Справа №463/4122/25
Провадження №1-кп/463/398/25
В И Р О К

іменем України

19 травня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в режимі відеокенференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001010 від 08.05.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Перемишляни Львівської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні дитину 2002 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», учасника бойових дій, раніше судимого: 26.04.2023 Залізничним районним судом м.Львова за ч.5 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 будучи командиром 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не отримавши дозволу відповідного командування, 10.04.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та перебував понад три доби поза межами розташування вказаної військової частини до 28.04.2025, тобто до моменту затримання його органами досудового розслідування в порядку ст.208 КПК України за адресою: АДРЕСА_4 .

Відтак, з 10.04.2024 по 28.04.2025 сержант ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім цього, в підготовчому судовому засіданні прокурором долучено угоду про визнання винуватості від 16 травня 2025 року.

За умовами угоди ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та погодився на призначення покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 26.04.2023 та призначити остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

У судовому засіданні прокурор підтримав затвердження угоди про визнання винуватості, укладену між ним та ОСОБА_4 як таку, що відповідає вимогам закону та нормам Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що він підтримує укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості, вину визнає в повному обсязі та з узгодженою мірою покарання згоден, угода є добровільною, у зв`язку з тим, що вона укладена за його власним бажанням, без будь-якого тиску, він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.2 ст.473 та ч.4 ст.474 КПК України, які йому були роз`яснені прокурором, а також в судовому засіданні роз`яснені судом.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого підтримав затвердження угоди про визнання винуватості, укладену між прокурором та ОСОБА_4 .

Дослідивши обвинувальний акт та угод про визнання винуватості, переконавшись в тому, що укладення угоди є добровільним, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, і ч.5 ст.407 КК України та іншим положенням закону України про кримінальну відповідальність, встановивши, що підстави для відмови у затвердженні угод відсутні, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, роз`яснивши обвинуваченому наслідки невиконання угоди передбачені ст.476 КПК України, суд вважає, що угоду про визнання винуватості, укладену сторонами кримінального провадження 16.05.2025 слід затвердити.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, від 16 травня 2025 року укладену сторонами кримінального провадження, а саме: між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 16 травня 2025 року у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 26.04.2023 та призначити остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 рахувати з часу його затримання 28.04.2025

Вирок суду може бути оскаржений в порядку та з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та направити обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1