Житомирський апеляційний суд
Справа №277/477/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/338/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №277/477/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.04.2025,

ВСТАНОВИВ :

зазначеною ухвалою задоволено клопотання заступника начальника ВП - начальника СВ ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 .

Накладено арешт на бензопилу марки «STIHL MS 361» №190650712 оранжевого кольору, сокиру, трап`яний мішок з наявними в ньому металевою талькою червоного кольору з цепами, три стропи з металевими тріщітками, два відрізки строп з металевими гаками, а також гужовий віз, які були вилучені під час обшуку 21.04.2025 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , які є речовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою у задоволенні клопотання про арешт на майно, а саме на бензопилу марки «STIHL MS 361» №190650712 оранжевого кольору, трап`яний мішок з наявними в ньому металевою талькою червоного кольору з цепами, три стропи з металевими тріщітками, два відрізки строп з металевими гаками, а також гужовий віз, які вилучені під час обшуку 21.04.2025 р. в моєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 відмовити і зобов`язати уповноважену особу ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області повернути вказане майно йому, як його власнику. При цьому, вважає, що ні в клопотанні слідчого ні в ухвалі слідчого судді не зазначено розмір заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди, відсутні в матеріалах справи будь-які докази, зокрема висновок екологічної експертизи, на підтвердження того, що внаслідок незаконної порубки 4 дерев породи " Ясен" заподіяно істотну шкоду, тобто яка в двадцять і більше разів перевищує неоподаткованій мінімум доходів громадян (30280.00 грн.), що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України. Також, в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили, що на місці незаконної порубки виявлені та зафіксовані сліди від коліс належного йому гужового возу, як і не встановлено також, що вилучена у нього бензопила марки «STIHL MS 361» №190650712 містить сліди незаконної порубки, висновки трасологічних експертиз відсутні. Наголошує, що та обставина, що його побачив лісничий Королівського лісництва Звягельського надлісництва філії " Столичний лісовий офіс" ДП " Ліси України" на території 78 кварталу 14 в і ділу поблизу с.Камяногірка в той час, коли він рухався на гужовому возі не може свідчити про його причетність до незаконної порубки дерев, при тому, що будь-яка деревина в нього не вилучалась. Вважає, що долучені до клопотання матеріали не доводять наявності обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із чим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не допускається. Також, наголошує, що майно на яке накладено арешт не відноситься до тимчасово вилученого майна. Звертає увагу, що із матеріалів кримінального провадження не вбачається, що вилучене під обшуку майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Отже, слідчим не доведено та матеріалами клопотання не підтверджується наявність факту вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, і те, що вилучене майно може мати беззаперечне значення для досудового розслідування, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не було цього і під час розгляду клопотання слідчим суддею.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду провадження, не з`явився, про поважні причини свого неприбуття не повідомів, клопотань про перенесення чи відкладення розгляду провадження до суду не надсилав.

Прокурорка Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_7 направила письмове клопотання про розгляд провадження №277/477/25 апеляційним судом у письмовому провадженні, зазначивши про безпідставність апеляційної скарги ОСОБА_5 та відповідно законність оскарженої останньою ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Виходячи з положень ч.4 ст.107, ст.406 КПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути вказане судове провадження в письмовому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, начальник СВ ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

В свою чергу, відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

В свою чергу, відповідно до положень п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ж ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Так, згідно клопотання про накладення арешту на майно, в провадженні ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000072 від 16.04.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.246 КК України, за фактом того, що 15.04.2025 ОСОБА_5 здійснив незаконну порубку чотирьох дерев породи «Ясен» на території 78 кварталу 14 виділу Королівського лісництва Звягельського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс» ДП «Ліси України» поблизу с.Кам`яногірка Ємільчинської територіальної громади Звягельського району.

В межах досудового розслідування цього провадження, 21.04.2025 проведено обшук в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , в ході якого було виявлено та вилучено бензопилу марки «STIHL MS 361» №190650712 оранжевого кольору, сокиру, трап`яний мішок, всередині якого знаходиться металева талька червоного кольору з цепами, три стропи з металевими тріщітками, два відрізки строп з металевими гаками, а також гужовий віз.

21.04.2025 вище зазначене майно визнано вище речовими доказами.

Начальник СВ ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 звернувся до відповідного слідчого судді із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно - бензопилу марки «STIHL MS 361» №190650712 оранжевого кольору, сокиру, трап`яний мішок з наявними в ньому металевою талькою червоного кольору з цепами, три стропи з металевими тріщітками, два відрізки строп з металевими гаками, а також гужовий віз, які були вилучені під час обшуку 21.04.2025 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 .

За результатами розгляду цього клопотання слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, та що майно, на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого п.4 ч.2 ст.170 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень слідчим та слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ст.98, ч.1 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно, вилучене за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , де з огляду на фактичні обставини кримінального провадження №0000072 від 16.04.2025, механізму вчинення кримінального правопорушення, кваліфікацію дій, а тому це майно відповідає ознакам речових доказів, зазначеним у ст.98 КПК України, і є всі підстави вважати наявність існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

Апеляційні посилання ОСОБА_5 щодо непричетності до виявленого правопорушення, відсутності встановлення розміру нанесеної шкоди довкіллю, відсутності експертних висновків, об`єктивно є передчасними та жодним чином не спростовують в даному випадку обставин, визначених ч.2 ст.173 КПК України, як підстав для накладання арешту на це майно.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна, викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

При цьому, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб.

Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що для проведення повного та неупередженого розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, накладення арешту на майно, із заборонами є необхідним, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення кримінального правопорушення, тому підлягає збереженню.

В даному випадку, матеріали судового провадження свідчать, що накладення арешту є виправданим і необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання настанню негативних наслідків.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.04.2025, якою накладено арешт на бензопилу марки «STIHL MS 361» №190650712 оранжевого кольору, сокиру, трап`яний мішок з наявними в ньому металевою талькою червоного кольору з цепами, три стропи з металевими тріщітками, два відрізки строп з металевими гаками, а також гужовий віз, які були вилучені під час обшуку 21.04.2025 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :