Справа № 742/1180/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/188/25
Категорія - щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР . Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

17 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника заявника ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із адвокатом з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених осіб Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав на те, що викладені в заяві ОСОБА_6 обставини були ретельно перевірені, відомостей, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення встановлено не було, а відтак у службових осіб Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області відсутні були підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі представник заявника адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, як такий, що не був ним пропущений, за результатами апеляційного розгляду ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його скаргу, подану в інтересах ОСОБА_6 , зобов`язавши компетентних осіб Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які викладені у заві ОСОБА_6 від 03 січня 2025 року.

Аргументує тим, що у даному випадку уповноважена особа Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області була зобов`язана внести відомості за заявою ОСОБА_6 від 03 січня 2025 року про кримінальне правопорушення до ЄРДР, та провести необхідні першочергові слідчі дії.Невиконання цих зобов`язань являється бездіяльністю, і саме факт такої бездіяльності повинен бути розглянутий слідчим суддею, що не було зроблено в даному провадженні.

Під час розгляду скарги слідчий суддя перебрав на себе повноваження органу досудового розслідування, вдався до перевірки відомостей,які зазначені в заяві ОСОБА_6 від 03 січня 2025 року, на відповідність диспозиції відповідної статті особливої частини КК України, хоча не мав на це законних повноважень.

Аналіз форми та змісту заяви ОСОБА_6 від 03 січня 2025 року дає підстави стверджувати, що звернення адресоване особі, уповноваженій на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, містить викладення обставин, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, а також містить посилання на правову кваліфікацію цього кримінального правопорушення.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що у своїй заяві ОСОБА_6 вказав усі складові, які утворюють склад злочину, що дає підстави стверджувати про те, що подана ним заява є заявою про кримінальне правопорушення, подання якої передбачає необхідність вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України, у строк, передбачений цією нормою закону, тобто внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом 24 годин після подачі цього повідомлення, а не внесення таких відомостей вказує на допущену органом досудового розслідування бездіяльність, яка може бути оскаржена в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Вважає, що слідчий суддя зобов`язаний був застосувати зазначену вище норму процесуального права та ухвалити судове рішення про зобов`язання компетентних осіб Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 за в. №210 від 03 січня 2025 року.

Під час судового розгляду його скарги слідчим суддею не було дотримано принципів об`єктивності, повноти та неупередженості судового розгляду. Зокрема, слідчим суддею не було надано оцінки документам, які заявник надав на підтвердження права власності на речі, якими відкрито заволодів ОСОБА_8 .

Крім того, під час розгляду його скарги в судовому засіданні був присутній слідчий ОСОБА_9 , який пояснив, що жодних процесуальних дій, які слідчий, в рамках перевірки заяви ОСОБА_6 він не проводив, на місце вчинення кримінального правопорушення не виїжджав, пояснення від учасників не відбирав, процесуальних документів не складав. Також, слідчий не зміг відповісти з яких причин він приймав участь в судовому засіданні, адже відмова у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР приймалася начальником Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 та оформлена листом за його підписом.

Вказаній обставині слідчий суддя також не надав жодної оцінки, у мотивувальній частині ухвали про це не вказав, тим самим підтвердив сумніви апелянта щодо об`єктивності, повноти та неупередженості судового розгляду.

З огляду на мотивувальну частину оскаржуваної ухвали, слідчим суддею взагалі не було досліджено обставини, які викладені у змісті скарги на бездіяльність органу досудового розслідування та самій заяві ОСОБА_6 від 03 січня 2025 року, у зв`язку з чим апелянт вважає, що розгляд скарги був проведений без об`єктивного з`ясування обставин справи, поверхнево, чим порушено права ОСОБА_6 на справедливий суд.

Заслухавши доповідача, представника заявника, який підтримав доводи апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді вважав необґрунтованою та незаконною, просив її скасувати та зобов`язати уповноважених осіб відділу поліції внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_6 від 03 січня 2025 року, за обставинами відкритого заволодіння його майном, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу представника заявника залишити без задоволення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом офісу Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, як помилково вважає апелянт, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою/особами такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти і зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як помилкового вважає апелянт.

З матеріалів справи убачається, що 03 січня 2025 року ОСОБА_6 звернувся з двома заявами на ім`я начальника Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, в яких вказав, що 03 січня 2025 року о 16 год. 30 хв. його брат з двома невідомими йому чоловіками відкрито заволоділи належними його батьку речами (столом декоративним, вішаком, баром-глобусом, кріслом та іншими речами), що знаходилися за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що викрадені речі були завантажені до мікроавтобуса, д.н.з. НОМЕР_1 , та вивезені в невідомому напрямку. Просив відкрити кримінальне провадження за фактом відкритого викрадення речей. При цьому зауважив, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року було накладено заборону на відчуження рухомого й нерухомого спірного майна за вказаною адресою.

Заява ОСОБА_6 була прийнята уповноваженою особою Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області та зареєстрована за вх. №210.

У своїх поясненнях ОСОБА_6 підтвердив обставини, викладені у заявах про вчинення кримінального правопорушення. На підтвердження того, що речі з будинку належать саме йому ОСОБА_6 надав товарний чек та видаткову накладну, за якою ним були придбані: декоративний бар-глобус, вішак дерев`яний окремо стоячий та крісло для керівника офісне чорне на колесах, а також інші речі. Все було придбане 18 квітня 2013 року та визначене місце доставки АДРЕСА_1 . Тобто з 2013 року вказані речі перебували у володінні батька заявника ОСОБА_11 .

В ході перевірки за заявою ОСОБА_6 було встановлено, що 27 вересня 2023 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на випадок своєї смерті зробив розпорядження на належне йому на праві власності нерухоме майно у вигляді: нежитлової будівлі (магазин-бар), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,2635га, з кадастровим номером :01:002:0107, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, місце розташування за адресою: АДРЕСА_1 , яким заповів сину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 звернулись: ОСОБА_8 - заява від 29 грудня 2023 року, та ОСОБА_6 - заява від 23 лютого 2024 року.

29 грудня 2023 року нотаріусом заведено спадкову справу №71807205 після смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У травні 2024 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним (цивільна справа №742/2768/24).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року за заявою представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 були вжиті заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження 1/2 частки нежитлової будівлі (магазину-бару), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 512,3 кв.м., яка на праві спільної сумісної власності подружжя належить ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29 липня 2024 року приватним нотаріусом ОСОБА_13 .

Разом з тим, 29 грудня 2023 року ОСОБА_12 подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини та від обов`язкової частки у спадщині.

Фактично, ухвалою суду від 30 серпня 2024 року було накладену заборону виключно на частину нерухомого майна у вигляді частки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 . Заборона на відчуження іншого нерухомого або рухомого майна, як про це у своїй заяві від 03 січня 2025 року вказав ОСОБА_6 , судовим рішенням не накладалась.

04 лютого 2025 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним було відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2025 року без змін.

За результатами проведеної органом досудового розслідування перевірки було встановлено, що в заяві від 03 січня 2025 року, йде мова про наявність цивільно-правового спору щодо встановлення спадкоємця майна та речей, що на праві власності належали ОСОБА_11 .

Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» розгляд цивільно-правових відносин не належить до повноважень поліції, а вирішується за обопільною згодою сторін або зверненням однією зі сторін до суду.

З матеріалів убачається, що саме в цивільно-правовому порядку й вирішувався спір ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо визначення спадкоємця ОСОБА_11 . За результатами судового розгляду заповіт ОСОБА_11 , яким він заповів будівлю та земельну ділянку по АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_8 був визнаний законним.

Таким чином, службовими особами Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області були повністю виконані положення ч. 4 ст. 214 КПК України заяви ОСОБА_6 були прийняті, зареєстровані, за ними проведено ретельну та належну перевірку, а заявнику за результатами її проведення надано обґрунтовану та вмотивовану відповідь.

Як слідує зі змісту положень ст. 214 КПК України, саме слідчий, дізнавач або прокурор наділені повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть бути внесені всі без винятку повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, як безпідставно вважає представник заявника, адже ці відомості мають бути перевірені слідчим, дізнавачем або прокурором, щоб гарантувати кожній особі захист від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторони, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Той факт, що у своїх заявах ОСОБА_6 звинуватив свого брата у відкритому викраденні речей, які належали його батькові, а в подальшому намагався довести, що ці речі належать йому, як особі на ім`я якої виписана видаткова накладна (фактично він був покупцем), але в подальшому речі з 2013 року зберігалися та використовувалися ОСОБА_11 в належному йому приміщенні по АДРЕСА_1 , яке й викликало цивільно-правовий спір між братами, не є безумовним підтвердженням факту вчинення кримінального правопорушення, як безпідставно намагається довести представник заявника.

Колегія суддів наголошу, що кожне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення має бути обґрунтованим та підтвердженим тими доказами, які достатні на етапі вирішення питання про наявність чи відсутність ознак можливого вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке у подальшому можуть бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Без дотримання цих вимог будуть порушені права громадян, які будуть беззахисними перед безпідставними та непідтвердженими звинуваченнями.

Під час судового розгляду слідчий суддя перевірив наведені ОСОБА_6 та його представником фактичні обставини, які вони вважають кримінально карними діями ОСОБА_8 , про що надав обґрунтовану відповідь, як того і вимагають положення кримінального процесуального законодавства в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. За межі наданих йому повноважень, як помилково вважає апелянт, слідчий суддя не виходив.

Той факт, що слідчим суддею в судове засідання був запрошений слідчий, який надав матеріали проведеної за заявою ОСОБА_6 перевірки та пояснив, що ОСОБА_8 надав підтверджуючі документи на майно щодо якого на той час вирішувався спадковий спір, не вказує на упередженість слідчого судді, як про це безпідставно та необґрунтовано вказує апелянт, а лише вказує на те, що слідчий суддя детально та об`єктивно підійшов до вирішення порушених у скарзі адвоката ОСОБА_7 питань, вжив всіх заходів для об`єктивного судового розгляду з метою ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, адже при зверненні зі скаргою скаржником матеріали перевірки надані не були, що унеможливлювало об`єктивний розгляд.

Проаналізувавши викладені заявником та його представником обставини, які на їх думку свідчать про вчинення кримінального правопорушення, мотиви органу досудового розслідування при відмові у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, доводи слідчого судді на спростування доводів адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що твердження ОСОБА_6 та його представника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заявах про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій будь-якої особи за будь-якою зі статей Кримінального кодексу України та навіть Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Помилковим є переконання адвоката ОСОБА_7 , що заявник наділений безмежними правами на звернення з будь-якою заявою, вказавши, що визначена ним особа (особи) вчинила(ли) кримінальне правопорушення і ці відомості беззастережно мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноважених осіб Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16