Справа № 467/873/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградний Яр Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор пред`явив ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за таких фактичних обставин, що 08 червня 2025 року близько 13:30 години, більш точного часу в ході досудового розсування не установлено, у ОСОБА_4 , який в цей час перебував в кухонному приміщенні домоволодіння по АДРЕСА_1 , в ході сварки із ОСОБА_5 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на завдання останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи задумане, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільно небезпечні наслідки, ОСОБА_4 , 08 червня 2025 року близько 13:30 години, знаходячись в кухонному приміщенні домоволодіння по АДРЕСА_1 , умисно наніс ОСОБА_6 два удари кулаком правої руки в область обличчя, чим завдав останньому легкі тілесні ушкодження у виді синців, саден та забійної рани обличчя.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заявив про відмову від обвинувачення, мотивуючи свої дії тим, що він примирився із ОСОБА_4 , останній приніс йому свої вибачення, у той час, як істотної шкоди, у тому числі й матеріальної, своїми діями останній йому не завдав.

Потерпілий запевнив суд, що наслідки відмови від обвинувачення, у тому числі й щодо відсутності покарання, йому зрозумілі.

Обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

Вказав, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнає, розкаюється, з обставинами, відображеними в обвинувальному акті, повністю згодний.

Перед потерпілим вибачився, в подальшому контролюватиме свою поведінку з метою недопущення побідних ситуацій.

Аналогічну позицію висловила й прокурор, посилаючись на наявність визначених законом підстав для закриття цього кримінального провадження у зв`язку із реалізацією потерпілим його права на відмову від підтримання приватного обвинувачення.

Суд, у свою чергу, заслухавши позицію учасників справи, переконавшись в істинності і добровільності позиції учасників справи, зокрема, потерпілого, перевіривши наявність визначених законом передумов для задоволення заявленого потерпілим клопотання, виходив із такого.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження).

При цьому, суд виходив із того, що таке провадження здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема, підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (частина 4 статті 26, частина 1 статті 478 КПК), а безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, згідно із частиною 4 статті 26, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК, є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення.

Водночас, право потерпілого відмовитись від обвинувачення випливає із змісту п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник, відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Зокрема, ВС ККС у своїй постанові від 20.02.2018 у справі № 142/1291/16-к зауважив, що приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Тобто законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення - відмову потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного/обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер.

Та у цьому випадку, судом установлено, що ОСОБА_5 , набувши статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні в силу ч.1 ст. 55 КПК України, а саме кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, вправі відмовитись від обвинувачення, про що й звернувся до суду з відповідною письмовою заявою.

У цьому аспекті суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висвітлену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, за якої особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

У той же час, кримінальний процесуальний закон (статті 55 - 59 КПК України) юридично закріплює статус потерпілого - учасника кримінального провадження, наділяючи його певними процесуальними правами та обов`язками, у тому числі й правом відмовитися від обвинувачення, яке висунуте прокурором в рамках кримінального провадження саме у формі приватного обвинувачення.

Суд же, у свою чергу, у контексті засади диспозитивності вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, у той час, як сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

З огляду на це, оскільки потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що, як зазначено судом вище, є безумовною підставою для його закриття, наслідки такої відмови йому зрозумілі, то суд не убачає перешкод для відмови у задоволенні відповідного клопотання і для закриття цього кримінального провадження на цій стадії.

Ураховуючи й те, що у цій ситуації не мало місце домашнє насильство.

При цьому, суд не вдається до оцінки причин відмови потерпілого від обвинувачення, так як кримінальний процесуальний закон України не передбачає ані такого права суду, ані, тим більше, обов`язку, проте, суд вважає за необхідне зазначити, що потерпілий указав на відсутність у нього претензій будь якого характеру у бік обвинуваченого та на добровільність своєї позиції щодо відмови від підтримання цього обвинувачення, а так само і не заявляв про здійснення на нього стороннього тиску з метою схилити його до відмови від обвинувачення.

До того ж, обвинувачений та потерпілий не є близькими родичами чи членами сім`ї у розумінні норми п.1 ч.1 ст. 3 КПК України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Тож, це кримінальне провадження підлягає закриттю за передумов, що наведені судом вище, згідно п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні та судові витрати, як видно із обвинувального акта, відсутні, а тому суд не вирішує їх долю.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження не заявлений і запобіжний захід не обрався. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 284, 314, 370-372, 376, 477 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Клопотання потерпілого ОСОБА_5 задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000036, що унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 червня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, - закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_5 від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_7