05.08.2025 Єдиний унікальний № 371/1120/25
провадження № 1-кп/371/238/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Миронівка

ЄУН 371/1120/25

Провадження № 1-кп/371/238/25

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001093, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001093 за обвинуваченням

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України поданий до суду 11 липня 2025 року.

У підготовчому судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Заслухавши позиції учасників підготовчого судового засідання, суд дійшов таких висновків.

Кримінальне провадження підсудне Миронівському районному суду Київської області.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог статті 291 КПК України.

Підстав для прийняття в підготовчому судовому засіданні рішень, передбачених пунктами 1 - 4 частини 3 статті 314 КПК України, не встановлено.

В ході підготовчого засідання прокурором заявлено клопотання продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано тими обставинами, що ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України. 24 травня 2025 року щодо ОСОБА_4 рішенням слідчого судді було обрано запобіжний захід на строк до 22 липня 2025 року, який було продовжено до 07 серпня 2025 року.

За переконанням прокурора, підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні, оскільки ризики передбачені статтею 177 КПК України, залишаються незмінними. Ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу, вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати. Лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження. В іншому випадку цілком ймовірно, що обвинуваченим можуть бути прийняті спроби впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень та переховування від суду. Більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечили проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Таку ж позицію висловила потерпіла ОСОБА_6 .

Заслухавши позиції учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Враховуючи неможливість до спливу строку обраного раніше обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення, суд, керуючись зазначеними нормами процесуального права, зобов`язаний розглянути та вирішити заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

При обранні/продовженні запобіжного заходу суддя зобов`язаний перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження, враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у статті 177 КПК України.

Запобіжний захід повинен застосовуватись лише у разі крайньої необхідності, якщо неможливо забезпечити належну поведінку обвинуваченого у інший спосіб, а шкода спричинена застосуванням запобіжного заходу буде менша ніж та, яка могла б наступити.

Обґрунтування доцільності обрання/продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України.

За змістом обвинувального акта, ОСОБА_4 є військовослужбовцем, з 29 березня 2023 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта 3 танкової роти 1 танкового батальйону, за призовом під час мобілізації, на особливий період, та обвинувачується в тому, що він 22 травня 2025 року, керуючи технічно справним мотоциклом марки/моделі «Raider CBR 250», реєстраційний номер на червоному фоні НОМЕР_2 , на задньому пасажирському місці якого знаходилася ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись проїзною частиною автомобільної дороги 0-101509 сполученням між селами Македони-Пії, в межах ЛЕП 90 Л-44, відрізку вказаної дороги в напрямку до села Македони, що на території Обухівського району Київської області, у порушення вимог пунктів 1.5., 2.9. а), підпункту б пункту 2.3. та пункту 12.1. Правил дорожнього руху, діючи необережно, не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини праворуч, на праве узбіччя по напрямку свого руху, з подальшим перекиданням і зіткненням із чагарником та деревами, в наслідок чого пасажир мотоцикла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Звертаючись з клопотанням, прокурор не додав до нього рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , не додав повний текст рішення слідчого судді, яким такий запобіжний захід було продовжено. Прокурор обмежився поданням короткого тексту ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 21 липня 2025 року, яким обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено на строк до 07 серпня 2025 року.

Рішення слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 24 травня 2025 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 судом отримано із Єдиного державного реєстру судових рішень через підсистему ЄСІТС Електронний суд з повним доступом та з використанням кваліфікованого електронного підпису судді.

За змістом вказаного рішення, при обранні запобіжного заходу слідчим суддею було встановлено, що матеріали кримінального провадження містять дані, що підтверджують підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України, підозра є обґрунтованою, в розпорядженні слідчого є здобуті у визначеному законом порядку достатні дані, які вказують на наявність ознак кримінального правопорушення. Слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених пунктом 1 та пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу.

Наявність підстав вважати, що мав місце ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, при обранні запобіжного заходу не була встановлена.

Існування яких ризиків мало місце на час прийняття рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, встановити не можливо, оскільки повний текс рішення про продовження запобіжного заходу відсутній.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Кримінальне провадження знаходиться на стадії призначення до судового розгляду, метою якого є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри у розумінні пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених пунктами 1-5 частини першої статті 177 КПК України.

Частиною першою статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки особи.

Сторона обвинувачення вважає, що на даний час наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити такі дії:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до частини третьої статті 199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З мотивів прокурора вбачається, що за час утримання обвинуваченого під вартою, виник новий ризик - вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Цей ризик в судовому засіданні прокурор обґрунтував тим фактом, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем та здійснив самовільне залишення місця служби. Ризик переховування обґрунтував тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення.

В ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого клопотання та відсутність підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України, яке, відповідно до статті 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, та за яке законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

З урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин того кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_4 , а саме вчинення нетяжкого злочину, за яке, у разі доведеності вини, може бути призначено покарання до 3 років позбавлення волі, а також особи обвинуваченого, суд дійшов висновку про відсутність обставин, які дають суду достатні підстави для продовження застосування до обвинуваченого такого суворого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.

За наданими суду матеріалами, обвинувачений ОСОБА_4 є особою, яка раніше не судима.

Частиною другою статті 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо осіб, які раніше не судимі, не може бути застосований, окрім як :

Пункт 3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

Пункт 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Пункт 6) до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

Пункт 7) до особи, стосовно якої надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, у порядку і на підставах, передбачених розділом IX-2 цього Кодексу.

Прокурором не доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 відноситься до кола цих осіб. Ним не доведено, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Прокурором також не доведено, що ОСОБА_4 є особою, яку розшукують компетентні органи іноземної держави, чи особою, стосовно якої надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_4 не є особою, до якої може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, відсутні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, слідчий суддя зазначає таке.

Частиною четвертою статті 194 КПК України передбачено, що в разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що має місце ризик переховування обвинуваченого, проте не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України, тому доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

На переконання суду, застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ним встановлених ризиків. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених раніше у цій ухвалі.

Відповідно до положень статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу з`ясовано зареєстроване місце проживання підозрюваного. Режим ізоляції обвинуваченого, який проживає не один, в межах житлового приміщення має бути цілодобовим.

На обвинуваченого необхідно покласти обов`язки, необхідність яких витікає з наведеного обґрунтування клопотання: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду прокурор заперечив, посилаючись на ті обставини, що ним ведеться підготовка до подання в інтересах держави цивільного позову у кримінальному провадженні. Просив з цих підстав відкласти підготовче судове засідання.

Учасники процесу обвинувачений, його захисник та потерпіла проти задоволення клопотання та відкладення підготовчого судового засідання не заперечили.

Суд вважає доцільним визначити нову дату підготовчого судового засідання та надати прокурору можливість реалізувати його право заявити цивільний позов у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 181, 184, 194, 196, 197, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, поданого відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001093, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2025 року, за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України,

Застосувати до ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Пії Миронівського Київської області, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 цілодобово залишати житлове приміщення: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

Прибувати за кожною вимогою до суду;

Не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду;

Утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту обрати строком на два місяці.

Строк дії ухвали в частині обраного запобіжного заходу та застосованих до обвинуваченого обов`язків до 05 жовтня 2025 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу досудового розслідування.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно поставити ОСОБА_4 на облік і повідомити про це суд.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Задовольнити клопотання прокурора.

Відкласти підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0001093, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 травня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України, до 12 години 00 хвилин 15 серпня 2025 року для надання можливості прокурору заявити цивільний позов у кримінальному провадженні.

У підготовче судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1