Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1776/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/243/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 березня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчої про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000260 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання старшої слідчої в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 про арешт майна.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, слідчою не доведено можливість повторного накладення арешту на майно, яке було скасовано ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/7206/24 від 19.12.2024.

Також зазначив, що клопотання суперечить вимогам КПК України щодо обов`язкового повернення тимчасово вилученого майна у разі скасування арешту.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно вилучене у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема металеву деталь, зовні схожу на пульт керування ПБЗ, на якому міститься шильд з номером НОМЕР_1; металеву деталь, зовні схожу на пульт керування ПБЗ, на якому міститься шильд з номером НОМЕР_6; металеву деталь, зовні схожу на пульт керування ПБЗ, на якому міститься шильд з номером НОМЕР_5; металеву деталь, зовні схожу на пульт керування ПБЗ, на якому міститься шильд з номером НОМЕР_8; металеву деталь, зовні схожу на компресор НОМЕР_7, на якому міститься шильд з номером НОМЕР_3; металеву деталь, зовні схожу на компресор НОМЕР_7, на якому міститься шильд з номером НОМЕР_2; металеву деталь, зовні схожу на компресор НОМЕР_7, на якому міститься шильд з номером НОМЕР_9; металеву деталь, зовні схожу на компресор НОМЕР_7, на якому міститься шильд з номером НОМЕР_4 ( його частина); металеві деталі, зовні схожі на коробку клапану без будь-яких ідентифікуючих даних ( номерів) - 4 шт.; предмети зовні схожі на СВО СЕ2П, без будь-яких ідентифікуючих ознак ( номерів) у кількості 2 шт.; предмет у корпусі металевому коричневого кольору, зовні схожий на насос ТИВ 1 у кількості 1 шт., на якому міститься номер НОМЕР_10 та тимчасово позбавити власника, користувачів та третіх осіб можливості відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Зазначає, що під час розгляду клопотання не взято до уваги доводи сторони обвинувачення, зокрема, що вилучене у ОСОБА_9 обладнання є запасними (складовими) частинами військової техніки, а саме: бойової машини піхоти БМП (різних модифікацій) та іншої військової техніки. Зазначені запасні деталі не перебувають у вільному обігу, для їх придбання ТОВ ДБТЗ укладає відповідні договори з зазначенням походження вказаних ТМЦ.

Посилається на те, що вказані обставини також підтверджуються проведеним оглядом місця події від 20.08.2024 за участю спеціаліста ЖБТЗ. Під час вказаного огляду виявлено деталь-техогенератор з биркою ЖБТЗ.

Крім того, в ухвалах Житомирського апеляційного суду №295/6499/20 (24.06.2020), №296/5001/22 (08.09.2022) зазначається, що рішення про відмову в накладенні арешту є недоцільним, якщо не розглянуто всі обставини та не оцінено надані докази.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення представника третьої особи на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів допускається за умови доведення слідчим, прокурором існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотання слідчого і може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся з клопотанням.

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна дотримався вказаних вимог закону.

Згідно ст.170 КПК України, під арештом майна розуміється тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 та ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2023 року у справі №296/11641/23 було накладено арешт на майно, зазначене в клопотанні слідчої.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/7206/24 від 19.12.2024 року було скасовано арешт на майно, накладене ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2023 року у справі №296/11641/23.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що орган досудового розслідування не надав належних доказів необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном.

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває це майно, можливості володіти, користуватись та розпоряджатись певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку встановленому законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 169 КПК тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Згідно ч.3 ст.169 КПК України - слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту слідчий суддя вказав, що слідчою не доведено можливість повторного накладення арешту на майно, яке було скасовано ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/7206/24 від 19.12.2024.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя повно і об`єктивно дослідив матеріали провадження та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора, оскільки вже існує рішення суду, яке набрало законної сили про скасування арешту, що передбачає негайне повернення зазначеного майна.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11.03. 2025 року, якою залишено без задоволення клопотання старшої слідчої в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 про арешт майна є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що повернення запчастин негативно вплине на хід досудового розслідування та негативно позначиться на завданнях кримінального провадження апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки серед завдань кримінального провадження, також є те, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з матеріалів провадження сторона обвинувачення намагається, в обхід належної правової процедури, ігноруючи наявність судових рішень, через значний час після прийняття рішення про скасування арешту, домогтися накладення арешту на майно, яке підлягає поверненню, а свої доводи обґрунтовує не нормами процесуального закону, а виключно доцільністю та необхідністю, що не допускається та суперечить засадам кримінального провадження.

Враховуючи вищенаведене, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали Корольовського районного суду. Житомира від 11.03. 2025 року, колегією суддів не встановлено, тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 березня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчої про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000260 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України- без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: