печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

власника майна - ОСОБА_3

представника власника майна - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноваженої особи Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003834 від 07.11.2023,-

ВСТАНОВИВ:

13.05.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноваженої особи Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003834 від 07.11.2023.

Так, вобґрунтування скарги зазначено, що 04.04.2025, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2025 було проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено техніку, дрони та грошові кошти.

Відтак, адвокат наполягає на поверненні вилучено майна, оскільки на нього не накладено арешт, що призводить до порушення прав власника.

Представник власника майна в судовому засіданні зазначила, що відмовляється від вимог скарги в частині зобов`язання повернути тимчасово виулчене майно, оскільки на нього було накладено арешт, який оскаржено до апеляційної інстанції.

Разом з цим, представник зазначила, що вимоги про визнання бездіяльності органу досудового розслідування підтримує.

Власник майна підтримала позицію свого представника.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що арешт на вилучене майно було накладено, а тому просив відмовити в задоволенні скарги.

Слідчий у судове в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Заслухавши посянення учасників процесу, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003834 від 07.11.2023.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2025 у справі № 757/15070/25-к було надано дозвіл на проведення обшуку, за адресою АДРЕСА_1 .

29.05.2025 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі 757/25039/25-к було накладено арешт на вилучене майно під час обшуку.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Відтак, вбачається, що арешт на вилучене майно був накладений, що свідчить про те, що майно немає статусу тимчасово вилученого на момент розгляду скарги.

Разом з цим, представником власника майна в судовому засіданні не підтримано свої вимоги щодо не повернення вилученого майна, однак наполялось на розгляді скарги в частині бездіяльності органу досудового розслідування.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволені скарги слід відмовити, оскільки особою, що подала скаргу, на даний час заявлені вимоги нею не підтримуються.

Щодо визнання бездіяльності органу досудового розслідування, то слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Таким чином, вимоги заявника щодо визнання бездіяльності, за правилами, передбаченими КПК України, не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 6 цього Кодексу.

Окрмі цього, представник власника майна підтримуючи вимоги щодо визнання бездіяльності органу досудового розслідування щодо неповернення тимчасово вилученого майна в прохальній частині скарги не заявляє дану вимогу.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку ро відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноваженої особи Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0003834 від 07.11.2023, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1