Справа№751/6681/25
Провадження №1-в/751/120/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року місто Чернігів

Колегія суддів Новозаводського районного суду м. Чернігова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким,-

встановила:

ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», в особі т.в.о. начальника, звернулась до суду з клопотанням про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Дане клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 , 1979 р.н., характеризується позитивно, відбув встановлену законом частину строку покарання, став на шлях виправлення, адміністрація державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор клопоче про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким після фактичного відбуття засудженим до довічного позбавлення волі не менше п`ятнадцяти років позбавлення волі засудженому ОСОБА_7 .

Представник ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, замінивши засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Засуджений ОСОБА_7 у судовому засіданні в режимі відеоконференції висловився за задоволення клопотання та просив замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Захисник засудженого клопотання підтримала та просила суд його задовольнити, погодившись з висновками установи виконання покарань. Додатково пояснила, що останнє стягнення засуджений ОСОБА_7 отримував в 2007 році, а виправлення засудженого є послідовним процесом, який триває.

Прокурор у судовому засіданні висловився проти задоволення клопотання, мотивуючи свою позицію тим, що воно є необґрунтованим, оскільки докази виправлення засудженого відсутні.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, прокурора, представника установи виконання покарань, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно статті 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, проголошену у статті 5 Загальної декларації прав людини, статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 7 Пакту про громадські та політичні права.

Ратифікувавши Конвенцію з захисту прав людини і основоположних свобод 1950 року, Україна взяла на себе зобов`язання забезпечити кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, гарантовані Конституцією. Виконання міжнародних договорів згідно норм ст, 9 Конституції України та ст.19 ЗУ «Про міжнародні договори України" є міжнародним зобов`язанням держави.

Рішенням Конституційного Суд у України №6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021р. визнано неконституційними ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України, оскільки вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, та зобов`язав Верховну Раду України невідкладно привести законодавство у відповідність до Конституції України.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 16.09.2021 року у справі « Кочура та інші проти України», одним із заявників в якій є засуджений ОСОБА_7 , 1979 р.н., суд констатував порушення державою щодо нього ( заява 7925/20 від 28.01.2020 року) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. Суд повторив, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад, у вбивстві. Однак для того, щоб таке покарання відповідало вимогам статті 3 Конвенції, воно має бути de jure та de facto скоротним, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливість перегляду. Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація. Співвідношення між ними необов`язково є сталим і може змінюватися упродовж відбування покарання, тому підстави, які спочатку виправдовували тримання під вартою, можуть не виправдовувати його після тривалого строку відбування покарання. Наголошується на важливості реабілітації, оскільки саме в цьому наразі полягає акцент у політиці країн Європи щодо обрання покарань, як це відображено у практиці Договірних держав, відповідних стандартах, прийнятих Радою Європи, та відповідних міжнародних документах (див. рішення у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» [ВП] (Vinter and Others v. the United Kingdom) [GC], № 66069/09 та 2 інші, пункти 59-81, ЄСПЛ 2013 (витяг)). У керівній справі «Петухов проти України (№ 2)» (Petukhov v. Ukraine (no. 2) (заява № 41216/13, від 12 березня 2019 року) Суд уже встановлював порушення щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються у цій справі.

Відповідно до змісту п.3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України (в редакції Закону № 2690-IX від 18.10.2022 року) невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком).

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч.5 ст.82 КК України).

У відповідності ч.3 Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023 року, адміністрація установи після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року №847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269, та висновок щодо ступеня виправлення засудженого, форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої, правослухняної поведінки.

Згідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2005 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 263 ч.1, 115 ч. 2 п.п. 6, 11, 12, 13 КК України та із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна. Виправдано ОСОБА_7 за ст. 257 КК України за відсутністю доказів його винуватості у скоєнні даного злочину. Ухвалено покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 13 травня 2004 року.

Згідно наданої до клопотання характеристики на засудженого, фактично відбутий строк покарання ОСОБА_7 станом на 01.07.2025 року складає 24 роки 9 місяців 12 днів.

Як вбачається із наданої адміністрацією ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» характеристики на засудженого ОСОБА_7 , за період відбування покарання в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» засуджений характеризується позитивно. Повністю визнав вину в інкримінованому йому злочині, при цьому усвідомлює наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, не виправдовує і не шкодує, що був викритий правоохоронними органами. Вирок суду щодо себе вважає справедливим. За складом характеру врівноважений, характерна адекватна поведінка, не конфліктний. Має середній рівень розвитку комунікативних навичок. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Має бажання працювати, проте не працевлаштований, оскільки в установі відсутні для цього можливості. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Не має друзів та кола спілкування, в якому підтримують прокримінальні настанови та спосіб життя. Є друзі та соціальні контакти (у т.ч. з іншими засудженими). Підтримує соціальні зв`язки з рідними, а саме матір`ю, батьком та сестрою (спілкування по телефону, короткострокові та довгострокові побачення). Виконавчі листи до установи не надходили. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Пройшов онлайн-курси на онлайн платформі прометеус, де отримав іменний сертифікат по його закінченню. Наразі продовжує вивчення курсів з проггрпамування, економіки та вивчення англійської мови. В установі на профілактичних обліках не перебуває.

До ОСОБА_7 під час відбування покарання п`ять разів застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, які погашені. Протягом останніх півроку двічі застосовувалися заохочення: 20.01.2025 та 17.04.2025 за сумлінну поведінку.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , останньому комісією ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» встановлено підсумковий загальний бал 68, який свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення. При цьому в зазначеному висновку вказано, що комісією, серед іншого, встановлено середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Засудженим ОСОБА_7 та начальником відділення соціально-психологічної служби складено індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Однією із проміжних цілей є працевлаштування після звільнення, зокрема робота на підприємстві рідних, праця на власній ділянці та реєстрація власного фермерського господарства.

З наданого органом пробації інформаційного повідомлення щодо родинних стосунків ОСОБА_7 вбачається, що останній підтримує зв`язок з матір`ю ОСОБА_9 , шляхом побачень, телефонних дзвінків, передачу посилок. Після звільнення має можливість проживати разом з нею за колишнім місцем свого проживання.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд має вирішити питання чи буде визначене покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, у разі заміни цим покарання раніше призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відповідати критеріям до кримінального покарання, визначеним у ст. 50 та 65 КК України.

Визначення строку на який може бути замінено покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, відноситься до дискреційних повноважень суду, вирішується судом у кожному конкретному випадку індивідуально, повинно відповідати вимогам закону та прийматись з сукупності даних які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулись певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Проаналізувавши зміст клопотання установи виконання покарань, долучених до нього документів, матеріали особової справи засудженого, вислухавши особисті пояснення ОСОБА_7 на запитання суду, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, оскільки свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину під час відбування покарання визнав, розкаюється у вчиненні злочину, протягом часу перебування в умовах ізоляції від суспільства хоч і притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак стягнення накладені за порушення, допущені на початку відбування покарання і є погашеними, має заохочення.

Крім того, суттєвою є та обставина, що на час розгляду судом клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк засуджений ОСОБА_7 фактично відбував покарання у місцях позбавлення волі більше 24 років.

Суд також враховує дані висновку комісії ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 та підсумковий загальний бал 68, який встановлений у даному висновку.

Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що ОСОБА_7 за час відбування покарання був залучений до програм диференційованого впливу. На переконання суду важливим фактором, який свідчить про можливість заміни покарання ОСОБА_7 та можливості його подальшої ресоціалізації, є наявність зв`язків, які підтримуються із рідними, про що підтверджується як поясненнями засудженого, так і матеріалами справи.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_7 та вказують про наявність достатніх підстав вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, а тому наявні правові підстави для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з урахуванням в сукупності даних, які характеризують засудженого ОСОБА_7 під час відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі та враховуючи всі обставини злочинів, за вчинення яких останній був засуджений, його ставлення до вчинених дій, довічне позбавлення волі може бути замінено засудженому ОСОБА_7 на 15 років позбавлення волі, оскільки встановлено, що в особистості засудженого відбулись певні позитивні зміни, які вказують, що останній спроможний свідомо дотримуватися соціальних норм життя та має відповідну мотивацію спрямовану на дотримання правослухняної поведінки.

Саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, визначеної ч.2 ст.50 КК України, сприятиме подальшому виправленню засудженого та буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. 82 КК, ст.ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Клопотання ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким задовольнити.

Замінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який засуджений вироком Апеляційного суду Одеської області від 05 серпня 2005 року, невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, строк якого обчислювати з 07 серпня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3