ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1178/25
Номер провадження: 11-кп/819/308/25
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 14 березня 2025 року в кримінальному провадженні №000 від 18 жовтня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, працюючого водієм автонавантажувача КП «Міське дорожнє управління» Херсонської міської ради, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 14 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винувати м у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

-Періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-Не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання, щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 18.10.2024 близько 09:30 год., керуючи фронтальним навантажувачем Bobcat S160, без реєстраційного номера, технічний стан якого дозволяв виконувати функції по керуванню та не мав технічних несправностей, які могли б привести до втрати курсової стійкості та керованості, проводячи роботи з прибирання проїзної частини (чистка прибордюрної ділянки) порушуючи вимоги пунктів 2.3.6, 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 N? 1306, по вул. Нестерова, м. Херсон в районі будинку N? 10-А, під час руху транспортного засобу заднім ходом проявив самовпевненість у своїх діях і не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху на всій протяжності зазначеного маневру, чим створив небезпеку іншим учасникам руху та як наслідок скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на проїжджій частині.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: двобічного перелому ребер, обох ключиць, крила здухвинної кістки справа, відкритого багато уламкового перелому правого плечового суглобу, закритого перелому кісток правої гомілки у верхній третині, садна обличчя, садна колін, крововиливів у м?які тканини голови, забоїв та розривів обох легень, темно-червоні масивні крововиливи у м?які тканини грудної клітини, у жирову клітковину таза, у корінь брижі та вздовж аорти, у легеневу тканину та діафрагму, у коріння легень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та від яких 18.10.2024 року помер в приміщенні Херсонської обласної клінічної лікарні.

Вказані наслідки знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв?язку з порушенням вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 , а саме:

п.п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п.п. 10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч. 2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного покарання, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 14 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 у частині призначеного покарання скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

Також, на підстав ч.3 ст.404 КК України просить дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , що наявні в матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що висновок суду щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням є неправильним , оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Зазначає, що мотивуючи свої висновки щодо доцільності звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням , суд взяв до уваги позицію потерпілої, зважив на визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Однак, суд у достатній мірі не врахував, що хоча ОСОБА_8 , вчинив злочин з необережності, однак відповідно до ст.12 КК України він належить до категорії тяжких і внаслідок таких протиправних дій настала смерть потерпілого. Зазначає, що тяжкі наслідки у виді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі.

Звертає увагу, що позитивні характеристики ОСОБА_8 мають формальний характер та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності як його самого, так і вчинених ним порушень.

Крім того, визнання обвинуваченим вини не є тим чинником, який би свідчив про зменшення суспільної небезпечності особи обвинуваченого та беззаперечно б давав підстави для висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Також, обвинуваченим не вжито жодних заходів для відшкодування шкоди завданій потерпілій, про що остання повідомила під час судового засідання. ОСОБА_8 не зв`язувався з нею і навіть не намагався відшкодувати завдані збитки.

На думку прокурора вказані обставини свідчать, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не забезпечить мету кримінального покарання та є несправедливим внаслідок м`якості.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду скасувати , ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив вирок суд залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_7 просила не позбавляти ОСОБА_8 волі.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що вину визнає, просить не позбавляти волі.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України, ніким не оскаржується, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не переглядає вирок суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із ст.75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На переконання суду апеляційної інстанції зазначених вимог закону при призначенні ОСОБА_8 покарання дотримано не було.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_8 покарання та можливості звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ізоляції обвинуваченого від суспільства та без відбування основного покарання.

Мотивуючи своє рішення із вказаного приводу, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, внаслідок якого загинула людина, особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, фізичних вад здоров`я н має, раніше не судимий, пенсіонер, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, утриманців не має. Крім того суд першої інстанції встановив існування обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також суд послався на обставини даного кримінального правопорушення, його наслідки, необережну форму вини, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до наслідків своїх дій, відсутність обтяжуючих покарання обставин та даних про систематичний характер порушення обвинуваченим правил ПДР. Крім того, суд врахував позицію потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України.

Однак, як вірно вказує в апеляційній скарзі прокурор такий висновок суду не відповідає вимогам ст.ст. 65, 75 КК України, адже він не ґрунтується на належній оцінці всіх встановлених в ході кримінального провадження обставин.

Так, звільняючи ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів; його обставини, а саме обвинувачений керуючи джерелом підвищеної небезпеки в межах населеного пункту, проявив самовпевненість у своїх діях, порушив вимоги п.п.2.3.6, 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, що призвело до наїзду на пішохода, який знаходився в цей момент на проїжджій частині та зазнав численних тілесних ушкоджень, що відносяться до тяжких від яких 18 жовтня 2024 року потерпілий помер в приміщенні лікарні. Сукупність наведених обставин значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину, і це жодним чином не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання, на що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги та вибірково оцінив дані про особу винного.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання обвинуваченим, який керував транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху та наслідки, що настали, які потягли за собою смерть потерпілого від численних тілесних ушкоджень, свідчать про неможливість виправлення ОСОБА_8 , без відбування реального основного покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, колегія суддів підкреслює, що злочин передбачений ст.286 КК України, є злочином публічного обвинувачення та законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, тому думка потерпілої щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні та не має визначального значення.

Слід звернути увагу, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Оскільки наслідком вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення є позбавлення людини життя, що є непоправним, врахування даної обставин є необхідним в тому числі і при призначенні покарання.

Як вірно вказує в апеляційній скарзі прокурор, потерпіла під час розгляду справи в суді першої інстанції вказала, що обвинувачений не здійснював заходів, щодо відшкодування заподіяної шкоди.

Наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та визнання вини, а також позитивна характеристика та відсутність судимостей у даному випадку можуть слугувати підставами для призначення обвинуваченому покарання наближеного до мінімальних меж, що визначені ч.2 ст.286 КК України. Однак, у поєднанні із відомостями про тяжкість та характер скоєного ОСОБА_8 злочину, наслідком якого стала смерть потерпілого, зазначені обставини не є тими, що у розумінні положень ст.75 КК України, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання апеляційний суд в нарадчій кімнаті дослідив дані, що характеризують обвинуваченого. Так, ОСОБА_8 на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є особою пенсійного віку, характеризується позитивно, станом на січень 2023 року був працевлаштований, утриманців не має. Відомостей про відшкодування обвинуваченим потерпілій заподіяної шкоди матеріали провадження не містять.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, наслідки даного злочину від якого загинула людина.

Обставинами, які пом`якшують покарання є визнання обвинуваченим вини, щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Прокурор, указуючи в апеляційній скарзі про необхідність призначення ОСОБА_8 більш м`якого основного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки не оспорює наведені вище обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , позитивні дані про його особу, що слугували підставами для призначення судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В той же час, оскільки сторона обвинувачення просить призначити обвинуваченому більш м`яке основне покарання, яке слід відбувати реально, ніж призначене судом першої інстанції, апеляційний суд, з огляду на наявність пом`якшуючих покарання обставин, відомості про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно та раніше не судимий, не вбачає підстав для відмови в задоволенні таких вимог апеляційної скарги прокурора.

Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати на ухвалити в цій частині новий вирок.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на доводи прокурора та заявлені ним вимоги, його апеляційну скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 615, ч.15, 404, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 14 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 в порядку виконання вироку апеляційного суду.

У решті вирок суду першої інстанції щодо нього залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4