинив і запитав, де знаходиться вказана ОСОБА_11 адреса. Далі він поїхав і побачив автомобіль «Мерседес седан», який належав ОСОБА_25 та знаходився поруч з онкологічним диспансером. В даному автомобілі був погнутий бампер, машина заїхала на якусь перешкоду. ОСОБА_26 повідомив йому, що погано себе почуває. До них під`їхав поліцейський автомобіль, працівники поліції вивели ОСОБА_26 з автомобіля і запропонували з ним поговорити. Він не чув розмови поліцейських з ОСОБА_26 . Лише чув, що поліцейським він сказав, що посварився з товаришем, а обличчя пошкоджено, оскільки коли врізався на автомобілі в перешкоду, вдарився обличчям, та відмовився їхати в лікарню. Працівники поліції віддали ОСОБА_26 технічний паспорт на автомобіль, вони сіли в машину та поїхали до будинку, де жив ОСОБА_26 . Там вже їх чекали його дівчина та дівчина ОСОБА_26 . Вони забрали дівчат та поїхали ночувати до нього додому, оскільки ОСОБА_26 був дуже наляканий і боявся залишатися у себе вдома. У ОСОБА_26 було почервоніння на обличчі та розбита губа. Спочатку ОСОБА_26 йому повідомив, що сам розбив свій автомобіль. На наступний день він розповів, що виходив зі свого будинку та сідав в свій автомобіль, на нього хтось ззаду напав та вдарив його і на його автомобілі вивезли в с. Балабіно. Він лежав на задньому сидінні автомобіля, йому казали лежати тихо. Про кількість нападаючих потерпілий йому не казав. ОСОБА_26 вивезли та висадили з автомобіля, вимагали гроші, він деякий час знаходився на вулиці. Також повідомив, що у нього викрали гроші з квартири, ОСОБА_26 називав суму в доларах США, але яку суму, він не пам`ятає. Коли заволоділи його грошима, ОСОБА_26 повідомили, що його автомобіль знаходиться біля дороги і ключі в автомобілі. В чому він був одягнутий, він не пам`ятає. Потерпілий знаходився в шоковому стані, у нього були проблеми з серцем, незадовго до нападу на нього, йому робили операцію на серці. Після нападу ОСОБА_26 ще деякий час у нього ночував, оскільки хвилювався за своє життя.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працював поліцейським групи реагування патрульної поліції в Запорізькому відділенні поліції. Разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_28 вони знаходилися на зміні 16 листопада 2019 року. Ввечері, близько 20-21 години, 16 листопада 2019 року вони на патрульному автомобілі зупинили автомобіль Мерседес темного кольору S класу на в`їзді в с. Балабіно, який їхав з вул. Культурна. У водія не було водійського посвідчення, але були при ньому документи на зупинений автомобіль Мерседес. Він не підходив до водія, знаходився 2-3 метри від нього, але бачив його, той був в капюшоні. З ним спілкувалися ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , водій назвав свої дані, але він їх не пам`ятає. Даний автомобіль він перевіряв через базу даних Армор інформаційний портал національної поліції України, у кожного працівника поліції свій пароль для входу в цю базу даних. Автомобіль та чоловік, за даними, які назвала ця особа, в розшуку не знаходилися. Хлопець за кермом автомобіля Мерседес був один. Він надав технічний паспорт на автомобіль Мерседес та повідомив, що водійське посвідчення забув вдома. Щоб встановити особу, яка була за кермом автомобіля, вони разом з чоловіком на патрульному автомобілі приїхали додому до цієї особи, на вул. Чумаченко біля 40-го магазину, точну адресу чоловік не вказував. Приїхали вони за іншою адресою, ніж та, за якою вони перевіряли особу за базою даних Армор. Даний чоловік за інструкцією сидів поруч з ним в автомобілі з правої сторони. Зупинилися біля магазину Електропроводка. Автомобіль Мерседес залишився на місці зупинки, чоловік його зачинив, технічний паспорт на автомобіль залишився у них, а ключі від автомобіля залишилися у водія автівки. Чоловік пішов за документами, його ніхто не супроводжував. Вони тривалий час, близько 30 хвилин, чекали цю особу, але не дочекавшись його, поїхали далі патрулювати район за викликом. Протокол за ст.126 КУпАП - за керування автомобіля без документів, вони не складали відносно цієї особи, до відділу поліції для встановлення особи його не возили. Через деякий час, близько через 3 години, вони знов побачили зазначений автомобіль Мерседес, який їхав їм назустріч, вони зупинили цей автомобіль, але в автомобілі знаходився власник автомобіля, а за кермом автомобіля - його товариш. Це були інші особи, ніж той, коли вони вперше зупинили зазначений автомобіль. Власник автомобіля надав їм на перевірку своє посвідчення водія та своєї дівчини, технічний паспорт на автомобіль був у них, вони перевірили їх дані з посвідчень водіїв за базою даних Армор. Він особисто не робив цю перевірку. Вони в розшуку не знаходилися. Він особисто повернув власнику автомобіля технічний паспорт за зазначений автомобіль. Власник автомобіля не питав у них, відкіля у них технічний паспорт на його автомобіль. Власник автомобіля повідомив їм, що дав свій автомобіль товаришу покататися та він уїхав на автомобілі. На їх пропозицію, чи потрібна йому допомога, власник авто відмовився. На власнику автомобіля слідів пошкоджень не було. Він був одягнутий в кофту та джинси, був без куртки. У відділенні поліції проводили впізнання особи за 4-мя фото. Він казав працівникам поліції, що не може впізнати серед пред`явлених фото особу, яку вперше зупинили на автомобілі Мерседес. Вказав на особу на фото, яка була наймолодшою. Той чоловік був віком до 30 років, дуже худорлявої статури, зростом 178-180 см, мав легку неголеність, одягнутий був в чорні джинси та темну кофту чи куртку з капюшоном, який він, то одягав на голову, то знімав. Обвинуваченого ОСОБА_6 він бачить вперше в залі суду. Під час судового слідства свідку ОСОБА_12 для огляду в судовому засіданні було надано протокол впізнання, де на фотокартці № 1 він вказав на особу, яка більш менш схожа на особу, яку вони зупинили вперше на автомобілі Мерседес. Зазначив, що особа на фотокартці №1 та обвинувачений ОСОБА_6 , який перебуває в залі суду, це різні особи. Зазначив, що після цього випадку, його керівництво порадило йому звільнитися з органів поліції, що він і зробив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він працює інспектором сектору реагування патрульної поліції в Запорізькому відділенні поліції. Разом з ОСОБА_31 та ОСОБА_28 вони заступили на нічну зміну 16 листопада 2019 року. Під час патрулювання вони зупинили автомобіль Мерседес S класу чорного кольору, номер не пам`ятає. Він перший підійшов до зупиненого автомобіля та спілкувався з водієм. В автомобілі знаходився лише водій. На його вимогу водій автомобіля надав технічний паспорт на автомобіль Мерседес та повідомив, що посвідчення водія забув вдома. Водій повідомив, що взяв автомобіль у друга. ОСОБА_32 за допомогою планшету даний автомобіль перевірив через інформаційну базу даних Армор інформаційний портал Національної поліції. Особа називала свої данні, але він їх не пам`ятає. Він особисто в планшет під час перевірки даних не дивився. Під його логін-паролем в базу даних може ввійти інший працівник поліції, який знаходиться з ним на зміні. На початку зміни в планшет вводиться логін-пароль одного зі співробітників поліції, які входять до складу наряду чергування. Вони хотіли повезти водія автомобіля до наркодиспансеру для перевірки останнього на стан алкогольного сп`яніння, але без документів неможливо провести перевірку, також неможливо без документів скласти постанову на водія за ст.126 КУпАП. Вони разом прийняли рішення повезти водія за адресою, яку вказав водій, для того, щоб останній їм надав посвідчення водія для перевірки особи. Водія висадили біля 40-го магазину в Космічному мікрорайоні м. Запоріжжя і залишилися чекати його в патрульному автомобілі, водія ніхто не супроводжував. Чекали близько 30 хвилин, але водій не вийшов. Вони поїхали далі відпрацьовувати виклики. Під час чергування вони знову побачили зазначений автомобіль Мерседес і знову його зупинили. З пасажирського переднього сидіння вийшов молодий хлопець, який надав документи і виявився власником цього автомобіля. Він пояснював, що дав свій автомобіль покататися своєму товаришу, у зв`язку з чим вони посварилися. Від допомоги відмовився. За кермом автомобіля знаходився інший чоловік, ніж той, який був за кермом автомобіля під час першої зупинки. Чоловік, який був за кермом автомобіля під час першої зупинки, був одягнутий в темну куртку, худорлявої статури, зростом близько 185 см, віком близько 30 років. Ключі від автомобіля Мерседес вони у цієї особи не вилучали. Під час проведення впізнання особи за 4-мя фотокартками, вказав на особу на фотокартці, яка була схожа на особу, яка знаходилася за кермом. Впізнання проводилося з використанням відеозйомки близько через 1-2 тижні після події. На той час він також не міг точно сказати, що особа на фото це та особа, що була за кермом авто, бо спілкувався з особою в темний час доби. Зазначив, що обвинуваченого ОСОБА_6 раніше він ніколи не бачив. Не може достеменно зазначити, що ОСОБА_23 це та особа, що знаходилася за кермом під час першої зупинка автомобіля Мерседес. Повідомив, що тиску на нього з боку керівництва поліції, прокуратури та сторони захисту не було.

Від допиту свідка ОСОБА_33 прокурор відмовився під час судового розгляду.

На підтвердження висунутого обвинувачення прокурор надав такі документи:

- протокол прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 17 листопада 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_16 просить притягти до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які 16 листопада 2019 року близько 21.00 години із застосуванням фізичної сили та предмету, схожого на ніж, знаходячись за місцем мешкання заявника, заволоділи грошовими коштами у розмірі 7600 доларів США (т.2, а.п.54);

- рапорт старшого слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 17 листопада 2019 року, за яким останнім в ході розслідування кримінального провадження № 0004007 від 17 листопада 2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, встановлено, що 16 листопада 2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, невстановлені особи, із погрозою застосування насилля, незаконно заволоділи транспортним засобом «Мерседес S 500», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_16 (т.2, а.п.55);

- рапорт заступника начальника СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 19 листопада 2019 року, за яким в ході розслідування кримінального провадження № 0004007 від 17 листопада 2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, встановлено, що у діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, а саме 17 листопада 2019 року приблизно о 20:20 годині, група осіб у кількості 3-х чоловіків, перебуваючи поблизу будинку №1 по вул. Олімпійській міста Запоріжжя, діючи з корисливих мотивів, незаконно викрали ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та перемістили останнього до місцевості, де ОСОБА_16 не бажав перебувати (т.2, а.п.56);

- протокол огляду місця події від 17 листопада 2019 року та фототаблицю до нього, відповідно до якого оглянуто квартиру АДРЕСА_5 , в ході якого на столі в приміщенні кухні виявлено паперовий конверт в металевій скриньці. Під час огляду вилучено металеву скриньку з паперовим конвертом у середині, односторонній циліндровий механізм нижнього врізаного замку з одним штатним ключем, зв`язка ключів у кількості 3-х, брелок від домофону та брелок у виді верблюда (т.2, а.п.58-66);

- протокол слідчого експерименту від 19 листопада 2019 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_16 , відеозапис якого оглянуто в судовому засіданні, відповідно до якого потерпілий під час слідчого експерименту пояснив та показав, що 16 листопада 2019 року о 20 годині 30 хвилин він повинен був поїхати до своєї дівчини, забрати з кафе на вул Сталеварів та коли він сів у машину і повернувся у ліве вікно свого автомобіля, він побачив двох невідомих йому осіб, котрі бігли до машини. В цей час він хотів заблокувати двері, але натиснув на іншу кнопку та зробити цього не зміг. Один з невідомих відчинив двері та почав душити потерпілого (в цей момент потерпілий показує, як саме його душили) та він впав на підлокітник у машині по середині. В цей час відчинились пасажирські двері, звідти зайшов чоловік, який почав наносити удари в область обличчя (потерпілий показує як саме). Чоловік, який лежав на ньому, наносив йому удари в потиличну ділянку. В цей час він кричав: «за що?» та намагався відштовхнутися, але вони все ж таки змогли його заштовхнути у машину. Третя особа відчинила двері та силою перетягла його на пасажирське сидіння та сказав йому «Мовчати», та в цей час тримав його (потерпілий показує як саме). В цей час на водійське сидіння сіла інша особа, яка почала розпитувати, як користуватися автомобілем (керувати), на що він пояснив, як саме, один з невідомих сказав іншому нападнику: «Ріж йому вухо», на що він попросив цього не робити. Окрім цього потерпілий додав, що вони усі були у масках, але особу яка перша на нього напала (яка відчинила водійські двері) він трохи запам`ятав, а саме обрис його очей та брів, оскільки в машині було включено світло. Далі, потерпілий додав, що він пояснював їм, як заводити (перелаштувати) машину, щоб вона їхала назад (потерпілий показує, як саме це відбувалось). Далі, пояснив їм, як вимкнути світло у машині. Далі машина починає рух назад. Знаходячись в машині, вони почали у нього дізнаватись, хто він та звідки в нього гроші, на що потерпілий дав відповідні пояснення. Під час розмови, він їм повідомив, що вдома у нього знаходяться грошові кошти. Вони сказали, що їм потрібно 20 тисяч доларів, на що потерпілий повідомив, що 20 тисяч в нього не має, а є лише 6 тисяч та інших активів приблизно 2 тисячі. Окрім цього, вони запитували, чи є у нього ланцюжок, на що потерпілий повідомив, що в нього є тільки срібний ланцюжок та годинник, які вони не забрали. Потерпілий вказує, що приїхали до смт. Балабіне, де як він пояснив, коли вони проїхали міст, була вода та він підняв голову та побачив паркан, який вказує на слідчому експерименті. Під час того, як вони їхали, його запитували скільки в нього грошей, на що потерпілий відповів, що у нього є приблизно, можливо, 10 тисяч доларів та розповів де у квартирі знаходяться його кошти готівкою (на холодильнику у коробочці). Далі, коли вони вже майже приїхали, невідомі почали наполягати, щоб потерпілий одразу віддав ключі від квартири одному з них, який візьме гроші. Один з нападників взяв ключі у потерпілого та передав їх водію та запитав, де документи на машину, на що він пояснив, де саме вони лежать. Далі потерпілого вивели з машини та придушили (потерпілий показує як саме). Потім, вийшовши з машини, водій поїхав.

Потерпілий привів до можливого місця, де вони зупинились та вийшли (умовна позначка на мапі « НОМЕР_2 , 35.205857») та потерпілий додав, що майже увесь час з ним спілкувався водій. Далі, потерпілий, показав, яким способом його витягли з машини та перед цим він передав ключі від квартири водію. Потерпілий вказав приблизно куди та як його відводили, і додав куди поїхав водій та показав в який бік. Потім, дві особи почали його відводити до спуску та наказали присісти, що він і зробив. Один з них дістав ніж (як пояснив потерпілий чорний, висувний або складний), на що потерпілий злякався (потерпілий вказав як саме це відбувалось), ніж був у особи, яка його тримала у машині. Додав, що цей ніж належав йому, але коли нападник його взяв, йому невідомо, за цей ніж нападник йому віддав 100 гривень. У водія, зі слів потерпілого, був кримінальний жаргон у розмові з ним. Далі, потерпілий, розповів про що розмовляв з двома нападниками, під час якої розповів, що в нього на біржі є 2000 доларів, а на іншій 600 доларів та пояснив, що для того, щоб перевести ці гроші, йому потрібно інша людина, яка також в цьому щось розуміє. Вже знаходячись на вулиці, потерпілий почав запитувати, за що вони так ведуть себе з ним, на що невідомі почали пояснювати чому. Далі, під час розмови, один з нападників дістав ніж та наказав мовчати та він не буде його чіпати. Потерпілий пояснив, що ще раз набрав дівчині зі свого телефону та що їй пояснював. Потерпілий пояснив, як та хто відходив з нападників та про що в цей час він (потерпілий) намагався поговорити. Одного з нападників не було тривалий час і потерпілий почав хвилюватися за це, оскільки їхати з місця, куди його привезли, та до його дому було недовго. На що вони почали запитувати його, чи не обманув він їх, на що потерпілий їх заспокоїв. Далі, під час розмови, один з нападників сказав, що він переїхав сюди приблизно 8 років тому та повідомив (потерпілий), що серед розмови дізнався, що одному з нападників 23 роки. Потерпілий повідомив, про що він з ними розмовляв та що ще пропонував, але йому відповіли, що в них є свій план, якого вони притримуються. Приблизно через півтори години один з нападників пішов до невідомої особи на ім`я « ОСОБА_34 » (точно не пам`ятає), щоб зв`язатися з водієм, який поїхав до потерпілого за грошима. Через 25-30 хвилин повернулися вже три невідомих особи та потерпілий чув, як один з них розповідав, як його зупинила поліція, але все пройшло нормально. Потерпілий розповів, яким способом перераховував свої активи, хто з ними та як стояв, окрім цього додав, що четвертий був без маски, у спортивному одязі та капюшоні і вище за нього та поставили їх спиною один до одного. Пояснив, що перевести вдалось лише з одного рахунку приблизно 2000 тисячі доларів, а з іншого рахунку не вдалось. Після того, як вони перерахували усі активи і повідомили, що він вільний, пояснили, де може знаходитись його машина та що у машині буде їх людина, яка довезе його до «Космосу», та потім він піде вже спокійно додому відпочивати. Далі, один з нападників, якому зі слів потерпілого, 23 роки, залишився з ним, а інші троє почали віддалятися. Потерпілий разом з нападником почали йти за трьома іншими. Після чого, четвертий, той що залишився з потерпілим також віддалився. Потерпілий пояснив, як знайшов свою машину та розповів про розмову з дівчиною. Знайшовши свою машину, він попередньо перевірив, чи є хтось у машині, і зрозумівши, що в його машині (потерпілого) нікого не має, він виїхав на трасу та почав рух і за допомогою навігатора почав їхати до свого дому (вул. Олімпійська, буд.1). Далі, заїхавши на селищну дорогу перед вулицею Чумаченко, він на щось наткнувся та пошкодив автівку. Пояснив, що покликав свого друга таксиста, та як його зустрів, як його друг сів у машину на водійське сидіння. Далі, проїхавши недалеко, їх зупинили співробітники поліції, які під час розмови віддали потерпілому його техпаспорт від його автівки та запитали у нього: «Чому у Вадіка твої права та техпаспорт?», на що потерпілий розповів видуману історію, оскільки боявся. Після декількох хвилин працівники поліції його відпустили і він поїхав додому (т.2, а.п.111-120);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 14 січня 2020 року, згідно з яким свідок ОСОБА_13 заявив, що впізнав особу під № 3 ( ОСОБА_6 ), бачив 16 листопада 2019 року приблизно о 21.30 год., коли перебував на добовому чергуванні в якості інспектора СРПП №3 та зупинив авто, за кермом автомобіля Мерседес S500 у кузові чорного кольору. Впізнав його за рисами обличчя. Відповідно до запису в даному протоколі, перед проведенням впізнання підозрюваному не були роз`яснені його права. Крім того, текст протоколу не відповідає дійсності, так як свідок вказав, що особа під № 3 схожа, але достовірно він впізнати не зможе. Також серед статистів є особа, яка на 12 років старше за підозрюваного і статисти мають різні відмінності у зовнішності, а саме риси обличчя, зачіска, зріст, вага, тощо (т.2, а.п.121-124).

Судом оглянуто відеозапис до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14 січня 2020 року за участю свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого ОСОБА_13 вказав на особу під № 3 ( ОСОБА_6 ), яка перебувала за кермом автомобіля Мерседес, зазначивши, що він схожий на особу, яка перебувала за кермом автомобіля Мерседес. На питання адвоката ОСОБА_35 , який був присутній під час даної слідчої дії, свідок ОСОБА_13 пояснив, що не може конкретно зазначити, що саме особа під № 3 - ОСОБА_6 знаходився за кермом автомобіля Мерседес під час його зупинки. Особа під №3 - ОСОБА_6 , останній схожий на особу, яка знаходилася за кермом автомобіля Мерседес;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 14 січня 2020 року, за яким свідок ОСОБА_14 заявив, що впізнав особу на фото № 2, яка знаходилась за кермом автомобіля марки "Мерседес" S500 у кузові чорного кольору, яку він зупинив знаходячись на роботі в якості інспектора ГРПП приблизно о 23.00 годині. Даний протокол не містить відомостей (прізвища) про осіб, які зображені на фото (т.2, а.п.125-127).

Безпосередньо допитати під час судового розгляду свідка ОСОБА_14 та дати належну оцінку його показанням суд був позбавлений можливості, оскільки від допиту свідка ОСОБА_14 прокурор відмовився;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 18 листопада 2019 року та фототаблицю до нього, згідно з яким свідок ОСОБА_12 заявив, що впізнав особу на фото № 1 ( ОСОБА_6 ), яка знаходилась 16 листопада 2019 року за кермом автомобіля марки "Мерседес" S500 у кузові чорного кольору, яку він зупинив знаходячись на роботі в якості інспектора ГРПП приблизно о 23.00 годині (т.2, а.п.128-133);

- лист ГУНП в Запорізькій області від 18 листопада 2019 року, за яким поліцейського ГРПП Запорізького РВП старшого сержанта поліції ОСОБА_13 було зареєстровано в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» 17.-7.2017 під логіном ZPRV21РР8. Цим користувачем з 16 листопада 2019 року по 17 листопада 2019 року були здійснені такі запити в базах даних ІПНП 16 листопада 2019 року (в тому числі):

- о 21:00:34, о 21:00:57, о 21:16:29 ОСОБА_36 1996;

- о 22:39:43 Автотранспорт: НОМЕР_3 ;

17 листопада 2019 року ( в тому числі):

- о 04:32:34, о 04:33:15, о 04:33:52, о 04:33:57 ОСОБА_37 1994;

- о 12:50:41, о 12:51:09 - ОСОБА_37 1994 (т.3, а.п.8-11).

Також, суд дослідив надані прокурором:

- висновок судово-медичної експертизи № 1032 від 17 листопада 2019 року, відповідно до якого синці в ділянці носа, в ділянці лівої очної ямки, у правій скроневій ділянці і тім`яній ділянці ліворуч; крововилив слизової оболонки верхньої губи праворуч; садна в ділянці лівого стегна у гр. ОСОБА_16 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж 7-ми травматичних впливів тупого предмета (предметів). Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи (т.3, а.п.12-13);

- висновок судової трасологічної експертизи № 16-20 від 14 січня 2020 року, за яким односторонній циліндровий механізм, вилучений 17 листопада 2019 року в ході огляду місця події квартири АДРЕСА_5 , справний, придатний для замикання. Вирішити питання: «чи відчинявся сторонніми предметами циліндровий механізм, наданий на дослідження» не виявляється можливим (т.3, а.п.14-20).

Дослідивши вищевказані докази як кожен окремо так і у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ці докази не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вищевказаних кримінальних правопорушеннях.

Суд визнав недопустимим доказом відомості з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з якого убачається, що свідку ОСОБА_14 були пред`явлені фотознімки чотирьох осіб, серед яких свідок під відповідними номерами впізнавав особу, яким виявився обвинувачений ОСОБА_6 , який знаходився за кермом автомобіля марки "Мерседес" S500 у кузові чорного кольору, яку він зупинив.

Суд у вироку обґрунтовано звернув увагу на те, що вказаний протокол пред`явлення особи для впізнання не може бути визнаний допустимим доказом у кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати обвинуваченого, як особу, яку впізнав свідок, оскільки до самого протоколу будь-яких документів, які б визначали коло осіб, чиї фотознімки були пред`явлені для впізнання, органом досудового розслідування не додано.

В свою чергу сам свідок ОСОБА_14 не був безпосередньо допитаний судом під час судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як убачається з матеріалів провадження, протокол, складений за результатом проведення впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 від 14 січня 2020 року, дійсно не мітить додатку з анкетними даними упізнаної особи, необхідних для її ідентифікації. Фото-відео фіксація під час проведення вказаної слідчої дії не здійснювалась.

Таким чином, вказана слідча дія була проведена органом досудового розслідування з порушенням вимог ст. 228 КПК України, а тому результати її проведення, зокрема відомості з відповідного протоколу, не можуть бути визнані судом допустимими доказами.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 21 липня 2020 року справа № 331/2390/17, провадження № 51-1230км20.

Окрім цього, суд, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що їх неможна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи не прямо лише підтверджують існування подій, які відбулися з потерпілим ОСОБА_11 16 листопада 2019 року, але жодним чином не доводять вини саме обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду, виходячи з такого.

Обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечує свою причетність до вищевказаного злочину. При цьому, останній зазначив, що в день події злочину, він увесь день був вдома за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки погано себе почував, разом з матір`ю ОСОБА_18 та своєю малолітньою сестрою ОСОБА_19 .

Виходячи з наявних матеріалів провадження, вказана версія стороною обвинувачення взагалі не перевірялась та не спростована.

Потерпілий ОСОБА_16 , в свою чергу, на питання захисника, яким чином він впізнав обвинуваченого за фотознімками, пояснив, що на той час, коли йому надали фотокартки для впізнання, ця особа на фотокартці більш менш підходила до того чоловіка, який на нього напав, але повністю обличчя особи, яка на нього напала, він не бачив. В судовому засіданні потерпілий зазначив, що особу за фотокарткою він впізнав за очами, але за статурою це був інший чоловік. На неодноразові запитання учасників процесу потерпілий пояснював, що не може достеменно зазначити, що обвинувачений ОСОБА_6 вчиняв щодо нього протиправні дії.

Отже, потерпілий не зміг беззаперечно вказати на ОСОБА_6 як на особу, яка скоїла щодо нього злочини.

При цьому, потерпілий зазначив про відсутність будь-якого тиску на нього з боку сторони захисту, що підтвердив і його представник при апеляційному розгляді.

Колегія суддів звертає увагу на те, що протокол пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого в матеріалах провадження відсутній та судом не досліджувався.

Допитаний судом свідок ОСОБА_24 також не надав інформації з приводу причетності ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного злочину.

Свідок ОСОБА_12 , серед іншого, зазначив, що обвинуваченого ОСОБА_6 він бачить вперше в залі суду. Під час судового розгляду свідок зазначив, що вказавши на фотокартку № 1, він вказав на особу, яка більш менш схожа на особу, яку вони зупинили вперше на автомобілі Мерседес. Свідок зазначив, що особа на фотокартці №1 та обвинувачений ОСОБА_6 , який перебуває в залі суду, це різні особи.

Отже, свідок фактично не підтвердив свої показання, надані під час проведення впізнання за фотознімками, та не вказав на ОСОБА_6 в ході судового розгляду як на особу, яку він разом з іншими співробітниками поліції зупинив вперше на автомобілі потерпілого.

Допитаний судом свідок ОСОБА_13 , серед іншого, зазначив, щона той час, коли проводилось впізнання, він також не міг точно вказати, що особа на фото - це та особа, що була за кермом авто, бо спілкувався з особою в темний час доби (що відповідає дослідженому колегією суддів відеозапису вищевказаної слідчої дії). Обвинуваченого ОСОБА_6 раніше він ніколи не бачив та не може достеменно зазначити, що ОСОБА_6 - це та особа, що знаходилася за кермом під час першої зупинки автомобіля Мерседес. При цьому, свідок повідомив, що тиску на нього з боку керівництва поліції, прокуратури та сторони захисту не було.

Таким чином, цей свідок не підтвердив відомості, зазначені у протоколі пред`явлення особи для впізнання за його участі, та не зміг в ході судового розгляду беззаперечно вказати, що саме обвинувачений ОСОБА_6 знаходився за кермом автомобіля потерпілого під час першої зупинки.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що допитані в судовому засіданні особи, зокрема потерпілий та свідки, не надали жодної інформації, яка б підтверджувала вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Аналогічні висновки суд зробив і за наслідками дослідження письмових доказів.

Перевіривши матеріали провадження та дослідивши повторно докази, про дослідження яких просив прокурор - відомості з протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_13 від 14 січня 2020 року, з відтворенням відеозапису вказаної слідчої дії; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 від 14 січня 2020 року; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 від 18 листопада 2019 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що надані стороною обвинувачення докази у своїй сукупності є явно недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи прокурора з приводу необґрунтованого неврахування судом в якості доказу винуватості ОСОБА_6 відомостей з листа ГУНП в Запорізькій області від 18 листопада 2019 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вказаного листа, поліцейський ГРПП Запорізького РВП старший сержант поліції ОСОБА_13 зареєструвався в ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» 17.-7.2017 під логіном ZPRV21РР8 та як користувач з 16 листопада 2019 року по 17 листопада 2019 року здійснив запити в базах даних ІПНП. Зокрема, 16 листопада 2019 року (в тому числі) о 21:00:34, о 21:00:57, о 21:16:29 ОСОБА_36 1996; о 22:39:43 Автотранспорт: НОМЕР_3 . 17 листопада 2019 року (в тому числі) о 04:32:34, о 04:33:15, о 04:33:52, о 04:33:57 ОСОБА_37 1994; о 12:50:41, о 12:51:09 - ОСОБА_37 1994.

Так, неможливо достеменно встановити, на підставі чого співробітниками поліції здійснювався відповідний запит саме із зазначенням ПІБ обвинуваченого, враховуючи те, що, виходячи з показань свідків, особою, яка була за кермом автомобілю потерпілого, не було надано співробітникам поліції жодного документа, що посвідчує її особу. Отже, особа водія не була встановлена належним чином.

Крім того, як зазначено вище, допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 фактично не впізнали обвинуваченого як водія вищевказаного автомобіля під час його першої зупинки.

Свідок ОСОБА_13 не міг підтвердити, що особа, яка надала йому дані для запиту в ІТС, був саме ОСОБА_6 .

Доводи сторони захисту про те, що не виключено, що інша особа могла навмисно представитись ПІБ обвинуваченого, не спростована.

З огляду на викладене, інформація, що відображена у вказаному листі, сама по собі теж не доводить винуватості ОСОБА_6 .

З цих же підстав не є слушними посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що згідно з показаннями потерпілого, під час його зупинки співробітниками поліції останні цікавились в нього, чому у « ОСОБА_38 » чи « ОСОБА_39 » був його технічний паспорт, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що цією особою був саме обвинувачений ОСОБА_6 .

Інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень матеріали провадження не містять.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України.

Вказані свої висновки суд належним чином вмотивував у вироку.

В свою чергу, згідно з п.10 ч.1, ст. 7, ч.ч.1,2,4 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В апеляційній скарзі не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вищевказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 з доповненням, залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4