ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/321/25 Справа № 201/9420/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000049 від 18.06.2024 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратура міста Дніпра ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000049 від 18.06.2024 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 362 КК України та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування об`єктом нерухомого майна.

Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії стосовно приватизації або набуття права власності на майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою, оскільки при її прийнятті слідчий суддя неповно та однобічно дослідив надані докази.

Зазначає, що прокурором не підтверджено, що нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що ОСОБА_8 придбала спірну квартиру у законний спосіб, про те, що на квартиру накладений арешт їй не було відомо та нотаріус під час посвідчення договору купівлі-продажу перевіряла правові підстави для здійснення купівлі-продажу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 10, 11 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону судом дотримано не в повній мірі, з огляду на таке.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя послався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вказане нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення кримінального провадження та можливого використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, є необхідність накладенні арешту на вищезазначене майно.

З такими висновками частково погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000049 від 18.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом того, що група осіб, шляхом шахрайства та використання підроблених документів, що надають безпідставне набуття права власності на нерухоме майно привласнює речові права на об`єкти нерухомого майна, що належать громадянам із незахищених верств населення, чим завдають останнім збитків у великих розмірах (а.с.5).

Постановою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 від 02 серпня 2024 року об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000049 від 18.06.2024 року за ч.4 ст.190 КК (а.с.26-28).

Між тим, на думку апеляційного суду, слідчий суддя, хоча і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також правильно визначив в якості мети та правової підстави для накладення арешту на вказане майно п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, тобто наклав арешт на об`єкт нерухомого майна з метою забезпечення збереження в якості речового доказу у даному кримінальному провадженні, однак без достатніх для того підстав прийняв рішення про заборону користування вказаним майном, оскільки на даний час власником об`єкту нерухомого майна є ОСОБА_8 , а обставин, які підтверджують, що незастосування заборони користуватися даним майном призведе до його пошкодження, знищення, втрати чи інших негативних наслідків матеріалами провадження не встановлено.

Також колегія суддів встановила, що слідчий суддя, приймаючи рішення про заборону користування об`єктом нерухомого майна, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК, не врахував розумність і співрозмірність такого обмеження права власності, а фактично позбавлення права у користуванні власністю, завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна в частині заборони його використання для власника цього майна.

На думку колегії суддів, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують саме таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

Будь-яких негативних наслідків, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна та інших осіб від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вищевказаного майна лише із забороною відчуження та розпорядження, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі адвокат не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та підлягають перевірці під час проведення досудового розслідування.

З огляду на встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції вважає, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.2 ч.1 ст.409 та п.1,2 ч.1 ст.411 КПК, є підставою для скасування рішення слідчого судді.

Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , підлягаєчастковому задоволенню, а ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року про арешт майна скасуванню, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170-173 та ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року про арешт майна скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратура міста Дніпра ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 362 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження вказаним майном.

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії стосовно приватизації або набуття права власності на майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4