Справа № 201/8115/25
Провадження № 1-кп/201/1070/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000774 від 31.05.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше багаторазово судимий, востаннє:

-15.06.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на строк до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частина покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2015 року, остаточний строк 5 років 3 місяці позбавлення волі;

-12.11.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. 2 КК України строком до 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднано невідбута частина покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2015 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці; 04.10.2022 умовно-достроково звільнений на невідбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 21 день,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

На підставі указу Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в останнє Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 № 235/2025 , строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року продовжено строком на 90 діб.

ОСОБА_3 , будучи раніше багаторазово судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив новий корисливий злочин, за наступних обставин

ОСОБА_3 30.05.2025 приблизно об 17 годині 43 хвилини, перебуваючи у торговому залі магазина «EVA-33» (ТОВ «РУШ», ЄРДПОУ 32007740) за адресою: м.Дніпро, пр. Героїв, буд. № 11, побачив на торгівельному стелажі доглядовий засіб за волоссям, а саме «Head & Shoulders» шампунь та бальзам ополіскувач проти лупи 2 в 1, об`ємом 625 мл. вартістю 366,90 грн. за одиницю, які належать ТОВ «РУШ», після чого у ОСОБА_3 раптово виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , знаходячись у вказаний час та у вказаному місці, діючи повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, взяв правою рукою зі стелажу товар - «Head & Shoulders» шампунь та бальзам ополіскувач проти лупи 2 в 1, об`ємом 625 мл. вартістю 366,90 грн. за одиницю, та, попередньо знявши з упаковки антікрадіжну магнітну наліпку, поклав вказаний товар до рюкзаку чорного кольору, який утримував при собі.

Однак дії ОСОБА_3 були помічені керівником магазину «Єва-33» ОСОБА_5 , яка намагалась перешкодити протиправним діям останнього. При цьому ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що його дії перестали бути таємними та стали відкритими, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ігноруючи законні вимоги ОСОБА_5 про те, щоб зупинитися та повернути викрадене майно або оплатити його, намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном та завершити свої дії, які стали відкритими, проте не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, які не залежали від його волі: на виході з магазину, будучі зупиненим працівниками магазину, з метою уникнути затримання, збігаючи, залишив свій рюкзак з викраденим товаром.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

3.Позиція представника потерпілого

Представник потерпілого ТОВ «РУШ» ОСОБА_6 надав до суду заяву, в якій просив розглянути кримінальне провадження без його участі, покарання призначити на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд не може прийняти щире каяття за обставину, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому, виходячи з наступного.

За усталеною практикою Верховного Суду щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Проте, крім визнання негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намагання обвинуваченого відшкодувати завдані злочином збитки і бажання виправити наслідки вчиненого судом не встановлено.

Крім того, ОСОБА_3 багаторазово засуджений за злочини проти власності, що свідчить саме про стійку направленість його умислу на вчинення корисливих злочинів, схильність до злочинної діяльності, вперте небажання ставати на шлях виправлення, бути корисним для суспільства.

Тому обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначення покарання

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії тяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

Встановлені судом обставини даного кримінального провадження свідчать про наявність у ОСОБА_3 стійкої направленості умислу на вчинення корисливих злочинів і небажання ставати на шлях виправлення, бути корисним для суспільства, а тому призначення більш м`якого покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, - не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст. 65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

Тому відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі.

Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахування ч. 3 ст. 68 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років та 8 (вісім) місяців.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

7.Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні представником потерпілого до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, не пред`явлено.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

03.06.2025 слідчим суддею Соборного районного суду м. Дніпра до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту (т. 1 а.п. 113).

Тому початок строку відбуття призначеного покарання слід обчислювати з 01.07.2025 року, зарахувавши йому на підставі ч. 7 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 03.06.2025 по 30.06.2025 з розрахунку: три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема «рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження», у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили».

Суд враховує, що різниця між пунктами а) та с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що ці пункти визначають різний правовий характер, різні підстави, різні вимоги до рішення про тримання під вартою.

Пункт а) вимагає лише законного вироку суду, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання. Пункт с) вимагає розумної підозри, наявності ризиків, якомога коротшого періоду перебування під вартою невинуватої особи. Крім того, для затримання за пунктом с) передбачаються спеціальні гарантії частини 3 статті 5 Конвенції. Також гарантії частини 4 статті 5 Конвенції мають дуже обмежене застосування до пункту а).

За правом багатьох країн затримання у очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою і засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. Однак відмінності між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 §1 а), в якій не зазначається про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні (правова позиція, викладена у рішенні «Monnel and Morris v. the United Kingdom», заяви № 9562/81 та 9818/82, від 02 березня 1987 року).

Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Ruslan Yakovenko v. Ukraine», заява № 5425/11, від 04 червня 2015 року).

Термін «після засудження» не можна тлумачити так, ніби він стосується лише остаточного засудження. Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6 (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Wemhoff v. Germany», заява 2122/64, від 27 червня 1968 року).

Отже, незважаючи на те, що за законодавством України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком, що набрав законної сили, з погляду статті 5 Конвенції воно буде розглядатися як таке, що підпадає під пункт а): законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Відповідно немає необхідності у будь-якому клопотанні при вирішення питання запобіжного заходу на цій стадії, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами; немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку: розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду; обмеження строку дії запобіжного заходу має на меті забезпечити можливість періодичного перегляду тримання під вартою до вироку, у разі винесення обвинувального вироку міркування, які зумовлюють необхідність періодичного перегляду, не мають значення, тому тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, в той час, як ст. 197 КПК України передбачає не строк тримання під вартою, а строк дії відповідної ухвали, після якого вона втрачає силу, а тому вирок діє протягом строку покарання, якщо не скасований. Обґрунтованість вироку не стосується законності тримання під вартою, навіть у разі його скасування, тримання під вартою на його підставі буде законним, у тому числі з погляду статті 5 Конвенції.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, отже, з метою виконання вироку та запобіганню спробам засудженого ухилитися від відбуття покарання, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, до набрання вироком законної сили його слід взяти під вартою в залі суду.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 1782,80 грн, у зв`язку із проведенням судової експертизи (т. 1 а.п. 76), які слід стягнути із обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, та з врахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

ОСОБА_3 початок строку відбуття призначеного покарання обчислювати з 01.07.2025 року, зарахувавши йому на підставі ч. 7 ст. 72 КК України до строку відбутого покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 03.06.2025 по 30.06.2025 включно з розрахунку: три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_3 взяти під варту в залі суду негайно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 1782,80 грн.

Цивільний позов не пред`явлений.

Речові докази:

- розкладний ніж з руків`ям зеленого кольору; ручку гелеву, чорного кольору; вологі серветки «ZEWA»; футляр чорного кольору в якому знаходилися окуляри «Pro Vision»; ключниця в якому знаходиться магнітний та металевий ключ з брелком; гаманець марки «Estro», в якому знаходиться: грошові кошти сумою 70 грн., банківська карта «ПУМБ», банківська карта «Abank» магазину «АТБ», банківська карта «ТАС», проїзний квиток, банківська карта на ім`я ОСОБА_3 ; парфуми у чорному переносному флаконі; окуляри в сліп-пакеті марки «Pro Vision»; ключниця в якій бирки «VIF»; ключник ФОП « ОСОБА_7 », дві бирки « ОСОБА_8 » та бирка ФОП ОСОБА_9 ; дрібні грошові кошти сумою 45 грн 10 коп., які вилучено з рюкзаку ОСОБА_3 і поміщено до спец. пакету НПУ «HYQ0080285» та передано на зберігання до камери схову ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_3 або його уповноваженому представнику, скасувавши накладений на вказані речі арешт слідчим суддею Соборного районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 по справі № 201/6963/25;

- «Head & Shoulders» шампунь та бальзам ополіскувач проти лупи 2 в 1, об`ємом 625 мл повернути уповноваженому представнику потерпілого ТОВ «РУШ», скасувавши накладений на вказані речі арешт слідчим суддею Соборного районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 по справі № 201/6963/25;

- оптичний диск - зберігати при матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 57).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1