Провадження № 1-в/638/644/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Харків

Шевченківській районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника колонії ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_7 щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

У провадження суду надійшло вищевказане клопотання, в якому начальник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» просить у зв`язку із усуненням кримінальної караності діяння звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом, який наразі не підлягає кваліфікації як кримінальне правопорушення, виключити з резолютивної частини вироку Старобільського районного суду Луганської області від 29 березня 2019 року посилання на застосування ч. 4 ст. 70 КК України; звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком від 07 лютого 2019 року Марківського районного суду Луганської області із усуненням кримінальної караності діяння та виключити з даного вироку посилання на ч. 4 ст. 70 КК України.

Представник ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», засуджений та захисник в судовому засіданні пітримали клопотання.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали судової та особової справ засудженого, суд дійшов наступного.

Відповідно п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КК України, під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати, зокрема, питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Засуджений відбуває покарання в Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)», що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Харкова.

ОСОБА_6 неодноразово засуджений наступними вироками.

07.02.2019 року Марківського районного суду Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. В зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до засудженого, строк відбування покарання визначено обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Вирок набрав законної сили 12 березня 2019 року.

Також, вироком від 29 березня 2019 року Старобільським районним судом Луганської області року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення умисного вбивства, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком 07 лютого 2019 року Марківським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, більш суворим покаранням, яке призначено вироком від 29 березня 2019 року остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років та 6 місяців. Вирок набрав законної сили 03 травня 2019 року.

20 травня 2021 року Марківським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 29 березня 2019 року, остаточно призначено покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі. У строк покарання зараховано покарання частково відбуте за попереднім вироком. Строк відбування покарання рахується з моменту затримання - 05жовтня 2018року.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року вирок Марківського районного суду Луганської області від 20 травня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , засудженого за ст. 185 ч.3 КК України змінено, та зазначено, що початок строку обчислювати з дня набрання вироком законної сили. В іншій частині вирок залишено без змін. Вирок набрав чинності 07 жовтня 2021року.

Фактичне виконання вироку розпочато з 07 жовтня 2021 року.

Вироком Марківського районного суду Луганської області від 07.02.2019 засудженого визнано винним, зокрема, в скоєнні таємномго викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, за епізодом скоєним в середині листопада 2016 року із викраденям майна на суму в 1000,00 грн. і призначене за вказаним законом покарання у виді позбавлення волі на три роки.

Також, вироком від 29 березня 2019 року Старобільського районного суду Луганської області року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення умисного вбивства, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком 07 лютого 2019 року Марківським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, більш суворим покаранням, яке призначено вироком від 29 березня 2019 року остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років та 6 місяців. Вирок набрав законної сили 03 травня 2019 року.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Названим законом стаття 51 КУпАП була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч. 1, ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність КК України, можуть вноситися виключно законами про внесення змін до названого кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Вказані положення Розділу ІV ПК України визначать, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що зміни внесені Законом України № 3886-IX від 18.07.2024 до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподаткованого мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми. Однак, у той же час, визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваних мінімумів, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваних мінімумів, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, в силу ч. 1 ст.5 КК України, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, на даний час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб становив: на 01.01.2016 -1378 грн.

Отже, вищевказане діяння в середині листопада 2016 року, за вчинення якого засуджено ОСОБА_6 , наразі не вважається кримінально караними правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян для працездатних осіб.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із вказаним ОСОБА_6 слід звільнити від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України щодо вищенаведеного єдиного епізоду у вироку Марківського районного суду Луганської області від 07 лютого 2019 року.

Оскільки ОСОБА_6 звільняється від покарання за вироком від 07.02.2019 року Марківського районного суду Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України повнстю, з вироку Старобільського районного суду Луганської області від 29 березня 2019 року слід виключити посилання на ч. 4 ст. 70 КК України.

Враховуючи звільнення ОСОБА_6 від покарання за вироком від 07.02.2019 Марківського районного суду Луганської області за ч.3 ст. 185 КК України, керуючись положеннями ст. ст. 7 9, п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, за для виключення сумнівів і протирічь, що виникають при виконанні вироку та дотримання прав засудженого, слід визначити остаточне покарання без урахування того, від якого особу було звільнено.

Отже, слід виключити посилання на ч. 4 ст. 70 КК України у вироку від 29 березня 2019 року Старобільського районного суду Луганської області і прийняти рішення, яким вважати ОСОБА_6 засудженим 29.03.2019 вироком Старобільського районного суду Луганської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі викладеного, ст.74 КК України, керуючись ст. ст. 537,539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» - задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від покарання призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 за вироком від 07 лютого 2019 року Марківським районним судом Луганської області у зв`язку із усуненням кримінальної караності діяння.

Виключити з резолютивної частини вироку Старобільського районного суду Луганської області від 29.03.2019 року посилання на ч.4 ст. 70 КК України;

Вважати ОСОБА_6 засудженим 29.03.2019 вироком Старобільського районного суду Луганської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Харківського апеляційного суду через Шевченківській районний суд міста Харкова протягом 7 діб з моменту її оголошення, а засудженим, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1