Номер провадження: 11-сс/813/1648/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000843, внесеного до ЄРДР 05 серпня 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 02.10.2025 року включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Ухвала слідчого судді мотивована наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, існуванням ризиків, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, з урахуванням характеру та наслідків інкримінованих дій, а також факту застосування вогнепальної зброї, слідчим суддею не було визначено підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, з огляду на наступне:

- сторона обвинувачення не довела існування ризиків, передбачених п.1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу. У свою чергу, ОСОБА_8 визнає обставини, викладені у підозрі, сприяв слідству у розкритті кримінального правопорушення;

- слідчий суддя залишив поза увагою, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки одружений, має малолітню доньку, офіційно працевлаштований в ТОВ «Стілтим».

Посилаючись на викладене захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до клопотання у провадженні СУ ГУНП в Одеській області, знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000843 від 05 серпня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 06 серпня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України.

За версією органу досудового розслідування, о 08.00 год. 05.08.2025 на чергування у складі екіпажу із позивним «Дунай 151» відділу реагування патрульної поліції Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області заступили: інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 (спеціальний жетон №0129222); інспектор відділу реагування патрульної поліції Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_12 (спеціальний жетон №0156124).

До їх службових обов`язків, зокрема, входило забезпечення охорони громадського порядку та здійснення превентивних заходів, спрямованих на запобігання адміністративним та кримінальним правопорушенням. Близько 17.30 год. 05.08.2025, ОСОБА_11 , перебуваючи за кермом службового автомобілю «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_12 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, рухаючись по ґрунтовій дорозі із с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області у напрямку вул. Чехова м. Ізмаїл Одеської області, помітили ОСОБА_8 , який був за кермом мопеду марки «Leader ml 50-8», червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , та рухався назустріч вказаному екіпажу. ОСОБА_8 , помітивши службовий транспортний засіб поліції, різко змінив напрямок свого руху та повернув в бік поля, чим викликав підозру у працівників поліції, крім того він керував мопедом без застебнутого мотошолома, чим порушував Пункт 2.3 (г) ПДР України, в результаті чого екіпаж поліції ввімкнув проблискові маячки синього та червоного кольорів, а також подав звукові сигнали з вимогою про зупинку транспортного засобу. У відповідь ОСОБА_8 звернув у поле, продовжуючи рух, уникаючи зупинки.

Близько 17.40 год. того ж дня, ОСОБА_8 , рухаючись по полю, знаходячись на ділянці місцевості за координатами 45,37166 С, 28,86053 В, зі сторони с. Саф`яни в бік м. Ізмаїл, а саме на відстані 594 м. до 42-ї опори лінії передач по вул. В`ячеслава Черновола у м. Ізмаїл Одеської області, не впорався з керуванням мопеду і впав. Екіпаж поліції наблизився до місця падіння, зупинившись ліворуч від мопеда, після чого поліцейські почали виходити з автомобіля.

З метою уникнення адміністративного затримання та передбаченої законом відповідальності у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на позбавлення життя працівників правоохоронного органу, шляхом заподіяння їм тілесних ушкоджень із застосуванням револьверу із маркуванням «СКАТ - 1Р 9 мм. ЧН 00146», який знаходився при ньому.

Далі, ОСОБА_8 , реалізуючи злочинний намір, спрямований на позбавлення життя працівників правоохоронного органу, усвідомлюючи характер суспільно небезпечного діяння та наслідки його настання, достовірно розуміючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу у форменому одязі та однострої з розпізнавальними знаками, взяв до рук револьвер із маркуванням «СКАТ - 1Р 9 мм. ЧН 00146», та з метою вбивства здійснив чотири прицільних постріли в поліцейських ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які направлялись до нього, в результаті чого спричинив інспектору сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_11 (спеціальний жетон № 0129222) тілесні ушкодження у вигляді сліпого вогнепального поранення спини справа у середній третині з ушкодженням правої та лівої легенів, що призвело до гострої крововтрати.

Після вказаного ОСОБА_11 було госпіталізовано до КНП «Ізмаїльська міська центральна лікарня», де останній помер внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки у апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, останній перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- ОСОБА_8 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, а тому може вжити заходів, спрямованих на знищення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у значній мірі підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_12 , тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення довела у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на які вказувала сторона обвинувачення. Тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про відсутність у матеріалах клопотання доказів, що підтверджують наявність встановлених слідчим суддею ризиків, на переконання колегії суддів є безпідставними.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.1-5 ч.1 ст.177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя повинен захищати правовладдя і разом з ним права та інтереси особи, яка потрапила в орбіту кримінального процесу. Однак і суспільство, вимагає безпеки і послідовного дотримання власних інтересів.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З огляду на викладене, а також характер інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який характерний прямим умислом, поєднаний зі спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків, свідчить про наявність значного суспільного інтересу у цьому кримінальному провадженні.

Доводи захисника щодо позитивних характеристик підозрюваного (відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, працевлаштування, сімейного стану, виховання неповнолітньої доньки) не спростовує встановлених ризиків, характерних саме для початкової стадії досудового розслідування.

При цьому, твердження сторони захисту про те, що підозрюваний визнає вину та сприяє розкриттю злочину, є передчасними, при цьому, колегія суддів зазначає, що вказане має значення при розгляді вказаного кримінального провадження по суті та при реалізації судом своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність при призначені покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що на даному етапі досудового розслідування застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є неможливим з огляду на наявність відповідних ризиків та необхідінсть забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас слід констатувати, що на теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, так як відповідає положенням п.1 ч.4 ст.183 КПК, згідно яких суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або з погрозою застосування насильства.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, дотримуючись вимог ст. 404 КПК України, оцінивши у сукупності доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів зворотного. У зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін.

В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000843, внесеного до ЄРДР 05 серпня 2025 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4