Справа № 947/9242/25
Провадження № 1-кс/947/5935/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ТОВ «ХАНБЕР» адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення, з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на речі, вилучені в ході проведеного 10.04.202025 обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Рутківського Володимира (Інбер Віри), буд. 5.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі, вимоги якого просив задовольнити, вказуючи на те, що вилучені документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, можуть містити сліди вчинення кримінального правопорушення, тому наразі є необхідність у експертному досліджені документів, а від так з метою їх збереження виникла необхідність у арешті .

Представника власника майна ТОВ «Ханбер» адвоката ОСОБА_4 звернулась з клопотанням в якому просить повернути клопотання прокурору, мотивуючи тим що воно подано не уповноваженою на те особою. Також надала письмові заперечення у яких вважає, що клопотання є безпідставним та необґрунтованим, оскільки обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді, яка ґрунтувалась на Акті перевірки, висновки якого були спростовані судами трьох інстанцій, а складені на підставі нього ППР визнані протиправними та скасовані, є незаконними, вважає, що вилучені в ході обшуку речі та документи є недопустимими у відповідності до ст. 87 КПК України. На думку представника, накладення арешту на майно є невиправданим та надмірним тягарем для товариства. Зазначає, що твердження детектива про наявність нібито «схеми» ухилення від сплати податків, яка полягає у зниженні вартості «нерухомого майна», яке реалізується в адресу ТОВ «БУДМАРИН» не підкріплені жодними належними та допустимими доказами, а є лише припущеннями. Також зауважила, що детектив не надав будь-яких доказів того, що господарські операції з ТОВ «БУДМАРИН» призвели до фактичного ненадходження ПДВ чи податку на прибуток до бюджету, а без таких доказів вважає, що твердження про ухилення від податків є лише припущеннями самого детектива, яке не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Звернула увагу, що ТОВ «Ханбер» не вчиняло будь-якого кримінального правопорушення, не має жодного статусу в кримінальному провадженні, а тому не завдало будь-якої шкоди та не отримувало будь-якої неправомірної вигоди. Таким чином потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права ТОВ «Ханбер». З урахування чого вважає, що відсутні підстави для накладення арешту на майно товариства, оскільки у ТУ БЕБ в Одеській області відсутні підстави для продовження досудового розслідування в даному кримінальному провадженні та належні та допустимі докази для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 212 КК України.

Вислухавши прокурора та представника власника майна, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Як вбачається з матеріалів клопотання Підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000004 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

На підставі ухвали від 11.03.2025 слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, 10.04.2025 за адресою: м. Одеса, вулиця Рутківського Володимира (Інбер Віри), будинок 5 проведено обшук, у ході якого вилучено речі та документи, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, саме: договори поруки, укладені між ОСОБА_6 , ТОВ «Будмарин» та ТОВ «Ханбер» до договорів купівлі-продажу майнових прав №2.18/2021, №2.17/2021, №6.15.5/2021, №6.14.5/2021, №5.0.17/2021, №5.07.8/2021 від 30.08.2021 року, всього на 12 арк; договори поруки, укладені між ОСОБА_7 , ТОВ «Будмарин» та ТОВ «Ханбер» до договорів купівлі-продажу майнових прав №5.12.4/2021, №2.19/2021, №5.11.7/2021 від 30.08.2021 року, всього на 6 арк; договори поруки, укладені між ОСОБА_7 , ТОВ «Будмарин» та ТОВ «Ханбер» до договорів купівлі-продажу майнових прав №5.19.1/2021, №5.19.5/2021 від 30.08.2021 року, всього на 4 арк; копії реєстраційних документів щодо житлових приміщень за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 6, корп. 1 з додатками, всього на 48 арк.

11.04.2024 детективом у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Щодо аргументу сторони захисту про неналежний суб`єкт звернення із клопотанням, слідчий суддя зазначає, що частина 2 у зв`язку з частиною 1 статті 64-2 КПК є нормою дефініцією, яка визначає одного з учасників кримінального провадження. Її завданням не є встановлення диференційованого порядку звернення із клопотанням про арешт майна в порівнянні з приписом частини 1 статті 171 КПК, за яким з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

В даному випадку клопотання детектива було погоджено прокурором, тобто прокурорський нагляд за змістом цього клопотання було здійснено. Керуючись формальною логікою сторони захисту, слідчий суддя мав би виходити з того, що ТОВ «Ханбер» не набув правового статусу (прав) третьої особи (оскільки звернувся не прокурор, а слідчий за його погодження) і не допустити його представників до провадження. У такому випадку їх аргументи взагалі не були б почуті слідчим суддею.

Тому помилковими є доводи представника ОСОБА_4 відносно того, що з даним клопотанням звернулась не уповноважена особа, оскільки суб`єкт звернення із клопотанням про арешт майна третьої особи, яким з огляду на приписи частини 2 статті 64-2 КПК має бути прокурор, а не слідчий.

Що стосується самого клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, з огляду на наступні обставини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення вимог кримінального процесуального закону, щодо вмотивованості та обґрунтованості, органом досудового розслідування в клопотанні не було наведено яке доказове значення в рамках даного кримінального провадження мають вилучені документи, що вони можуть підтвердити чи спростувати.

Так у своєму клопотанні (а.с. 5) сторона обвинувачення зазначає, що в ході обшуку отримано відомості, які дають підстави вважати, що ТОВ «Ханбер», окрім зазначених вище обставин ухилення від сплати податків при будівництві жилих комплексів, використовує схему ухилення від сплати податків, яка полягає у заниженні вартості нерухомого майна, яке реалізується в адресу пов`язаних підприємств зокрема в адресу ТОВ «Будмарин».

Разом з тим до клопотання не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказані вище твердження. Крім того до клопотання не долучено навіть протоколу огляду документів.

Прокурор у судовому засіданні, як на підставу для накладення арешту зазначає необхідність проведення експертиз, однак до матеріалів клопотання не додано жодної постанови про їх призначення, а також не зазначено з приводу чого планується проведення експертиз.

На думку слідчого судді у органу досудового розслідування було достатньо часу для огляду вилученого майна, та відповідно призначення всіх необхідних в рамках цього провадження експертиз.

Більш того, прокурором належним чином не зазначено перелік і вид майна, що належить арештувати, оскільки його перелік не містить в повній мірі їх ідентифікаційні ознаки, не зрозуміло про які документи йде мова у клопотанні, (зокрема копії реєстраційних документів щодо житлових приміщень за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 6, корп. 1 з додатками, всього на 48 арк ), не зазначено повного опису їх вмісту, назви/реквізитів, з ким укладені, їх датування, предмет, ким складені та видані, тощо, що може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням.

Не припустимим на переконання слідчого судді також є зазначення загальної всеохоплюючої назви документа, адже при виявленні та вилученні документів має бути встановлений повний перелік, із чітким їх описом для можливості їх ідентифікації та унеможливлення можливої подальшої втрати або спотворення.

На думку слідчого судді, без ідентифікації хоч одного вилученого предмету, в клопотанні про накладення арешту на майно та в ухвалі суду про накладення арешту, в подальшому існує великий ризик визнання цих доказів недопустимими, що в свою чергу не буде слугувати досягненню мети досудового розслідування.

Слідчий суддя звертає увагу, що заперечуючи проти задоволення клопотання стороною захисту надано:

- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 року (справа № 420/32015/23)? залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.12.2024, яким: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форма «П» № 28200/15-32-07-02 від 02.11.2023 року Головного Управління ДПС в Одеській області; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форма «Р» № 28199/15-32-07-02 від 02.11.2023 року Головного Управління ДПС в Одеській області;

- довідку ТОВ «Ханбер» про відображення в бухгалтерському обліку ТОВ «Ханбер» господарських операцій по відносинах між ТОВ «Ханбер» та ТОВ «Будмарин» від 12.05.2025;

- наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 24.01.2024 № 2-ОС.

На переконання слідчого судді, з метою повного об`єктивного розслідування кримінального провадження, органу досудового розслідування необхідно надати належну оцінку вказаним документам, оскільки наразі слідчому судді не зрозуміло яке доказове значення в рамках даного кримінального провадження мають виявлені та вилучені документи, та які сліди кримінального правопорушення можуть мітити на собі, про які зазначається у клопотанні.

Таким чином орган досудового розслідування належним чином не обґрунтував підстави та мотиви накладення арешту на вилученні документи, оскільки у клопотанні фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин кримінального провадження, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості встановлення важливих обставин в кримінальному провадженні, однак при цьому не мотивує необхідності накладення арешту на майно.

Тому постанову про визнання речових доказів та саме клопотання слідчий суддя розцінює як формальні без належного обґрунтування мети та підстави вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, як арешту майна.

Необґрунтоване накладення арешту майна може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити законні права власників та володільців майна.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання сторони обвинувачення не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності обґрунтування підстав для арешту вилучених грошових коштів та підтвердження належності їх підозрюваному.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Слід зазначити, що положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-172, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000004 від 31.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1