Справа № 161/8114/25
Провадження № 1-кп/161/949/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 21 травня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001165 від 06.04.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, не працює, неодружений, судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.1 ст.382 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень (штраф сплачений),

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.382 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2023 року у справі №161/7832/23, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді адміністративного штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Крім цього, ОСОБА_3 13.08.2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області засуджено за ч.1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень, який ОСОБА_3 сплатив 24.08.2024 року.

Однак, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили, та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, та маючи реальну можливість її виконати, будучи раніше судимим за злочин, передбачений цією статтею, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом, чим ухилявся від виконання постанови суду при наступних обставинах.

Так, всупереч вищевказаного рішення суду, яке набрало законної сили 01 серпня 2023 року, будучи ознайомленим з ним, 05 квітня 2025 року о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «Audi», моделі «А6», р.н.з. НОМЕР_1 та рухався поблизу будинку № 64 по вулиці Ковельській в місті Луцьк Волинської області, де був зупинений працівниками УПП у Волинській області ДПП.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, особою, раніше судимою за вказаний злочин, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.3 ст.382 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що будучи судимим за невиконання судового рішення.ю справді не виконував постанову суду, продовжував керувати транспортним засобом. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати та не позбавляти волі.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, особою, раніше судимою за вказаний злочин, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.382 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 ,відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, відомості про негативну характеристику відсутні, перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні у Центрі терапії залежностей КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька».

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, із врахуванням позицію сторони обвинувачення, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із керуванням транспортними засобами на максимальний строк.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування основного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши максимальний іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.382 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із керуванням транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий