Справа №303/1680/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0001188 від 30.12.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , з середньою освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , одруженого, раніше не судимого,

в с т а н о в и в:

До Мукачівського міськрайонного суду надійшло кримінальне провадження №0001188 від 30.12.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане ним письмове клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою мотивоване тим, що останній обгрунтвоано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, які служили підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати; жоден інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, враховуючи особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та на утриманні якого перебувають двоє неповнолітніх дітей; у разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до частини третьої ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 27.02.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 151400 гривень до 25.04.2025 включно.

На даний час ризики, які служили підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, можливість переховування від суду, продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачення, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати. Будь-яких підстав, які б унеможливлювали застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено та сторонами не наведено.

Згідно з рішенням ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).

З врахуванням вищенаведеного та того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, зважаючи на тяжкість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винуватим, являється вагомим психологічним фактором, який може сприяти його переховуванню від суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім цього, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Враховуючи наявні ризики, існування яких доведено, суд вважає доведеною ту обставину, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою. До того ж такий строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд застосовує таке обмеження його права на свободу, виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

Враховуючи те, що судове провадження не може бути завершено до спливу строку запобіжного заходу, а ризики, які були підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 саме такого запобіжного заходу, продовжують існувати, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та необхідності продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

За вимогами ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків.

Враховуючи майновий стан підозрюваного ОСОБА_4 , вимоги ч.5 ст.182 КПК України, суд вважає за необхідне визначити заставу у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120,00 гривень, з покладанням на підозрюваного обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, у разі внесення застави.

Даний розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 371, 372 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 червня 2025 року включно з визначенням застави в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120,00 гривень.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі внесення ним застави у визначеному розмірі він підлягає звільненню з-під варти і з того моменту буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , в разі внесення ним застави, такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до суду;

- не відлучатися за межі смт. Жденієво Мукачівського району Закарпатської області без дозволу суду;

- не спілкуватися із свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1