Справа № 163/522/21
Провадження № 1-кп/168/4/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.СтараВижівка в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР 21.11.2019 р. за № 0000425, про обвинувачення

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Олика Ківерцівського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, не працюючого, одруженого, не судимого в порядку ст. 89 КК України,

за ч.2 ст.332 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи порядок перетину державного кордону України, організував спробу незаконного, поза встановленими пунктами пропуску, переправлення через державний кордон України до Республіки Польща громадян Турецької Республіки: ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), які не мали права в законний спосіб потрапити на територію Республіки Польща, керував їх діями, сприяв їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів.

Зокрема, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці домовився з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, розробив і узгодив з вказаними особами план дій щодо організації незаконного переправлення через державний кордон України до Республіки Польща громадян Турецької Республіки: ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ).

На виконання попередньої домовленості та узгодженого плану щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_4 близько 01 години 30 хвилин 17.11.2019, на території ДП « МА «Бориспіль », що за адресою: м. Бориспіль Київська область, зустрів громадян Турецької Республіки: ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), котрі прибули у зазначене місце літаком сполученням «Анкара, Турецька Республіка - Київ, Україна», рейс № 1722, для організації подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України до Республіки Польща.

У вказаний день відразу після зустрічі зазначених осіб, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, надав для переміщення заздалегідь орендований ним автомобіль марки «Фольсваген Транспортер», р.н.з. НОМЕР_1 та за допомогою вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_12 , який не був обізнаний у протиправних намірах ОСОБА_4 , разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, перевіз громадян Турецької Республіки: ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) з м. Бориспіль до квартири за адресою: АДРЕСА_3 , та надав їм вказане житло, поселивши на тимчасове проживання в заздалегідь орендованій квартирі.

Після цього, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, на виконання узгодженого плану 19.11.2019 близько 17 години, використовуючи автомобіль білого кольору невстановленої марки і моделі, під керуванням невстановленої особи, перевіз громадян Турецької Республіки ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) до державного кордону України в район с. Бережці Любомльського району, в точку, відомості про яку одержав від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (геолокацію в Республіці Польща - с. Гусине Люблінського воєводства) у відповідне місце на території України, наближене до вказаній у геолокації точки в Республіці Польща та надав вказівку зазначеним особам рухатись в бік державного кордону України з Республікою Польща для його незаконного перетину.

20.11.2019 близько 00 години 10 хвилини, прикордонним нарядом від оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації населеного пункту Римачі) ОРУ ПнРУ в ході проведення перевірочних заходів, в районі розмежування прикордонних знаків № НОМЕР_2 на відстані до 70 метрів від контрольно- слідової смуги на напрямку с. Бережці, Любомльського району, Волинської області, було виявлено громадян Турецької Республіки: ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) та припинено спробу незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вини у пред`явленому обвинуваченні не визнав, на підставі ст.63 Конституції України відмовився від надання показань. Просить ухвалити рішення згідно з вимогами закону.

Незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, доводиться такими зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Свідок ОСОБА_14 , будучи допитаним відповідно до ст. 225 КПК України, дав показання про те, що він зі своїм другом Магометом домовились з чоловіком на ім`я ОСОБА_15 , що він допоможе здійснити їм нелегальний перетин кордону і потрапити в країни Євросоюзу. Спочатку вони прилетіли з Стамбулу до Анкари, а вже далі прилетіли до Києва. Вночі на 17 листопада 2019 року, пройшовши паспортний контроль вийшли з аеропорту і там їх вже очікував підготовлений транспортний засіб і це був Фольксваген Транспортер білого кольору, яким вони вирушили до Луцька . У середині ще були люди, на яких вони говорять «росіяни»: двоє людей чоловіків і одна жінка на ім`я ОСОБА_18 , а також був ОСОБА_15 . Після того вирушили на Луцьк і після обіду прибули до Луцька . Для них було вийнято квартиру, яка знаходиться в Луцьку приблизно біля кафе-ресторану « Шоу базелік ». Потім вийшли в супермаркет, щоб дещо закупити. Після того як вони скупились йому придбано українську картку лінії Водафон з українським номером, з метою з`єднання з ОСОБА_15 , коли вони будуть переходити кордон. ОСОБА_15 сказав, що повертається до Києва. Також сказав, що з Києва він летить до Польщі до Кракова. По прибуттю до Польщі він їх подзвонив та сказав, що він вже на місці і що він орендує транспортний буде їх чекати по ту сторону кордону. За ними приїде відомий їм росіянин і завезе машиною до кордону. Так і сталось за нами приїхав росіянин і маленькою білою вони поїхали до кордону і прибули до кордону близько можливо шостої вечора. Їх висадили на кордоні і вони рушили в заданій раніше їм геолокації. Оскільки інтернету майже не було, то заблукали. З телефону ОСОБА_62 вони надіслали чоловікові, якого називають росіянином, смс-повідомлення зі змістом, що відмовляються і хочуть повернутись назад і щоб він їх забрав. В телефоні ОСОБА_62 зберігається повідомлення і там прийшла якась відповідь, що вони вже далеко. Після того їх було затримано. Також свідок повідомив, що зможе впізнати тих осіб, які їх супроводжували, та описати їхню зовнішність (а.с. 88-96 том 1).

Свідок ОСОБА_6 , будучи допитаним відповідно до ст. 225 КПК України, дав показання про те, що У Туреччині він познайомився з особою на ім`я ОСОБА_15 з метою нелегального перетину кордону та потрапляння в Європейський союз, зокрема в Німеччину. ОСОБА_15 повідомив ціну за цю послугу 4 000 євро. Гроші повинні були бути сплачені під час доставлення до Німеччини, в якій спосіб не знає, оскільки, гроші мав передати батько. В місті Анкара вони зустрілись і обговорили короткий план перетину через кордон: спочатку він мав прибути до міста Києва, далі переїхати до Луцька і вже звідти до кордону Польщі. В аеропорту ОСОБА_15 познайомив його з двома іншими чоловіками - ОСОБА_20 і ОСОБА_62, з якими треба буде подорожувати. У літаку ОСОБА_15 з ними не сидів і не спілкувався. А після прибуття до Києва Ільяс їх очікував при виході з аеропорту. Сказав, іти на стоянку, до автомобіля Транспортер білого кольору і там його чекати. У цій машині вже в той час знаходилось троє людей слов`янської зовнішності: однак жінка на ім`я ОСОБА_18 , а також двоє чоловіків. Після того як повернувся ОСОБА_15 , вони всі сіли в автомобіль та рушили з Києва до Луцька. Тих осіб, що були в машині він впізнав, а саме ОСОБА_15 і чоловіка, якого вони називали росіянином, за їх характерними зовнішніми ознаками. Ільяс невисокого зросту без волосся, а в росіянина були вуса і він коротко стрижений і тому він їх легко впізнав. Водія він можливо не дуже впізнає, а ОСОБА_18 добре впізнає і може описати зовнішність. У ОСОБА_21 їх поселив на квартиру, яка знаходилась близько до ресторану « Шоу базелік », а також вони зайшли в супермаркет та купили деякі продукти і в мережу Водафон , де ОСОБА_15 купив їм сім-карту, щоб був добрий зв`язок на кордоні. В подальшому сім-карта перебувала в телефоні ОСОБА_20 , оскільки він найстарший і через нього мав триматись зв`язок. Повідомив ОСОБА_20 , що за ними приїдуть та заберуть. Після того, як повернулись до квартири ОСОБА_15 їм показав човен, показав як ним користуватись, а також забрав від них деякі особисті речі, щоб їхній багаж був якого менший та легший, оскільки вони понесуть той човен. Потім ОСОБА_15 сказав, що він повертається автобусом до Києва та вже з Києва літаком полетить до Польщі. Також повідомив, що він там винайме машину та тою машиною буде їх чекати на тому березі з тієї сторони в Польщі. Також він їм надіслав номер телефону чоловіка, якого називав росіянином, повідомивши, що той чоловік їх забере з даної квартири і повезе до кордону, а він в свою ергу чекатиме на тому березі річки. Після того, як вони кілька днів прожили на тій квартирі, то дійсно цей чоловік, про якого казав ОСОБА_15 , приїхав до них, вони погрузили всі речі та вирушили в напрямку кордону маленькою білою машиною типу Пежо або Сітроена. По дорозі до кордону один раз вони призупинили автомобіль та детальніше подивились геолокацію куди саме треба їхати та рушили їхати далі. За водійським сидінням сидів худенький хлопчина, а біля нього сидів чоловік якого вони називають росіянином і який їх супроводжував з Києва до міста Луцька. Коли вони прибули до місця біля кордону машиною, ОСОБА_15 скинув геолокацію на телефон ОСОБА_20 і вони повинні були рушати за цією геолокацією. З машини вийшли о 20.00 год. і мабуть ще 3 чи 4 години десь там блукали поки їх виявили.В цій машині, окрім них, був цей чоловік, який їх привіз з Києва до Луцька, вони його також знають як чоловіка ОСОБА_18 , а поруч з ним як водій сидів худенький хлопчина. Подорож до кордону тривала близько двох годин. На жаль в місці перетину кордону не було доброго зв`язку і вони трохи відхилялись вправо - вліво від наданої їм геолокації. Коли вже сильно налякались, що заблукали, то надіслали повідомлення цьому чоловіку - росіянину, щоб він їх забрав назад. Приблизно в той самий час їх було затримано нарядом прикордонників (а.к.п. 97- 107 том 1).

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаним відповідно до ст.225 КПК України, дав показання про те, що з він разом з ОСОБА_22 з метою перетнути нелегально потрапити в Німеччину зв`язались з громадянином на імя ОСОБА_23 познайомились ще ОСОБА_24 . З Анкари літаком прибули до Києва. В цьому ж літаку разом з ними і летів ОСОБА_15 . При виході з аеропорту їх очікував ОСОБА_15 , сказав іти на парковку. Далі ОСОБА_15 транспортним засобом Транспортер доставив їх до Луцька. В цьому транспортному засобі окрім них трьох та ОСОБА_15 ще було троє людей, з яких двоє чоловіків та одна жінка слов`янської зовнішності. По прибуттю до ОСОБА_25 розташував їх на квартирі, потім разом з ним пішли на закупи. Ільяс купив сім-картку українського оператора і віддав ОСОБА_20 , щоб мати з ними зв`язок. ОСОБА_15 на квартирі нам показав як користуватись човном і сказав, що він повертається автобусом до Києва. Коли ОСОБА_15 сказав, що він виходить та автобусом повертається до Києва то він дав нам наступні інструкції, щоб залишались на кілька днів в Луцьку і чекали його розпоряджень. Далі сказав. що повідомить коли за ними приїде чоловік, що був з ними та їхав разом з Києва, якого вони називали росіянином. Кілька днів перебували в Луцьку, На останній день їхнього перебування ОСОБА_26 дав наступні інструкції, щоб приготувались бо ввечері до нас приїде чоловік, якого вони знають і якого називав росіянином та забере їх. Потім все сталось відповідно до інструкцій, приблизно у визначений час за ними приїхав чоловік росіянин і вони спустились в машину. Це була маленька машина білого кольору і цією машиною їх повезли до кордону. Це був чоловік якого вони знають, а як водій був невідомий йому чоловік, якого він раніше не бачив. Це був худенький хлопчина. Вони цією машиною довезли їх трьох до кордону, висадили на кордоні і рушили. Коли вже зрозуміли, що заблукали, то використовуючи його телефонний апарат написали росіянину повідомлення, щоб він приїхав та забрав їх назад. Відповіді не отримали і трохи згодом їх було затримано. Окрім того, свідок повідомив, що зможе впізнати цих осіб, що їх зустріли в аеропорту, описавши їх зовнішність, може вказати місця в Луцьку, де проживали і бували. Чув тільки ім`я жінки - ОСОБА_18 , і в нього був тільки номер телефону того, кого вони називають росіянином, що в дорозі до Луцька сидів поруч з водієм (том 1 а.с. 108-117).

Вказані вище свої показання щодо обставин перебування в м.Луцьку свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_27 , ОСОБА_6 підтвердили під час проведення слідчих експериментів, у ході яких відтворили та показали, де перебували в м.Луцьку впродовж кількох днів.

Так, у ході проведення слідчого експерименту від 27.11.2019 р. свідок ОСОБА_14 розповів та показав де громадянин Турецької республіки на ім`я ОСОБА_15 в м.Луцьку купив стартовий пакет мобільного оператора « Водафон » для користування ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Також вказав, де вони їли - кафе « Шоу Базелік » по вул. Словацького в м.Луцьк та показав маршрут руху до квартири та де знаходиться квартира, куди їх поселив ОСОБА_15 та де вони проживали. Встановлено, що ця квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (том 1 а.с.217-221).

Аналогічні показання надали та відтворили в ході слідчого експерименту свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_6 (том 1 а.с. 222-231).

Згідно з інформацією начальника міжрайонного оперативно-розшукового відділу Прикордонної служби підтверджується, що громадяни Туреччини ОСОБА_6 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 дійсно прибули на територію України 17.11.2019 р. через пункт пропуску « Бориспіль » о 01.30 год. літаком «Анкара - Київ» (том 2 а.с. 174).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 дав показання про те, що належний йому автомобіль неодноразово замовляли для здійснення перевезень пасажирів. У м.Київ їхав його товариш ОСОБА_12 . Деталей та подробиць домовленостей не пам`ятає, оскільки таких замовлень було багато в той період часу, його цікавило, щоб був розрахунок за рейс з водієм та машина в належному стані після поїздки. ОСОБА_4 він не знає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердив в своїх показаннях те, що дійсно здійснював як водій пасажирські перевезення автомобілем ОСОБА_34 в аеропорт м. Бориспіль. В автобусі пасажирами були молода жінка та чоловік. В аеропорт приїхали близько 0.00 год., де пробули кілька годин. Він відпочивав, а його пасажири зустрічали своїх пасажирів. Мету поїздки він не питав. З тими самими пасажирами повертався в м.Луцьк тим самим маршрутом. В машині були четверо чоловіків турецької національності. Ця пара (чоловік та жінка) спілкувалась з іноземцями іноземною мовою, якої він не знає. З ним не розмовляли. Пасажирів висадив в м.Луцьку на вулиці Набережній. Вони розрахувались з ОСОБА_35 , імені цієї пари не пам`ятає, можливо чоловік назвався іменем ОСОБА_36 , впізнати його зараз не зможе, адже минуло багато часу, а пасажирських перевезень було багато. Підтвердив, що в період листопада 2019 р. він використовував тривалий час номер телефону НОМЕР_3 і НОМЕР_4 .

Відповідно до протоколу від 27.11.2019 р. пред`явлення особи для впізнання встановлено, що ОСОБА_37 впізнав за рисами обличчя, що на фотознімку № 1 зображений чоловік, який з аеропорту м.Києва віз в автобусі до м.Луцка в якості водія (том 1 а.к.п. 197-200). На цю ж особу, як особу, яка була водієм, вказав свідок ОСОБА_6 в ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.11.2019 р. /зображення № 3/ (а.с. 205-208), та свідок ОСОБА_27 в ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.11.2019 р. /зображення № 2/ (а.с. 213-216). Згідно з довідками до протоколів пред`явлення особи до впізнання за фотознімками на вказаних свідками фотографіях зображений ОСОБА_12 .

Також ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 впізнали осіб, які супроводжували їх з Туреччини до м.Києва, а потім з аеропорту м.Бориспіль до м.Луцька.

Так, відповідно до протоколу від 25.11.2019 р. пред`явлення особи для впізнання встановлено, що ОСОБА_6 впізнав за рисами обличчя, що на фотознімку № 1 зображений чоловік на ім`я ОСОБА_15 , який разом з ним та іншими прибув на літаку з м. Анкара в м.Київ, а далі в м.Луцьк розмістив їх в квартирі і далі керував їх діями та мав зустріти в Републіці Польща біля річки Західний Буг. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками на фото № 1 зображений громадянин Туреччини ОСОБА_32 (том 1 а.с. 172, 174). Відповідно до протоколу від 25.11.2019 р. пред`явлення особи для впізнання встановлено, що ОСОБА_6 впізнав за рисами обличчя, що на фотознімку № 4 зображений чоловік, який зустрів їх з другом в м. Києві та їхав з ними в автомобілі до м. Луцька, а в подальшому керував діями і в якості пасажира доставив, до українсько-польського кордону. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками на фото № 4 зображений ОСОБА_4 (том 1 а.с. 174-177).

Відповідно до протоколу від 25.11.2019 р. пред`явлення особи для впізнання встановлено, що ОСОБА_38 впізнав за рисами обличчя, що на фотознімку № 2 зображений чоловік на ім`я ОСОБА_15 , який разом з ним та іншими прибув на літаку з м. Анкара в м.Київ, а далі в м.Луцьк розмістив їх в квартирі і далі керував їх діями та мав зустріти в Републіці Польща біля річки Західний Буг. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками на фото № 2 зображений громадянин Туреччини ОСОБА_32 (том 1 а.с. 180-181). Відповідно до протоколу від 25.11.2019 р. пред`явлення особи для впізнання встановлено, що ОСОБА_38 впізнав за рисами обличчя, що на фотознімку № 1 зображений чоловік, який зустрів їх з другом в м. Києві та їхав з ними в автомобілі до м. Луцька, а в подальшому керував діями і в якості пасажира доставив, до українсько-польського кордону. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками на фото № 1 зображений ОСОБА_4 (том 1 а.с. 182-185).

Відповідно до протоколу від 25.11.2019 р. пред`явлення особи для впізнання встановлено, що ОСОБА_14 впізнав за рисами обличчя, що на фотознімку № 3 зображений чоловік на ім`я ОСОБА_15 , який разом з ним та іншими прибув на літаку з м. Анкара в м.Київ, а далі в м.Луцьк розмістив їх в квартирі і далі керував їх діями та мав зустріти в Републіці Польща біля річки Західний Буг. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками на фото № 3 зображений громадянин Туреччини ОСОБА_32 (том 1 а.с. 187-188). Відповідно до протоколу від 25.11.2019 р. пред`явлення особи для впізнання встановлено, що ОСОБА_14 впізнав за рисами обличчя, що на фотознімку № 3 зображений чоловік, який зустрів їх з другом в м. Києві та їхав з ними в автомобілі до м. Луцька, а в подальшому керував діями і в якості пасажира доставив, до українсько-польського кордону. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками на фото № 3 зображений ОСОБА_4 (том 1 а.с. 189-192).

Відповідно до протоколу від 27.11.2019 р. пред`явлення особи для впізнання встановлено, що ОСОБА_14 впізнав за рисами обличчя, що на фотознімку № 3 зображена жінка на ім`я ОСОБА_18 , яка зустріла їх в аеропорту і їхала з ними в автобусі з Києва до Луцька. (том 1 а.с. 193-196). На цю ж особу, як особу, яка супроводжувала до м.Луцька, вказав свідок ОСОБА_6 в ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.11.2019 р. /зображення № 2/ (а.с. 201-204), та свідок ОСОБА_27 в ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.11.2019 р. /зображення № 4/ (а.с. 209-212). Згідно з довідками до протоколів пред`явлення особи до впізнання за фотознімками на вказаним свідками фото зображена ОСОБА_39 .

В ході проведення огляду речей - мобільного телефону, якого надав ОСОБА_6 , зафіксованого в протоколі від 27.11.2019 р., встановлено, що в мобільному телефоні марки «Айфон 7» в реєстрі дзвінків наявні підписані і не підписані набрані, отримані і пропущені номери. Серед них номер підписаний як « ОСОБА_40 » НОМЕР_5 . Також в телефоні наявні дані геолокацій (том 1 а.с. 233 -238).

В ході проведення огляду речей - мобільного телефону, якого надав ОСОБА_9 , зафіксованого в протоколі від 27.11.2019 р., встановлено, що в мобільному телефоні марки «Самсунг джі 7» в реєстрі дзвінків наявні підписані і не підписані набрані, отримані і пропущені номери. Серед них номер підписаний як « ОСОБА_40 » НОМЕР_5 . Наявний підписаний номер телефону як « ОСОБА_41 » НОМЕР_6 . В додатку «Вацап» наявна переписка між власником оглядаючого телефона і особою підписаною як ОСОБА_15 про обставини перетину кордону та потрапляння в країни Євросоюзу, обумовлюються обставини як це має відбутись та що для цього потрібно. В подальшому ОСОБА_15 скидає дані геолокації для маршруту та зустрічі вже в Республіці Польща. З телефона дані роздруковано та додано до протоколу. Також в цьому телефонному апараті записано номер абонента під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а саме: НОМЕР_5 (том 1 а.с.241 - т.2 а.с. 104).

Як доказ того, що номером мобільного телефону НОМЕР_5 у вказаний в обвинувальному акті час користувався саме ОСОБА_4 , прокурором долучено також повідомлення про надання інформації мережі торгівельних центрів Епіцентр, від 18.04.2024, згідно з яким за номером НОМЕР_5 зареєстрована картка Вигода від 16.10.2018 на ім`я ОСОБА_42 . Покупки були здійснені в період з жовтня 2018 р по листопад 2019 р. та кожного разу була використана банківська картка № НОМЕР_7 (том 4 а.с 141).

А також прокурором долучено інформацію АТКБ « Приватбанк », згідно з якою номер мобільного телефону НОМЕР_5 є фінансовим номером ОСОБА_4 , також йому видана картка номер з повним номером НОМЕР_8 (том 4 а.с. 152-159).

Також, згідно з протоколом огляду речей від 29.01.2021 року встановлено, що в ході слідчої дії здійснено огляд оптичних носіїв, наданих мобільними операторами. Так, встановлено, що абонентський номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_4 , в період з 15.11.2019 перебував в зоні дії веж стільникового зв`язку з 00.00 по 23.53 - в м.Луцьк, в подальшому рухався в Рівненській області, далі в Житомирській, Київській області, в м.Києві. В період з 23.50 по 00.00 год - в м.Бориспіль, де перебував до 04.55 год. 17.11.2019, після цього рухався в напрямку від м.Києва до Житомирської області, Рівненської та Волинської області, і в період з 11.43 по 23.13 год 17.11.2019 - перебував в м.Луцьк. 19.11.2019 р перебував в зоні дії веж стільникового зв`язку в м.Луцьк в період з 00.00 год. до 17.40 год. В період з 17.40 по 18.14 год. перебував в Волинській області в зоні дії веж стільникового зв`язку, що розташовані в с. Забороль, с.Маньков, смт.Торчин, с. Никуличин. В період з 18.27 год. перебував в м. Володимир - Волинський. У період з 19.53 по 21.58 перебував у Волинській області в зоні дії веж с. Висоцьк, с.Старовойтове, м.Любомль, с.Старі Кошари, с.Смідин, м.Ковель, смт.Люблинець, смт.Голоби, с.Переспа, с.Топольно. Було здійснено інтернет з`єднання з номером НОМЕР_9 . У період з 23.16 перебував в м.Луцьк (том 2 а.с. 155-166, 200-202).

Згідно з інформацією, отриманою в ході тимчасового доступу від мобільного оператора щодо з`єднань та місця перебування мобільного терміналу та з протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 05.10.2020 р. (том 1 а.с. 137-139), встановлено, що номер НОМЕР_5 використовувався в телефоні, який має імей НОМЕР_10 . З цього номера 15.11.2019 є 4 сеанси зв`язку з номерами НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , які належать ОСОБА_43 , з яким напередодні виїзду особа на імя ОСОБА_36 вела перемовини щодо оренди автомобіля, далі уже 16.11.2019 з 15 год 31 хв йдуть з`єднання з номером НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_12 . В подальшому можна чітко прослідкувати, що вказаний номер ОСОБА_12 , номер НОМЕР_5 умовно «РУС» синхронно переміщуються з міста Луцька до Києва в аеропорт Бориспіль. О 1 год 38 хв 17.11.2019 в аеропорту Бориспіль відбувається телефонне з`єднання між ОСОБА_12 та номером НОМЕР_5 , що свідчить про їх взаємозв`язок. Вказані номери також синхронно повертаються до м. Луцьку, однак з ними вже переміщується і громадянина Туреччини НОМЕР_9 . В подальшому, уже номер 19.11.2019 номер НОМЕР_5 починає переміщуватись з Луцька з Набережної, через Торчин , ОСОБА_45 до державного кордону та назад в Луцьк. При цьому, є з`єднання між номером НОМЕР_5 та НОМЕР_9 . Аналіз трафіків за номером НОМЕР_5 прямо вказує на безпосереднє переміщення ОСОБА_4 до аеропорту, повернення в Луцьк та переміщення до кордону. Саме цей номер виявлений в телефоні, під іменем « ОСОБА_46 ». Вказана інформація узгоджується з показаннями ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 щодо їхнього пересування в Україні, починаючи з моменту прибуття - міста Бориспіль, і до місця, в якому вони 20.11.2019 р. були затримані працівниками прикордонної служби, що також узгоджується з іншими доказами в справі.

Так, під час зняття інформації з мобільного номеру НОМЕР_14 , який належить ОСОБА_4 , зокрема ним особисто вказаний під час допиту в ході досудового розслідування, зафіксовано, що даний номер використовувався в мобільному терміналі з тим же імей НОМЕР_10 , що і НОМЕР_5 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 дав показання про те, що є працівником прикордонної служби. У листопаді 2019 ніс службу по охороні кордону біля с.Бережці. Здійснюючи об`їзд території, вони побачили світло від ліхтаря, або можливо від мобільного телефону. Це викликало підозру, бо люди перебували поблизу кордону в нічний час. Ними було виявлено трьох громадян Туреччини, яких він з колегами затримали. Виявлені вони були за 100-150 м від контрольно - слідової смуги, близько 2 км до кордону, в межах знаків 76-78. Іноземці були добре обізнані з місцевістю та можливими маршрутами для обходу болота і ін. Пояснили, що є туристами, ідуть в Німеччину. У Польщі їх мають зустріти. Також показали в телефоні геолокацію - точку, в яку мають прибути. Це було місце за пічкою Західний Буг . Вони мали при собі гумовий човен, весла, яких тримали в валізі на колесах. Зазначив, що в цьому місці, де були виявлені іноземці, можна перебувати лише за попереднім дозволом. У подальшому вони викликали СОГ і здійснені всі інші необхідні дії, що необхідні в такому випадку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_49 дав показання про те, що є працівником прикордонної служби. Брав участь в затриманні трьох іноземців - громадян Туреччини. Підозру викликало перебування іноземців в нічний час біля місця, де є болотиста місцевість, і біля якого часто відбуваються спроби перетину кордону чи контрабанди, оскільки місцевість болотиста, і межі КСС не чітко видно. Це місце погано проглядається. Тому ці особи добре орієнтувались, що в цьому місці найзручніше було здійснити спробу перетину. Було викликано СОГ. Після передачі іноземців правоохоронним органам, вони поїхали, повторно обстеживши цю ділянку. Було виявлено сліди трьох людей, що вели до місця, де були сліди автомобіля. А також був слід від коліс валізи на піску. Виявлені іноземці пояснили, що мали намір плисти човном через річку, а сюди їх підвезли автомобілем з Луцька. Також показали в телефону на геолокації точку, в яку мали прибути.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_50 дав показання про те, що є працівником прикордонної служби. В ході чергування біля с.Бережці було помічено світло від ліхтаря, він вийшов перевірити, це була нічна пора доби. Було виявлено трьох громадян іноземців. Вони мали при собі валізу і кілька менших. Знаходились приблизно за 100 м від КСС , біля знака 978-979. Коли приїхала СОГ, то бачив, що іноземці мали при собі човен.

Згідно з протоколом огляду речей від 20.11.2020 р., під час огляду вилученої в громадян Туреччини ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 валізи встановлено, що в ній міститься двохмісний гумовий човен, з написом «HYDRO-FORCE» (том 1 а.с. 133-135).

Рішеннями заступника начальника відділу адміністративно - юрисдикційної діяльності штабу Луцького прикордонного загону від 20.11.2019 вирішено примусово повернути за межі України громадян Турецької Республіки ОСОБА_51 , ОСОБА_6 , ОСОБА_52 та зобов`язати їх покинути територію України до 05.12.2019 р. (том 1 а.с.86, 99, 109).

Повідомлення про виявлене кримінальне правопорушення надійшло на адресу Любомльського ВП ГУНП у Волинській області від Державної прикордонної служби 21.11.2019 р. (том 1 а.с.83). Також згідно з рапортом повідомлення про виявлене кримінальне правопорушення, а саме про затримання 20.11.2019 о 00.27 год. трьох громадян Туреччини за адресою Любомльський район с.Бережці в прикордонній смузі, в яких при собі є човен і які намагались перетнути прикордонну смугу до Польщі, надійшло від працівників прикордонної служби на лінію 102 (том 2 а.с. 181).

Відомості про вчинення цього злочину внесено до ЄРДР за № 0000425 від 21.11.2019 р., а саме про виявлення 20.11.2019 близько 00.10 год. прикордонним нарядом від оперативно - розшукового відділу (з м.д. н.п. Римачі) ОРУ ПнРУ в районі п/зн №№ 977-978 на відстані 70 м від КСС та затримання трьох громадян Турецької Республіки з набутним човном, веслами, яких незаконно намагалась переправити через державний кордон з України в Республіку Польща невстановлена особа в обхід встановлених пунктів пропуску.

Постановою від 21.11.2019 начальника Слідчого відділу призначено групу слідчих. Також постановою від 21.11.2019 р. призначено групу прокурорів. Постановою від 13.01.2020 визначено підслідність даного кримінального провадження (том 1 68-82).

Отже, докази, надані суду, отримані в порядку, встановленому КПК України.

Зібрані докази є належні і допустимі, узгоджуються між собою.

Сторона захисту вважає показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , надані в порядку ст. 225 КПК неналежними доказами, з огляду на те, що слідчий суддя, допитавши в порядку ч.1 ст.225 КПК України свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , не вирішив клопотання слідчого про їх допит, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відповідної ухвали слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про допит зазначених свідків в порядку ст.225 КПК України (ні протокольно і письмової). На обґрунтування доводів також наводить прикладу усталеної судової практики.

Суд не погоджується з такими доводами з таких підстав.

Так, положеннями ч.1 ст.225 КПК України визначено, що у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворої особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Наведені норми процесуального закону не містять обов`язкової вимоги щодо винесення слідчим суддею письмової ухвали за результатами розгляду такого клопотання.

При цьому суд звертає на увагу на практику Верховного Суду, відповідно до якої ухвала слідчого судді в розумінні ст.84 КПК України не є доказом і не підлягає оцінці в контексті ст.94 КПК України.

Також слід відмітити, що сторона захисту посилаючись на те, що такі дії слідчого судді не відповідають вимогам КПК, лише послався на усталену судову практику, при цьому не вказав конкретної норми КПК, яка передбачає прямий обов`язок слідчого судді постановити відповідну ухвалу.

Крім того, стороною захисту не наведено обґрунтувань щодо того чиї права та інтереси, яким чином і в якому обсязі порушує в даному кримінальному провадженні відсутність ухвали слідчого судді.

Як убачається із клопотань слідчого про проведення допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 під час досудового розслідування в судовому засіданні від 26.11.2019 (т.1 а.к.п. 85, 97, 108), вони належним обґрунтовані та вмотивовані.

Так, клопотання були обґрунтовані тим, що вказані свідки будуть примусово повернуті за межі України до 05.12.2019, що унеможливить їх допит під час судового розгляду. Вказана обставина повністю підтверджується відповідним рішеннями, долученими до клопотань (т.1 а.к.п.86, 98, 109).

Як убачається із протоколів огляду речей (документів) від 28.11.2019 стенограм допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 слідчим суддею було з`ясовано підстави допиту свідків в судовому засіданні під час досудового розслідування, роз`яснено право відводу, попереджено перекладача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад, кожному зі свідків вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, з`ясовано чи потребують вони послуг адвоката, попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань та приведено свідків до присяги (т.1 а.к.п.92, 104, 114).

Після чого свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 дали детальні показання про відомі їм обставини в даному кримінальному провадженні. При цьому свідки вказали про ознаки, за якими вони зможуть впізнати осіб, які супроводжували їх з аеропорту до м.Луцька.

Вимоги ч.4 ст.95 КПК України регламентують, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Аналізуючи показання свідків у сукупності з іншими доками, слід зауважити, що вони узгоджуються між собою, не суперечать обставинам справи, підтверджуються іншими доказами. А тому підстав для висновку про визнання таких доказів недопустимими немає.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що не винесення слідчим суддею письмової ухвали про допит свідків не потягло за собою порушення будь-яких прав та інтересів сторін провадження та самих свідків. Окрім того, інші докази отримані стороною обвинувачення незалежно від наданих показань свідків.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги посилання сторони захисту на формування усталеної судової практики з цього питання.

Отже, показання вказаних свідків суд вважає належними та допустимими доказами в цьому кримінальному провадженні.

Щодо посилань сторони захисту про визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час яких свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , кожен окремо, вказали на ОСОБА_4 як на особу, яка їх супроводжувала з м.Київ до Луцька, то суд приходить до таких висновків.

Як убачається зі змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за участю громадян Турецької Республіки ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , вони проводили впізнання особи за фотознімками в присутності понятих та перекладача. Протоколи були прочитані вголос з перекладом, надані для ознайомлення. Заяв, доповнень та клопотань не надійшло (т.1 а.к.п.172-177, 182-185, 189-192).

Приписами ч.1 ст.29 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Протоколи пред`явлення особи для впізнання складені українською мовою, що повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону. А відповідно до норм ч.3 ст.29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі змісту вказаних протоколів убачається, що слідчим повністю дотримано і положень ч.3 ст.29 КПК України.

Захисник стверджує, що перекладач був залучений постановою слідчого від 26.11.2019 р., а самі слідчі дії проводились 25.11.2019 р., тому це свідчить про відсутність повноважень перекладача на момент проведення слідчих дій та можливу упередженість перекладача в такому випадку.

Щодо цих доводів суд вважає вказати наступне. У судовому засіданні було досліджено документи, що підтверджують кваліфікацію перекладача (а.к.п. 230 том 2), в матеріалах справи у процесуальних документах є підписи перекладача, що доводить її участь в цих слідчих діях, тобто в повному обсязі особам, котрі брали участь в цих слідчих діях, забезпечено право на спілкування рідною мовою.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що в цьому випадку слідчим допущено технічну помилку та про те, що винесення окремої постанови про залучення перекладача, аналогічно як і спеціаліста, понятих, інших учасників слідчої дії не є обов`язковим та не порушує вимог КПК, це при тому, що слідчим перевірено кваліфікацію перекладача. Крім того, безпосередню роботу та компетентність перекладача можна було дослідити при допиті свідків в порядку ст. 225 КПК України.

Тому, протоколи впізнання є прямим доказом, отриманим від очевидців, якими опізнано особу, яка організовувала, брала участь, в їх незаконному переправленні через державний кордон.

Таким чином, не було встановлено істотних порушень прав і свобод людини під час їх отримання.

Посилання на те, що ОСОБА_14 брав участь у впізнанні після 22 год 00 хв, що також є порушенням, є необґрунтованими, оскільки відповідно до приписів ч.4 ст.223 КПК України, проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 години до 6 години) можливе за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного.

Доводи про те, що фотографія ОСОБА_4 відрізняється від інших осіб, представлених на фотознімках, оскільки він є молодший і не має вусів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, з усіх протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками убачається, що ОСОБА_4 на усіх фотознімках має вуса (т.1 а.к.п.175, 183, 190).

Щодо доводів про те, що свідки в протоколі впізнання не називали за якими конкретно рисами обличчя вони можуть впізнати ОСОБА_4 , то допитані свідки в порядку ст. 225 КПК, однозначно ствердили, що зможуть впізнати обличчя чоловіка, який їх супроводив з Києва до Луцька, оскільки певний час їхали з ним в автомобілі. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 впізнали усі троє громадян Туреччини.

Також, сторона захисту як на підставу визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання недопустимими доказами посилається на те, що оскільки часова перерва між вказаними протоколами становить 2 хвилини, тому така обставина ставить під сумнів можливість слідчого заповнити за такий час заповнити протокол, надати його на підпис учасникам, надати перекладачу для перекладу.

При цьому суд звертає увагу, що тривалість проведення таких слідчих дій та положення визначено ч.1 ст.106 КПК України, згідно з якими протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

Підстав визнавати вказані протоколи недопустимими суд не вбачає.

Сторона захисту просить визнати недопустимими доказами долучені матеріали НСРД, викладені у формі протоколів, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Обґрунтовує клопотання тим. що такі по-суті доказового значення не мають і на неодноразові вимоги відкрити ухвали, доручення, постанови про проведення НСРД прокурором так і не було вжито заходів, не відкрито стороні захисту документи, які стали підставою для проведення НСРД, що позбавляє суд та сторону захисту можливості перевірити допустимість результатів таких дій як доказів та порушено принцип диспозитивності. До матеріалів кримінального провадження документи, які стали підставою для проведення НСРД, не долучено. Вважає посилання на те, що документи знищені неповажними причинами, оскільки сторона обвинувачення зволікала з отриманням таких ухвал.

Прокурор, заперечуючи щодо доводів сторони захисту в цій частині, щодо даного доказу посилається на те, що на стадії виконання вимог ст. 290 КПК України сторона захисту не наполягала на ознайомленні з даними документами та існуюча, на той час, судова практика не була орієнтована на долучення до справи таких ухвал. На даний час, з об`єктивних причин, початку російської агресії проти України з метою збереження таємної інформації вказані документи були знищені, що підтверджується інформацією Волинського апеляційного суду . Суду надано лист голови Волинського апеляційного суду , згідно з яким матеріальні носії секретної інформації за період вказаний прокурором знищено за умов крайньої необхідності. Вказує, що порушень прав особи не допущено, а прокурор вказані матеріали надані суду надає на підтвердження такої обставини, як факт користування обвинуваченим мобільним телефоном номер НОМЕР_15 (саме цей номер вказаний зі слів ОСОБА_4 в його анкетних даних в протоколі допиту), що використовувався з мобільного термінала ІМЕІ НОМЕР_10 . З цього самого ІМЕІ використовувалась і сім карта з номером НОМЕР_16 , який є фінансовим номером ОСОБА_4 (том 4 а.с. 50,51-52).

Суд зазначає, що прокурором долучено відповідь апеляційного суду, згідно з якою підтверджено факт знищення матеріальних носіїв секретної інформації в тому числі ухвал слідчих суддів суду (а.с.50 том 4). З огляду на вказане та оскільки не наведено підстав порушення основоположних прав особи, суд не вбачає підстав для визнання недопустимими цих доказів.

Сторона захисту звертає увагу на розбіжність щодо місця знаходження човна, який був вилучений у громадян Туреччини. Було складено відповідний протокол огляду, винесено постанову про визнання човна речовим доказом. Вилучені предмети передані на збереження у кімнату зберігання речей затриманих та у сейф начальника ВІПС « Висоцьк ». Водночас згідно з протоколом у подальшому, знизу протоколу міститься підпис ОСОБА_53 «вилучені речі (документи) отримав (ла), зауважень не маю. Відповідно до протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_53 від 20.11.2019 року (зворот) речі та документи, що є знаряддями правопорушення відсутні. 22.11.2019 року затриманий ОСОБА_54 об 11:30 звільнений. При звільненні одержав всі речі зазначені в протоколі особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів, підпис особи, яка звільнена. Таким чином, на думку сторони захисту існує сумнів який саме човен оглядав слідчий і на який накладено арешт.

Прокурор пояснює вказані розбіжності опискою при складанні адміністративних матеріалів,а сам факт проведення вказаної слідчої дії вказує на перебування вказаного човна в розпорядженні органу слідства.

Суд враховує, що факт виявлення у громадян Туреччини човна підтвердили свідки - самі затримані громадяни Туреччини, працівники прикордонної служби, а отже підстав для визнання недопустимим цього протоколу не встановлено.

Сторона захисту просить визнати неналежними доказами протоколи проведення слідчих експериментів, оскільки протоколи слідчих експериментів не стосуються ОСОБА_4 , не містять жодної доказової бази.

Вказаними протоколам слідчих експериментів підтверджено, що громадяни Туреччини дійсно перебували кілька діб в Луцьку, проживали на наданій їм квартирі, відвідували громадській місця, купували сім картки. Усі вказані місця свідки вказали в ході слідчого експерименту. Фіксування слідчої дії на відео дозволяє суду об`єктивно сприймати і поведінку цих осіб, жести, виклад відомих їм обставин від першої особи. Вказане свідчить, що свідки добре орієнтувались в м.Луцьку та підтверджує їхні показання та обставини кримінальної справи, підстав для визнання неналежними суд не вбачає.

Сторона захисту на підставі норм 36, 37, 39, 110, 214 КПК України просить визнати недопустимими доказами клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів від 25.03.2024 року, 13.05.2024 року,10.06.2014 року, Ухвали слідчого судді від 28.03.2024 року, 20.05.2024 року, документів, отримані у кримінальному провадженні №0000023 від 10.02.2021 року та долучені до матеріалів кримінального провадження, що розглядається на підставі ухвали судді Старовижівського районного суду Волинської області від 10.04.2025 року, оскільки ті докази здобуті особами, чиї повноваження на проведення досудового розслідування №0000023 від 10.02.2021 року не підтверджені. Фактично досудове розслідування відносно ОСОБА_55 завершилось, відносно решти осіб кримінальне провадження було виділене. Фактично ідеться про проведення досудового розслідування відносно особи після направлення обвинувального акту до суду, за тим самим фактом.

Прокурор, заперечуючи щодо доводів захисника зазначає, що ці докази здобуті в провадженні, яке було виділене з провадження відносно ОСОБА_4 і стосується причетності інших осіб, що діяли в групі з ним. У виділеному провадженні не проводилось жодних перевірок щодо ОСОБА_4 , а лише, зважаючи на пояснення останнього, з`ясовувалось питання про належність чи неналежність номера телефону НОМЕР_16 , а також встановлювалась причетність інших осіб до злочину. Вважає, що ці докази належним чином можуть бути використані в цьому кримінальному провадженні.

Суд враховує, що вказані докази прокурором отримані в межах кримінального провадження № 0000023, яке було виділено з кримінального провадження № 0000425 щодо обвинувачення ОСОБА_4 . Дозвіл на тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 0000023, надано ухвалою суду (том 4 а.с.115-117, 135-159). Вказані докази в сукупності з іншими підтверджують обставини справи. Суд не вбачає підстав для визнання їх недопустимими.

Допитаний свідок ОСОБА_56 повідомив, що деталей призначення перекладача він не пам`ятає, однак всі постановлені ним процесуальні документи містяться в матеріалах справи, точно пам`ятає присутність і участь перекладача в цій справі. Тому суд не надає оцінку показанням вказаного свідка.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України обов`язковою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, або докази здобуті завдяки інформації отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Щодо доводів сторони захисту про застосування доктрини «плодів отруйного дерева», то слід врахувати, що надані суду прокурором докази, отримані стороною обвинувачення незалежно від показань свідків, допитаних в порядку ст. 225 КПК України.

Стороною захисту водночас суду не доведено, що в справі є докази, здобуті за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту на предмет допустимості доказів в цьому кримінальному провадженні, суд також враховує позицію Верховного Суду , зокрема і в постанові №344/2995/15-к, в якій вказано, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення вимог КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Якщо доказ визнається недопустимим з посиланням на ч.1 ст.87 КПК України, суд має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні корми Конституції або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

Сторона захисту, посилаючись на порушення норм кримінального процесуального права, не довела наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання стороною обвинувачення доказів та хто саме зазнав такого порушення.

Сторона захисту стверджує, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано до суду доказів причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України.

Також захисник вказує, що форми об`єктивної сторони інкримінованого злочину - організація, керівництво, сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України: - порадами; - вказівками; - наданням засобів. Таким чином, в розумінні теорії права, сторона обвинувачення мусить довести: Організація незаконного переправлення - дії, які виявляються у розробці планів, узгодженні елементів цих планів за часом, місцем, способом переправлення, маршрутом руху, та їх реалізації (пошуку співучасників, розподілу завдань між ними, організації прикриття, створенні організованої групи, її фінансово-матеріальним забезпеченням). Керівництво незаконним переправленням через державний кордон України - діяльність по управлінню процесом переправлення під час його вчинення, яка здійснюється шляхом розпорядження діями осіб, які бажають перетнути кордон та інших осіб. Сприяння незаконному переправленню через державний кордон України - це створення умов для незаконного переправлення та/або стимулювання та підтримання відповідного бажання, надання впевненості у діях осіб, які вчиняють незаконне перетинання державного кордону (ст. 204-1 КУпАП). Порада - запропонований варіант дій. Вказівка - керівна настанова щодо порядку дій. Також сторона обвинувачення мусить довести вчинення інкримінованого злочину відносно кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб (факт спільного вчинення декількома особами, які заздалегідь домовилися про спільне його вчинення). На думку сторони захисту вказаних обставин не наведено.

Захисник звертає увагу на відсутність у матеріалах кримінального провадження протоколу огляду місця події - того місця, де затримали ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_52 . До матеріалів справи стороною обвинувачення долучено рапорт від 20.11.2019 року від ОСОБА_57 на ім`я ОСОБА_58 . Згідно з рапортом працівники прикордонної служби виявили трьох осіб за 150 м. до контрольно-слідової смуги державного кордону між 977 та 978 знаками (1500м. до річки Західний Буг). Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_59 повідомив, що огляд місця події проводився. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_50 , водій повідомив, що цих осіб затримали близько 100 метрів від слідової смуги. Зі змісту обвинувального акту вбачається, що осіб затримали за 70 метрів від слідової смуги. Дійсно, згідно рішення про примусове повернення ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_52 від 20.11.2019 року стосовно кожного з осіб вирішено примусово повернути за межі України громадян та зобов`язати до 05.12.2019 р. покинути Україну. Отже має місце «примус» під час виконання рішення. Згідно з актів прийому-передачі іноземця від 22.11.2019 року ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_52 було передано ОСОБА_60 , начальнику 1-го сектору МОРВ ОРУ ПнРУ для подальшого виконання рішення про примусове повернення до країни походження (том 2 а.с. 219-229).

Тобто, у матеріалах справи міститься різна інформація про місце затримання громадян Туреччини (70, 100, 150 метрів), хоча ця обставина підлягає доказуванню, для доведення спроб перетину кордону іноземцями.

Також сторона захисту звертає увагу на ряд неточностей, неузгодженостей в обвинуваченні, і, зважаючи на обставини, викладені в клопотанні про визнання недопустимими доказів, та з застосуванням доктрини плодів отруйного дерева, просить виправдати обвинуваченого.

Щодо цих доводів суд зазначає наступне.

З досліджених доказів встановлено, що чітко прослідковується роль ОСОБА_4 в організації сприяння переправленню осіб через державний кордон, а саме, що він домовився з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, узгодив з вказаними особами план дій щодо організації незаконного переправлення через державний кордон України на виконання попередньої домовленості та узгодженого плану близько 01 години 30 хвилин 17.11.2019, на території ДП « МА «Бориспіль », що за адресою: м. Бориспіль Київська область, зустрів громадян Турецької Республіки: ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ). Надав для переміщення заздалегідь орендований ним автомобіль марки «Фольсваген Транспортер» та за допомогою вказаного транспортного засобу, разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, перевіз громадян Турецької Республіки: ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_11 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) з м. Бориспіль до квартири за адресою: АДРЕСА_3 , та надав їм вказане житло, поселивши на тимчасове проживання в заздалегідь орендованій квартирі. 19.11.2019 близько 17 години, використовуючи автомобіль білого кольору невстановленої марки і моделі, під керуванням невстановленої особи, перевіз громадян Турецької Республіки ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) до державного кордону України в район с. Бережці Любомльського району, в точку, відомості про яку одержав від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (геолокацію в Республіці Польща - с. Гусине Люблінського воєводства) у відповідне місце на території України, наближене до вказаній у геолокації точки в Республіці Польща та надав вказівку зазначеним особам рухатись в бік державного кордону України з Республікою Польща для його незаконного перетину. У подальшому громадян Турецької Республіки ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ОСОБА_13 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) було затримано працівниками прикордонної служби.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про відсутність доказів вчинення вказаного злочину та доводи про відсутність складу злочину.

Щодо розбіжностей щодо місця затримання громадян Туреччини при спробі незаконного перетину кордону, суд враховує, що факт спроби незаконного перетину громадянами Туреччнини ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_52 є доведений доказами, а саме показаннями самих ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_52 , які повністю визнали вказаний факт, надали про це відповідні докази, в тому числі переписку з телефонів, розповіли про обставини перебування в м.Луцьку та спосіб, в який дістались до державного кордону. Допитані в судовому засіданні працівники прикордонної служби, які виявили цих громадян дали показання про обставини та місце їх затримання, що узгоджується з іншими доказами та обставинами в справі.

З огляду на вказане вище, підстав для виправдування обвинуваченого немає.

Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництва такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчиненими щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, немає. Обставин, що обтяжують покарання суд, не вбачає, так як ОСОБА_4 є не судимим в порядку ст. 89 КК, а відтак рецидив злочинів, який вказаний в обвинувальному акті, як обтяжуюча покарання обставина, слід виключити.

Щодо виду та розміру покарання суд виходить з наступного.

Правила призначення покарання визначені ст. 65 КК.

Так, відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому також враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також суд повинен враховувати, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

На виконання вимог ст. 65 КК, обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який не судимий в порядку ст. 89 КК України, отже, попередня судимість не має правового значення, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не притягався до адміністративної відповідальності. Також суд враховує що обвинувачений, вчинив умисний тяжкий злочин, наявність обтяжуючої покарання обставини.

Тому, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.332 КК України, в розмірі, наближеному до мінімального. Саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме положенням ч. 2 ст.65 КК України.

Доцільним є погодитись з прокурором та, з урахуванням характеру вчиненого злочину, призначити обвинуваченому покарання з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з організацією міжнародних перевезень пасажирів та вантажів.

Відповідно до ст. 75 КК України передбачено, що якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з висновком досудової доповіді органу пробації виправлення обвинуваченого без обмеження чи позбавлення волі можливе за умови покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (том 4 а.с. 68-72).

Таким чином, на виконання положень ст. 75 КК України, суд враховує характер і тяжкість вчиненого злочину, особу винного, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність тяжких наслідків злочину, оскільки спроба перетину кордону була припинена, та враховує, що з моменту вчинення злочину минуло понад п`ять років, а також поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, який належно виконував свої процесуальні обов`язки. Також необхідно врахувати висновок органу пробації. Тому, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого все таки можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і його звільнення на підставіст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, але за умови контролю за його поведінкою.

Враховуючи обставини злочину та його тяжкість, суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому іспитовий строк тривалістю три роки з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 04.03.2021 слід скасувати відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України.

Підстав для обрання до вступу вироку в законну силу запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 немає з огляду на призначене покарання та його процесуальну поведінку.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100, 96-1 КПК України.

Керуючись ст. ст.368, 371, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України та призначити йому покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з організацією міжнародних перевезень пасажирів та вантажів.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Любомльского районного суду Волинської області від 04.03.2021 р.(том 2 а.с.169) - скасувати.

Речові докази :

-оптичний носій інформації (диск)DVD-R вих. № 962/3/КТ,

оптичний носій інформації (диск) DVD-R вих. № GD-21-00677/K1 № 1-кс/163/16/21,

оптичний носій інформації (диск) DVD-R вих. № GD-21-00677/KI № 1-кс/163/17/21,

оптичний носій інформації (диск)DVD-R вих. № GD-21-00677/KI № 1-кс/163/14/21,

оптичний носій інформації (диск)DVD-R вих. № GD-21-00677/KI (том 1 а.с. 171) - залишити в матеріалах кримінального провадження;

-дорожній чемодан з гумовим човном (том 1 а.с. 133) - конфіскувати в дохід держави відповідно до ст. 96-1 КПК України;

-мобільний телефон марки Самсунг імеі НОМЕР_17 залишити у власності ОСОБА_61 (том 2 а.с.106);

- мобільний телефон марки іPhone7 , імеі НОМЕР_18 - залишити у власності ОСОБА_6 (том 2 а.с.107).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1