Справа № 541/453/25
Провадження № 1-кп/541/138/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 ,

законного представника особи, стосовно якої вирішується

питання про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеному 30 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000953 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівці Миргородського району Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, який не працює, не одружений, утриманців не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

встановив:

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшли матеріали клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про застосування стосовно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

З клопотання вбачається наступне.

30 серпня 2024 року о 06 год 12 хв. до чергової частини Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області зі служби «102» від ОСОБА_9 надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_5 прийшов до односельчанки ОСОБА_10 та повідомив, що поспить у неї, а потім без будь-якого приводу став демонструвати останній ножиці та відмовився покидати помешкання будинку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 Розділу ІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 квітня 2020 року № 357, черговим чергової частини Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за вищевказаним повідомленням на місце події за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Петрівці, вул. Новоіванівська, 15 направлено наряд поліцейських сектору реагування патрульної поліції Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області у складі інспектора СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 та поліцейського СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області капрала поліції ОСОБА_4 , які відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, а саме органу Національної поліції.

Прибувши на місце події працівниками поліції інспектором СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 та поліцейським СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області капралом поліції ОСОБА_4 було встановлено, що у будинку за вищевказаною адресою, перебуває ОСОБА_5 , який відмовляється покинути помешкання ОСОБА_10 на прохання останньої.

При цьому, ОСОБА_5 , спостерігаючи за діями працівників поліції інспектора СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 та поліцейського СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області капрала поліції ОСОБА_4 , які були одягнуті у формений одяг працівників поліції (однострій) з атрибутами Національної поліції, усвідомив, що останні прибули за викликом до вищевказаного місця у зв`язку із виконанням своїх службових обов`язків, а саме для з`ясування обставин повідомлених на спеціальну лінію «102», котрі представившись, пред`явивши службові посвідчення, висунули законну вимогу покинути помешкання ОСОБА_10 .

В подальшому, близько 06 год 40 хв. 30 серпня 2024 року ОСОБА_5 , виявляючи відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 12 грудня 2024 року № 1728 ознаки психічних розладів, в тому числі тимчасового психічного розладу: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром відміни, з делірієм; ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, зі змінами особистості, на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного (інтоксикаційно-судинного ґенезу), з помірним когнітивним зниженням та вираженими емоційно-вольовими порушеннями, що позбавляло його здатності за своїм психічним станом усвідомлювати свої дії та керувати ними, знаходячись за вищевказаною адресою, спостерігаючи поряд із собою працівників поліції в однострої, у супроводі останніх, виявивши уявний намір покинути будинок за вищевказаною адресою, озброївшись побутовим ножем, який помітив у будинку за вищевказаною адресою та взяв до правої руки, здійснив переслідування та подальше завдання його лезом послідовних чотирьох ударів по лівій кисті, лівому передпліччю, лівій гомілці та правій кисті працівнику правоохоронного органу поліцейському СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області капралу поліції ОСОБА_4 .

Внаслідок умисних та протиправних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: двох різаних ран на лівому передпліччі, різаної рани на лівому променевозап`ятковому суглобі, різаної рани першого міжпальцевого проміжку правої кисті, різаної рани на лівій гомілці, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 03 жовтня 2024 року № 520 по ступеню тяжкості як у своїй сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та не є небезпечними в момент спричинення.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Під час судового розгляду прокурор, потерпілий, законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру,захисник клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що 30 серпня 2024 року близько 06-07 год вони з напарником прибули за викликом в с. Петрівці, оскільки жінка похилого віку повідомила, що ОСОБА_5 відмовляється покинути її будинок. Поліцейські зайшли до будинку, побачили у вітальні чоловіка, який лежав на дивані, представилися йому, після чого запропонували покинути будинок заявниці, на що він відмовився. Після цього працівники поліції вирішити допомогти ОСОБА_5 вийти з приміщення, взяли його під руки, але останній почав чинити опір, схопив з підвіконня ніж і після того, як потерпілий упав, почав цілеспрямовано наносити йому удари по ногах та руках. Неправомірні дії ОСОБА_5 були припинені напарником ОСОБА_4 . Вказаними діями потерпілому було заподіяно дві рани на нозі, три рани на лівій руці та одну рану на правій руці. ОСОБА_4 п`ять днів проходив стаціонарне лікування, після чого лікувався амбулаторно. Клопотання прокурора потерпілий підтримав.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив наступне. Він попросився до ОСОБА_10 , яка є його дальньою родичкою, побути в її будинку, оскільки він був наляканий. Що саме його налякало, ОСОБА_5 суду не пояснив. ОСОБА_10 не просила його покинути будинок, чому з`явилися працівники поліції, йому не зрозуміло. ОСОБА_5 не міг чітко пояснити, чому він чинив опір, зазначив, що напевно тому, що його виводили з будинку силоміць, але не спростовував того факту, що взяв ніж та махав ним перед поліцейським і заподіяв йому тілесні ушкодження. Того факту, що він вчинив протиправне діяння, ОСОБА_5 не визнав, оскільки на його думку, він захищався. Зазначив, що наразі алкоголь він не вживає, перестав пити спиртні напої приблизно за півроку до події, залежності від алкоголю не має. Проти госпіталізації ОСОБА_5 заперечує, оскільки вважає, що його дії були правомірними; поводився він адекватно, в тому числі по відношенню до працівників поліції, оскільки останні були неправі.

Захисник зазначив, що враховуючи особу ОСОБА_5 , його поведінку, обставини кримінального провадження, в інтересах останнього до нього доцільно застосувати примусовий захід медичного характеру, зазначений у клопотанні.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_5 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, перебуваючи у стані, при якому він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, так як страждав на стійкі хронічні розлади, а саме психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, зі змінами особистості, на тлі органічного ураження головного мозку інтоксикаційно-судинного ґенезу, з помірним когнітивним зниженням та вираженими емоційно-вольовими порушеннями.

Вчинення ОСОБА_5 вищезазначеного суспільно небезпечного діяння, крім його пояснень та пояснень потерпілого, повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів.

Згідно висновку експерта від 03 жовтня 2024 року № 520, при судово-медичній експертизі ОСОБА_12 у нього були виявлені наступні ушкодження: на лівому передпліччі дві рани, на лівому променевозап`ятковому суглобі різана рана першого міжпальцевого проміжку правої кисті, на лівій гомілці різана рана, які могли утворитися не менш, ніж від п`яти точок прикладання сили гостро-ріжучих предметів, якими також могли бути удари ножем, по давності можуть відповідати даті та обставинам, вказаним у постанові, та по ступеню тяжкості як у своїй сукупності, так і окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення. Враховуючи анатомічну локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_12 , експерт вважає, що вони утворилися при самозахисті потерпілого.

03 жовтня 2024 року оглянуто відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників СРПП Миргородського РВП за 30 серпня 2024 року, на яких зафіксовано обставини заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень інспектору СРПП ОСОБА_4 (протокол зняття показань з технічних приладів та засобів від 03 жовтня 2024 року).

Під час судового розгляду судом оглянуто DVD-R диск з відеозаписом, який є додатком до вказаного протоколу.

Аналіз вищезазначених доказів на переконання суду свідчить про їх повну узгодженість між собою, що дає підстави суду прийняти до уваги їх як таких, що відповідають дійсності.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 12 грудня 2024 року № 1728 ОСОБА_5 на даний час страждає на стійкі, хронічні психічні розлади: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, зі змінами особистості, на тлі органічного ураження головного мозку інтоксикаційно-судинного ґенезу, з помірним когнітивним зниженням та вираженими емоційно-вольовими порушеннями.

ОСОБА_5 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, виявляв ознаки психічних розладів, в тому числі тимчасового психічного розладу: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром відміни, з делірієм. Також виявляв ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, зі змінами особистості, на тлі органічного ураження головного мозку, поєднаного (інтоксикаційно-судинного ґенезу), з помірним когнітивним зниженням та вираженими емоційно-вольовими порушеннями.

За своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На даний час ОСОБА_5 потребує застосування відносно нього заходів медичного впливу у вигляді направлення до спеціалізованого закладу із наданням стаціонарної психіатричної допомоги.

Зазначений висновок не викликає у суду сумнівів про те, що ОСОБА_5 виявляє ознаки психічних розладів, які зумовлюють його неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру, зазначених у висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст. 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Таким чином, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Такі висновки були зроблені Верховним Судом в постанові від 26 червня 2019 року по справі № 202/5997/17.

За змістом ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Згідно зі ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Ч. 3 ст. 94 КК України визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності по справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність, викликають потребу в застосування щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеню небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів, психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів та характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Суд вважає, що невжиття до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру може зумовити заподіяння неминучої шкоди цій особі та іншим особам або суспільству.

Відповідно до ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не подавався.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-372, 512, 513 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 вересня 2024 року, скасувати.

Речові докази:

- зіскоб та змиви РБК, побутовий ніж із дерев`яною ручкою, полімерний пакет білого кольору з плямою РБК, чоловічі штани сірого кольору, куртку зеленого кольору, футболку чорного кольору, змиви з руки, піднігтьові зрізи, тактичну футболку (поло) чорного кольору марки «М-ТАС» зі слідами РБК, тактичні штани чорного кольору зі слідами РБК, пару кросівок чорного кольору із слідами РБК та кепі-бейсболку зі слідами РБК, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, - знищіти;

- пару кросівок, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, повернути ОСОБА_4 .

- оптичний диск з відеозаписами з бодікамер працівників СРПП Миргородського РВП залишити в матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу протягом тридцяти днів з дня оголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

СуддяОСОБА_1