УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Київ

Справа № 686/22916/22

Провадження № 51-2001 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницькогоапеляційного суду від 20 березня 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації (далі - РФ), уродженця с. Алєксєєвка Хвалинського району Саратовської області РСФСР, мешканця м. Москва РФ, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Суд також вирішив питання щодо запобіжного заходу та обрахування початку строку відбування покарання.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за те, що він, будучи головою Державної думи Федеральних зборів РФ, представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і збройних сил РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений ст. ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники - депутати Державної думи Федеральних зборів РФ діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимоги ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), ст. ст. 1-3, 68 Конституції України, а саме 15.02.2022 року, перебуваючи за адресою РФ, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, взяв участь у засіданні Державної думи Федеральних зборів РФ, де підтримав постанову із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених так званих Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав, а також 22.02.2022 року, перебуваючи за тією ж адресою, взяв участь у засіданні Державної думи Федеральних зборів РФ, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою, чим вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 березня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що, було порушено порядок повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд кримінального провадження шляхом розміщення відповідної інформації в спосіб, який унеможливлює отримання громадянином іноземної країни такої інформації. Вказує, що немає жодного документу, який би підтвердив отримання ОСОБА_5 інформації про наявне кримінальне провадження щодо нього, як немає і доказів того, що ОСОБА_5 намагається уникнути правосуддя або відмовився від свого права бути присутнім в суді. Вважає, що прийняття рішення про проведення спеціального судового розгляду позбавило судове провадження ознак справедливості.

Захисник також стверджує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 володіє імунітетом від кримінального переслідування в національній судовій системі. Зазначає, що ОСОБА_5 є посадовою особою РФ головою Державної думи, а тому, на думку захисника, ОСОБА_5 має користуватися імунітетом ratione materiae у вітчизняній судовій системі, а кримінальне переслідування може бути здійснене тільки відповідними органами міжнародної судової юрисдикції. Вказує, що суд безпідставно притягнув ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності в порядку вітчизняної судової процедури.

На думку сторони захисту, матеріали кримінального провадження містять недопустимі та неналежні докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Також вказує, що між ухваленням постанови, за яку голосував ОСОБА_5 , та настанням тих наслідків, про які йдеться у вироку, знаходяться численні рішення і дії значної кількості осіб, котрі є безпосередньо вирішальними для настання таких наслідків на відміну від голосування останнього за ухвалення зазначеної постанови.

Вважає, що апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції і належним чином доводи апеляційної скарги захисника не проаналізував, тому ухвала Хмельницького апеляційного суду від 20 березня 2025 року не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку місцевого суду, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Доводи касаційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, які здебільшого є аналогічними доводам апеляційної скарги захисника, не вбачаються обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги, обґрунтовано погодився з судом першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 . Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах, яким у вироку надано відповідну оцінку.

Зокрема, суд першої інстанції послався, крім інших, на такі докази:

- дані копії рапорту прокурора ОСОБА_6 про виявлення кримінального правопорушення від 08.03.2022 року, відповідно до якого у діях представників влади РФ щодо зміни меж території України виявлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України;

- дані копій протоколів огляду від 10.03.2022 року та додатків до них, відповідно до яких оглянуто в мережі Інтернет публікації на офіційній сторінці Державної думи Федеральних зборів РФ, де наявна інформація щодо голосування 15.02.2022 року та 22.02.2022 року голови Державної думи ОСОБА_5 разом з іншими депутатами Державної думи за звернення до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання так званих самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав та за ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецької народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою;

- дані копії протоколу огляду від 07.04.2022 року та додатів до нього, відповідно до яких оглянуто офіційний вебсайт Державної думи Федеральних зборів Російської Федерації, де наявна інформація щодо проекту постанови про звернення до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ так званих самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав та законопроект про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народної республікою, стенограми та відеозаписи засідань, що відбулися 15.02.2022 року та 22.02.2022 року, результати голосування, зокрема за постанову із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ так званих самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав, та ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою;

- дані протоколів огляду від 29.04.2022 року та додатків до них, відповідно до яких оглянуто та зроблено копії документів: матеріали кримінального провадження № 0000068 від 04.04.2022 року за ч. 2 ст. 438 КК України, витяг з ЄРДР, протокол допиту потерпілої, свідків, які стосуються обставин обстрілу військовослужбовцями ЗС РФ цивільного населення та житлових будинків в Київській області;

- дані копії протоколу огляду від 07.04.2022 року та додатків до нього, відповідно до яких оглянуто офіційну сторінку Державної думи Федеральних зборів РФ в мережі Інтернет, де наявна інформація, зокрема: про подані на розгляд проекти постанов про звернення до президента РФ про визнання РФ так званих самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав та за ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою, електронні файли документів, відеозаписи з засіданнями Державної думи 15.02.2022 року та 22.02.2022 року, під час яких відбувалося голосування за вище зазначені проекти постанов, законів;

- дані протоколу огляду від 29.03.2022 року та додатків до нього, відповідно до яких оглянуто офіційну сторінку Державної думи Федеральних зборів РФ в мережі Інтернет, де наявна інформація про депутата 8 скликання Державної думи ОСОБА_5 , який є головою Державної думи, його автобіографія, повноваження голови, інформація про його голосування за законопроекти за період з 22.02.2022 року по 25.02.2022 року;

- дані оглянутих в судовому засіданні відеозаписів, на яких зафіксовані засідання Державної думи Федеральних зборів РФ, які відбулися 15.02.2022 року та 22.02.2022 року під час яких здійснювалося голосування депутатами думи, зокрема і головою Державної думи ОСОБА_5 та іншими депутатами, які одноголосно підтримали постанову із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ так званих самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав, та ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою;

- дані протоколу огляду від 21.10.2022 року, відповідно до якого оглянуто в мережі Інтернет публікацію на офіційному веб-сайті ООН в Україні, де міститься інформація щодо втрат серед цивільних осіб станом на 21.06.2022 року внаслідок збройного нападу РФ на Україну, зокрема з 4:00 ранку 24.02.2022 року до 21.06.2022 року Управління Верховного комісара ООН з прав людини зафіксувало 10403 випадки загибелі або поранення цивільних осіб в Україні, що підтверджує настання тяжких наслідків у вигляді матеріальної шкоди, руйнування або пошкодження будинків, споруд чи інших важливих об`єктів, заподіяння потерпілим шкоди їхньому життю та здоров`ю.

Вказаними доказами із належною достовірністю та повнотою доведено факт, що ОСОБА_5 , являючись діючим головою Державної Думи Федеральних Зборів РФ, будучи представником влади, 15 лютого 2022 року за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд.1, взяв участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримав постанову із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ так званих самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав, а також 22.02.2022 року, перебуваючи за тією ж адресою, взяв участь у засіданні Державної думи Федеральних зборів РФ, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.

Факт того, що всі представники влади РФ усвідомлюють та розуміють, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами, підтверджений фактом ратифікації РФ 22 квітня 2004 року Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та РФ.

ОСОБА_5 , будучи головою Державної Думи Федеральних Зборів РФ, повинен був знати і достовірно знав про укладення такого договору державою, представником влади якої він є, тобто РФ, а отже розумів незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» здійснила 24.02.2022 року повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України, з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Оцінивши указані вище та інші докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення й про те, що не була встановлена його винуватість у його вчиненні, за своїм змістом були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та обґрунтовано були визнані безпідставними.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території. Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним. Якщо ж цей злочин вчиняється представником влади за попередньою змовою групою осіб, що призвело до загибелі людей або інших тяжких наслідків, це є кваліфікуючою ознакою і потребує кваліфікації дій винної особи за ч. 3 ст. 110 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у виді прямого умислу.

Апеляційний суд обґрунтовано вказав, що настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді загибелі людей та інших тяжких наслідків як особливої кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, у цьому кримінальному провадженні підтверджується офіційними повідомленнями уряду України та міжнародними організаціями про втрати серед населення внаслідок бойових дій на території України.

Зокрема, станом на 21 червня 2022 року Управління Верховного комісара ООН з прав людини зафіксувало 10403 випадків загибелі або поранення цивільних осіб України (4634 загиблих і 5769 поранених).

Вказане також підтверджується: звітами міністерств України, зокрема, Міністерством з питань реінтеграції за 2022 рік зареєстровано 4 867 106 осіб переселенців, більша частина яких була позбавлена житла; матеріалами кримінальних проваджень за фактами вчинення військовослужбовцями Збройних Сил РФ кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 2 ст. 438 КК України.

Дії ОСОБА_5 , які полягають у голосуванні за постанову із зверненням до Президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ так званих самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав, а також постанову про ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою, стали однією з передумов повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дій на території України, з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Також апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_5 , являючись діючим головою Державної Думи Федеральних Зборів РФ, при голосуванні за постанови із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ так званих самопроголошених Донецької та Луганської народних республік як самостійних, суверенних і незалежних держав та щодо ратифікації Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою усвідомлював, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами; як представник влади знав про ратифікацію РФ 22 квітня 2004 року Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року, яким визнано та демарковано кордон між Україною та РФ; розумів про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України; передбачав, що своїми діями (позитивним голосуванням) створив передумови повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, початку бойових дій, з метою зміни меж території та державного кордону України; усвідомлював наслідки таких дій (загибель значної кількості людей, значні руйнування); мав можливість голосувати проти, однак цього не зробив.

Доводи захисника про те, що суди не вжили належних і достатніх заходів для повідомлення ОСОБА_5 про день, час і місце розгляду справи стосовно нього, також є безпідставними.

Відповідно до змісту судового рішення, яке міститься в ЄДРСР, на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2023 року кримінальне провадження було розглянуто в порядку спеціального судового провадження. Таким чином, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Верховний суд неодноразово в своїх рішенням аналізував порядок спеціального досудового розслідування та судового провадження. Така процедура у кримінальному провадженні є специфічною, оскільки проводиться без участі обвинуваченого, а повідомлення особи здійснюється з дотриманням певних правил, передбачених процесуальним законом.

Законодавець врегулював здійснення процедури in absentia, зокрема, порядок повідомлення особи, яка переховується на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Згідно з приписами абзацу 6 ч. 3 ст. 323 КПК України повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Відповідно до змісту судових рішень у цьому кримінальному провадженні вимоги абз. 6 ч. 3 ст. 323 КПК України щодо здійснення заходів для повідомлення обвинуваченого про розгляд стосовно нього кримінального провадження були дотримані.

Повідомлення ОСОБА_5 про призначені судові засідання здійснювалося шляхом публікацій в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в мережі «Інтернет» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також направлялося за допомогою електронного звернення через сайт Державної думи Федеральних зборів РФ та на офіційному веб-сайті Хмельницькогоапеляційного суду в мережі «Інтернет».

Зважаючи на специфіку судового провадження за процедурою in absentia, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій вжили передбачених кримінальним процесуальним законом заходів щодо інформування ОСОБА_5 про здійснення стосовно нього кримінального провадження.

Верховний Суд не заперечує, що під час здійснення спеціального досудового розслідування та судового провадження можуть вживатися додаткові заходи, не визначені у статтях 297-5, 323 КПК України щодо повідомлення особи. Водночас нездійснення таких додаткових заходів за умови дотримання передбаченого процесуальним законодавством порядку здійснення повідомлення (виклику) особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження в порядку процедури in absentia, само по собі не може вважатися порушенням вимог КПК України.

Доводи сторони захисту про порушення права на захист ОСОБА_5 також не вбачаються обґрунтованими, виходячи з того, що вказане кримінальне провадження було проведено у спеціальній формі судового розгляду, де участь захисника є обов`язковою, а підзахисний може бути відсутній. Як встановлено зі змісту судових рішень, у цьому кримінальному провадженні брав участь захисник ОСОБА_4 , до функцій якого належить здійснення захисту обвинуваченого, що й було зроблено.

Стосовно доводів захисника про те, що ОСОБА_5 підпадає під дію імунітету ratione materiae від кримінального переслідування в національній судовій системі, то вони, на думку колегії суддів, також є безпідставними.

Функціональний імунітет (ratione materiae) не застосовується до посадових осіб іноземної держави щодо несення кримінальної відповідальності у третій державі у випадках вчинення міжнародних злочинів. Тобто депутати Державної думи РФ не мають функціонального імунітету ratione materiae від кримінальної юрисдикції України у випадках вчинення міжнародних злочинів, зокрема злочину агресії, воєнних злочинів, геноциду, а також злочинів, що порушують суверенітет та територіальну цілісність України та пов`язані з порушенням норм міжнародного права.

Колегія суддів констатує, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_5 зроблені з дотриманням вимог ст. ст. 22, 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з указаних вище мотивів, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Враховуючи викладене, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницькогоапеляційного суду від 20 березня 2025 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3