У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000992, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Калабатине Березанського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Ухвалено, строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 23.07.2024 р.

Ухвалено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23.07.2024 р. по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Ухвалено, запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою залишити попереднім до набрання вироком законної сили.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави, судові витрати в розмірі 2 271,84 грн. за проведення судової експертизи.

Ухвалено, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2024 р. - скасувати.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок в частині призначеного покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 69, 75 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , вирок суду вважає незаконним та занадто суворим.

Зазначає, що при призначенні покарання, судом не враховано ряд пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що він характеризується посередньо, на психіатричному та наркологічному обліку не знаходиться, працевлаштований.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

23.07.2024 р. близько 12.55 год., точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м. Миколаїв, перетин вулиць Пограничної та вулиць Маршала Василевського, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, повторно, шляхом ривку, відкрито заволодів ланцюгом із медичного сплаву жовтого кольору, вартістю 325 грн., який знаходився на шиї потерпілої ОСОБА_8 .

Далі, ОСОБА_5 , відкрито заволодівши майном потерпілої ОСОБА_8 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинивши ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 325 грн.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, сукупність усіх обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на психіатричному та наркологічному обліку не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, що пом`якшують покарання чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, думку обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання та можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, на психіатричному та наркологічному обліку не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання не встановлено. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 , починаючи з 1999 року неодноразаово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, за що йому призначалось покарання у виді позбавлення волі, в тому числі зі звільненням від відбуття такого покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості, не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе та знову продовжив вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про стійкість сформованої антисоціальної поведінки останнього та його очевидне небажання ставати на шлях виправлення.

Стосовно доводів обвинуваченого про його активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, яка має бути врахована як така, що пом`якшує покарання, апеляційний суд доходить наступного.

Під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Водночас, матеріали кримінального провадження не містять даних про повідомлення ОСОБА_5 органам досудового розслідування таких обставин кримінального правопорушення, які б ще не були встановлені ними на підставі проведених слідчих (розшукових) дій.

Повне визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття обвинуваченого у скоєному були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах, санкцій інкримінованої кримінальних правопорушень.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, не виправдовують його злочинної поведінки та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення покарання.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, воно відповідає тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2024 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9