КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/822/25
Провадження № 1-кс/505/754/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року місто Подільськ

Слідчий суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Криуляни Республіки Молдови, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин Молдови, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні № 0000177, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

Слідчому судді Котовського міськрайонного суду Одеської області надійшло на розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000177, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2025, про обвинувачення ОСОБА_5 ч. за 3 ст. 332 КК України.

Клопотання прокурор мотивує тим, що в ході досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приблизно в березні 2025 року вирішили виїхати за межі території держави Україна у особистих справах.

Розуміючи, що на підставі Указу президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, який у подальшому був неодноразово продовжений, а також на підставі указу президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» виїзд заборонено, вищевказані громадяни 04.03.2025 за допомогою мобільного додатку «Телеграм» знайшли невстановлену особу, яка підписана в застосунку як «Слава», яка запропонувала кожному із вище вказаних осіб за грошову винагороду в сумі 10000 доларів з кожного, організувати їхнє переправлення через державний кордон України з Республікою Молдова поза пунктами пропуску, на що останні погодилися.

В свою чергу, у невстановлений слідством час, але не пізніше 04.03.2025 у громадянина ОСОБА_8 , який будучи обізнаний про порядок перетину державного кордону України громадянами України та іноземними громадянами, в порушення законів України: «Про державний кордон України», «Про прикордонний контроль», а також указу президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зі змінами та указу президента України 69/2022 «Про загальну мобілізацію», спільно з невстановленою особою виник злочинний умисел на сприяння в незаконному переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб з корисливих мотивів. Для реалізації свого злочинного умислу направленого на організацію незаконного переправлення вище вказаних осіб через державний кордон України, ОСОБА_8 мав відвезти на автомобілі ВАЗ 2108 білого кольору ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до с. Петрівка Роздільнянського району Одеської області де надати їм притулок поселивши їх на території домоволодіння у вищевказаному населеному пункті.

У подальшому реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно за попередньою змовою, групою осіб з корисливих мотивів, 04.03.2025 невстановлена в ході досудового розслідування особа біля 05 години 20 хвилин керуючи автомобілем марки «Renault» білого кольору, номер державної реєстрації в ході досудового розслідування не встановлено, зустріла та здійснила перевезення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , до околиць с. Петрівка Роздільнянського району Одеської області, де останні пересіли в автомобіль марки ВАЗ 2108, білого кольору під керуванням ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_8 , виконуючи свою роль, спрямовану на реалізацію єдиного злочинного умислу, залучив громадянина Республіки Молдова ОСОБА_5 до незаконного переправлення осіб через лінію державного кордону України, який у свою чергу діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, мав надавати вказівки, поради, та забезпечити засобами для здійснення перетину державного кордону громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У подальшому ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 , діючи умисно, приступили до виконання свого злочинного плану, згідно якого ОСОБА_8 мав доставити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 впритул до лінії державного кордону де їх мав зустріти ОСОБА_5 та провести в пішому порядку до лінії державного кордону надавши їм засоби за допомогою яких останні повинні були перетнути водойми та захисні споруди на лінії державного кордону.

Реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , вранці 07.03.2025 забезпечив доставлення громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до с. Ілля Подільського району Одеської області де останніх зустрів ОСОБА_5 , який надав останнім засоби подолання перешкод у виді плоскогубців, гідрокостюмів та провів останніх до ділянки місцевості поблизу населеного пункту с. Розівка Подільського району Одеської області, де останні мали перетнути лінію державного кордону України в пішому порядку діючи за вказівками ОСОБА_5 з застосуванням засобів, які він їм надав. У Подальшому надавши усі відповідні вказівки та провівши до лінії державного кордону ОСОБА_5 залишив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в районі с. Розівка Подільського району неподалік від лінії державного кордону за координатами 47.273850, 29.30349, однак 08.03.2025 приблизно о 00 годині 39 хвилин під час руху до державного кордону по польовій дорозі біля населеного пункту с. Розівка Подільського району Одеської області працівниками ДПСУ були виявлені громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в сприянні незаконному переправленні осіб через державний кордон України, за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб, вчиненого з корисливих мотивів.

ОСОБА_5 , затримано 08.03.2025 о 00 годині 40 хвилин в порядку ст. 208 КПК України.

В подальшому, 08.03.2025 о 19 годині 28 хвилин ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У судовому засіданні прокурором надано підтвердження скерування 01.05.2025 обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000177 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 332 КК України до Красноокнянського районного суду Одеської області.

Відтак ОСОБА_5 у кримінальному провадженні станом на 02.05.2025 є обвинуваченим.

У вчиненні кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Криуляни Республіки Молдови, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин Молдови, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, неодружений, раніше не судимий.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме:

- протоколом затримання громадянина ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_6 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_7 ;

- повідомленням про підозру ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду місця події;

- протоколом обшуку від 08.03.2025 за адресою: АДРЕСА_2 ;

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та суду. Ризиком можливого переховування від органу досудового розслідування та суду є те, що у зв`язку з близьким розташуванням державного кордону, у підозрюваного є можливості безперешкодно перетнути державний кордон України як з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою у України відсутні будь які міжнародно правові відносини, так із Республікою Молдова, громадянином якої він являється. Також останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрюваний усвідомлює, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого підозрюваному у разі визнання його винним може бути призначено покарання на строк від семи до дев`яти років із конфіскацією майна, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик можливого незаконно впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що підозрюваний, будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, під загрозою можливого покарання, може почати впливати на свідків, які допитані та яких виникне необхідність допитати під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь, шляхом вмовлянь, погроз або підкупу.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - який полягає в тому, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні, не з`являтись для проведення слідчих та процесуальних дій, що негативно вплине на досудове розслідування.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема кримінальні правопорушення, передбачене ст. 332 КК України.

Сторона обвинувачення зазначає, що у зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого судового розгляду та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, є не можливим та недоцільним, оскільки не забезпечать у повній мірі запобіганням вищевказаних ризикам.

Позиція учасників щодо розгляду клопотання

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав зазначених у ньому та просив його задовольнити, продовживши обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн (80 ? 3028 грн). Метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 є наявність уникнення ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме посилання на те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що зазначені прокурором ризики є необґрунтованими, тому просив застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобовий домашнього арешту. А у разі обрання його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив визначити йому мінімальний розмір застави, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді цілодобовий домашнього арешту.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду клопотання

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно п.6 ч.2 ст.199 КК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При продовженні запобіжного заходу, суд враховує наявні матеріали кримінального провадження, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за який у передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Викладені обставини, свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, також судом враховується запровадження воєнного стану по всій території України та військову агресію Російської Федерації проти України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки.

Враховуючи вищевикладене, застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, слідчий суддя враховує вимоги п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиками, які передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою.

Неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів обумовлена, тим що жоден інший запобіжний захід не забезпечить попередження вказаним ризикам, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спроби обвинуваченого уникнути відповідальності.

Вказані ризики враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на теперішній час не втратили своєї актуальності.

Також враховуються, обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я. Слідчому судді не надано доказів щодо наявності медичних показань, які б не дозволяли тримати обвинуваченого під вартою.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування кримінального провадження, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів із визначенням розміру застави, в якості альтернативи тримання під вартою суд встановлює обвинуваченому заставу у межах, встановлених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, а саме у розмірі 25 (двадцять п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на 02.05.2025 становить 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень.

Зменшення розміру застави суд обґрунтовує тим, що на даний час досудове розслідування завершене, зважає на процесуальну поведінку ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування.

Керуючись ст. 176, 177, 182, 183, 193, 194, 196, ч.2 п. 6 ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити частково клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні за № 0000177, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Криуляни Республіки Молдова, громадянину Республіки Молдова, з середньою освітою, адреса проживання: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 червня 2025 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, у розмірі 25 (двадцять п`ять) мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень, яка підлягає внесенню на депозитний рахунок:

отримувач ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945, банк отримувача ДКСУ, м.Київ код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0005435 - застава за обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , справа №505/822/25 провадження №1-кс/505/754/2025, кримінальне провадження № 0000177 від 08.03.2025, згідно ухвали судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.05.2025.

Обвинувачений або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій посадовій особі ДУ «Одеський слідчий ізолятор» або уповноваженій особі установи, де останній буде утримуватись під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає негайному звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді, суду;

- не залишати місце постійного проживання, цілодобово - а саме житловий будинок адресою: АДРЕСА_1 ;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншим обвинуваченим у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням;

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя

Котовського міськрайонного суду

Одеської області ОСОБА_9