Справа № 202/8097/25
Провадження № 1-кс/202/6386/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

05 вересня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання заступника начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000039 від 14.06.2025,

У С Т А Н О В И В:

Заступник начальника першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на майно, а саме 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15295010, які зареєстровані за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039 від 14.06.2025, в якому 22.08.2025 року ОСОБА_5 було затримано в порядку статті 208 КПК України та наступного дня, 23.08.2025, їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, а саме у пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вимоги для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_6 , протоколом огляду, копіювання та вручення грошових коштів від 13.08.2025, протоколом огляду, копіювання та вручення грошових коштів від 18.08.2025, протоколом огляду, копіювання та вручення грошових коштів від 22.08.2025, протоколом допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом обшуку від 22.08.2025, протоколом затримання ОСОБА_5 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що відповідно до санкції частини 3 статті 368 КК України вчинення вказаного злочину карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_5 на праві власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (спільна часткова, розмір частки 1/2), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та квартира за адресою: АДРЕСА_2 (частина власності 1/2), реєстраційний номер майна 15295010.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_13 30.08.2025 року були посвідчені договори дарування, яким 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , які станом на 23.08.2025 належали підозрюваній ОСОБА_5 , подаровано ОСОБА_4 , яка є дочкою підозрюваної.

Прокурор звертає увагу, що підозрювана ОСОБА_5 , розуміючи, що частина майна юридично оформлена на неї, переймалася долею цього майна у зв`язку з можливим кримінальним переслідуванням. Тому укладення договорів дарування здійснювалося нею з метою уникнення накладення арешту на це майно у кримінальному провадженні та подальшої його можливої конфіскації.

Відчуження нерухомого майна підозрюваною ОСОБА_5 на користь її дочки ОСОБА_4 має ознаки фіктивних правочинів, які вчинені без наміру створення правових наслідків та покликані приховати майно підозрюваної з метою уникнення накладення на нього арешту в рамках кримінального провадження для забезпечення його можливої конфіскації.

За наслідками вчинення правочинів ОСОБА_4 набула права формальної власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , проте фактичним власником та контролером цього майна залишилася підозрювана ОСОБА_5 .

Отже, посилаючись на необхідність забезпечення можливої конфіскації майна, прокурор просить накласти арешт на вищевказане нерухоме майно.

Прокурор ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання в його відсутність.

Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання розглядається без повідомлення підозрюваної ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_4 , на яку 30.08.2025 було перереєстровано нерухоме майно та яка є близьким родичем (дочкою) підозрюваної, тобто є заінтересованою в результатах кримінального провадження.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Слідчим суддею установлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039 від 14.06.2025, в якому 23 серпня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, санкцією якої передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на день повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні цього злочину їй на праві власності належала 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Після повідомлення ОСОБА_5 про підозру слідчий 28.08.2025 звернувся з клопотаннями про арешт належного підозрюваній майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Водночас згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.08.2025 були укладені договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_13 , реєстровий номер 990 та 998, на підставі яких вищевказане нерухоме майно, а саме 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 були подаровані підозрюваною ОСОБА_4 .

Зазначене зумовило прокурора звернутися з клопотанням про арешт цього майна як такого, що відчужено підозрюваною на підставі безоплатних договорів, які мають ознаки фіктивності, так як укладені на користь близького родича після повідомлення про підозру у вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

При розгляді клопотання прокурора слідчий суддя виходить із того, що за змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 5 статті 170 КПК України У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя бере до уваги, що 23 серпня 2025 року ОСОБА_5 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки під час затримання 22.08.2025 у неї були виявлені та вилучені грошові купюри, передані ОСОБА_6 під час проведення слідчої дії.

Слідчий суддя вважає доведеним, що підозрювана, будучи обізнаною про повідомлену їй підозру за частиною 3 статті 368 КК України та можливість застосування у майбутньому конфіскації майна, вчиняє дії з метою запобігти цьому, про що свідчить укладення нею правочинів дарування належного їй нерухомого майна на користь близької родички після того, як їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлюються, вважається фіктивним (ст. 234 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 381/2296/18 зроблено висновок, що укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 446/1942/19 (провадження № 61-16300св21) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».

Крім того, у постанові від 13 квітня 2022 року у справі № 757/62043/18-ц Верховний Суд ураховуючи, що правочини щодо цінного майна укладені між близькими родичами, є безоплатними, вчинені у короткий проміжок часу та під час здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях стосовно чоловіка дарувальника та інших пов`язаних з ним осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, що одним з видів покарання передбачають конфіскацію майна, дійшов до висновку про недійсність таких договорів дарування.

Отже, оскільки договори дарування укладені підозрюваної після повідомлення їй про підозру та звернення слідчого до суду з клопотанням про арешт майна, такі договори є безоплатними та укладені на користь близького родича підозрюваної (дочки), то вони можуть бути визнані недійсними як такі, що укладені з метою запобігти можливій конфіскації майна.

Слідчий суддя також вважає доведеним, що в разі не накладення арешту на нерухоме майно підозрюваної, яке фактично залишилося в її володінні, існує ризик його подальшого відчуження чи розпорядження ним в інший спосіб, так як особа, на яку підозрюваною 30.08.2025 перереєстровано належне їй майно - ОСОБА_4 , є її дочкою та відповідно особою, заінтересованою у результатах кримінального провадження.

Тому слідчий суддя вважає можливим частково задовольнити клопотання прокурора та з метою забезпечення можливої конфіскації майна накласти арешт на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), які 30.08.2025 були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

Водночас законних підстав для заборони користування майном немає, так як відповідно до ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права ОСОБА_4 як накладення арешту на нерухоме майно шляхом заборони відчуження та розпорядження, оскільки таке майно набуте нею безвідплатно від своєї матері, після того як останній було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання у вигляді конфіскації майна, тобто вона не є добросовісним набувачем та арештом майна їй не буде завдано жодних збитків або інших негативних наслідків, так як арешт носить тимчасовий характер та не позбавляє права користування майном.

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на нерухоме майно, яке 30.08.2025 зареєстроване за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ):

- 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, номер об`єкта в РПВН 15295010).

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна або якщо арешт накладено необґрунтовано, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_14