ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/5211/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1633/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2023 року відносно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України з призначенням йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України:

за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

Зараховано у якості відбутого покарання за цим вироком відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КПК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 17.05.2023 року по 19.05.2023 року із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, який обчислюється з моменту проголошення вироку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Судом встановлено, що 07.04.2023 в період з 15-11 години до 15-29 години ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконний збут наркотичного засобу, переслідуючи корисливу мету, знаходячись біля ліфта у тамбурі біля своєї квартири АДРЕСА_2 , під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, передбаченої положеннями статті 271 КПК України та статті 5 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», незаконно збув ОСОБА_10 блістер з трьома пігулками наркотичного засобу - метадон, отримавши від останнього гроші у сумі 300 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

07.04.2023 о 15-35 годині ОСОБА_10 біля будинку № 4-Г по вул. Героїв Праці у м. Харкові, добровільно видав працівникам поліції блістер з трьома пігулками білого кольору, згідно з висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6 (дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів) №СЕ-19/121 - 23/7590-НЗПРАП від 24.04.2023 є наркотичним засобом, обіг якого заборонено - метадон, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0745 грам.

Таким чином, ОСОБА_7 , порушуючи Закон України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно збув ОСОБА_10 наркотичний засіб - метадон, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких заборонено, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України, а саме: незаконний збут наркотичних засобів.

Крім того, 17.05.2023 в період з 16-07 години до 16-09 годин ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконний збут наркотичного засобу, переслідуючи корисливу мету, діючи повторно, знаходячись біля ліфта у тамбурі біля своєї квартири АДРЕСА_2 , під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, передбаченої положеннями статті 271 КПК України та статті 5 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», незаконно збув ОСОБА_10 чотири пігулки наркотичного засобу - метадон, отримавши від останнього гроші у сумі 400 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

17.05.2023 о 17-05 годині ОСОБА_10 знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська 2/1, добровільно видав працівникам поліції чотири пігулки білого кольору, згідно з висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.6 (дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів) № СЕ-19/121-23/10520- НЗПРАП від 18.05.2023 є наркотичним засобом, обіг якого заборонено - метадон, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0951 грам.

Таким чином, ОСОБА_7 , порушуючи Закон України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», діючи повторно, незаконно збув ОСОБА_10 наркотичний засіб - метадон, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких заборонено, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню статей 69 та 75 КК України, що потягло неправильне та безпідставне звільнення його від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

за ч. 1 ст. 307 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 307 КК України 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно просить призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією майна.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що у даному випадку суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_7 фактично має лише одну обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Ні про яке активне сприяння злочину не може йти мова у випадку, коли ОСОБА_7 був викритий співробітниками поліції в ході проведення 2-х негласних слідчих (розшукових) дій контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та затриманий безпосередньо після скоєння злочину 17.05.2023 року.

Крім того, вказує, що ОСОБА_7 ніде не працює, отже суспільно корисною працею не займається. Таким чином, застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 є необґрунтованим та не може слугувати його перевихованню та виправленню. Він фактично не пов`язаний соціальними інститутами, які могли б сприяти його перевихованню без ізоляції від суспільства у нього відсутня родина, постійна робота.

На підставі викладеного вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні та просив про їх задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України, то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, при цьому виходить з наступного.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, який: є громадянином України, раніше не судимий, збитків або шкоди інкримінованими йому діями не заподіяно, перебуває під клінічним спостереженням на підтримуючій або замісній терапії, як особа, що має діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, має тяжкі невиліковні захворювання, з 01.07.2023 року надає соціальні послуги з догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю 2 групи.

Так, відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної статті.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, застосовуючи при призначенні ОСОБА_7 покарання вимоги ст.69 КК України, вказав на наявність таких обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, активне сприяння встановленню істини в суді, наявність у ОСОБА_7 тяжких та невиліковних захворювань, а також перебування на утриманні ОСОБА_7 непрацездатної матері з інвалідністю 2 групи, якій він надає допомогу.

При цьому обставин, які б відповідно до положень ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів переконана, що доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність у діях ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення на матеріалах кримінального провадження не ґрунтуються.

Так, під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, що б надати допомогу органам дізнання, досудового слідства, суду у встановленні істини по справі, з`ясування фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття кримінального правопорушення.

Дійсно, як зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_7 був викритий співробітниками поліції в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та затриманий безпосередньо після скоєння злочину.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та не спростовано стороною обвинувачення, впродовж усього строку досудового розслідування ОСОБА_7 визнавав свою винуватість в інкримінованих діях, щиро каявся у вчиненому та засуджував свою поведінку.

Крім того, прокурором не зазначено про механізм розкриття вказаних кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 , правоохоронними органами.

Будь-яких клопотань про дослідження обставин розкриття кримінальних правопорушень, стороною обвинувачення в порядку ч.3 ст.404 КПК України, суду не заявлялося.

За таких обставин відсутні докази, якими б спростовувалися висновки суду першої інстанції про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , як активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження, наявності ряду пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин та відсутність обставин, які б його обтяжували, суд першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання обґрунтовано застосував положення ст.69 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що, навіть попри наявність ряду пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин, враховуючи тяжкість вчинених останнім кримінальних правопорушень, вчинених у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку останнього, особу ОСОБА_7 , який не працює, не має міцних соціальних зв`язків, що може свідчити про існування останнього саме за рахунок вчинення кримінальних правопорушень, відсутні підстави стверджувати, що обрана судом першої інстанції форма відбування покарання зі звільненням від його відбування з випробовуванням в умовах суспільства являється виваженою, справедливою та такою, що відповідатиме вимогам статті 65 КК.

Крім того, не можна залишити поза увагою факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому діянь в умовах воєнного стану, який введений на території України, з чого слідує, що дії останнього несли підвищений ступінь суспільної небезпеки, оскільки були здійснені в умовах тяжких обставин, в яких опинилося суспільство.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначення покарання із застосуванням статей 75,76 КК України не є достатнім для виправлення обвинуваченого, через м`якість, в той час як у даному випадку виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування реального покарання у виді позбавлення волі, яке йому має бути призначено відповідно до положень ст. 65 КК України, попри застосування положень ст. 69 КК України, є неможливим.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є обґрунтованими та в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.420 КПК України, необхідность застосування більш суворого покарання та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Наявність же ряду пом`якшуючих покарання обставин за умови відсутності обставин, що обтяжують покарання, дають колегії суддів підстави для застосування положень ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць. Остаточне ж покарання ОСОБА_7 належить призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і ухвалення нового вироку в цій частині.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 30.10.2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.ч. 1,2 ст. 307 КК України, - в частині призначеного покарання, - скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 03.01.2025 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 17.05.2023 року по 19.05.2023 року включно.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4