ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/56/25
провадження № 1-кп/753/1223/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

провівши підготовче судове засідання в об`єднаному кримінальному провадженні, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берездів, Славутського району Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, який працює головою правління-генеральним директором АТ "Гідромеханізація", який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Київ, громадянки України, заміжньої, з вищою освітою, яка працює на посаді головного бухгалтера АТ "Гідромеханізація", яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України,

встановив:

Історія судового провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 06 січня 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000031 від 15.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, кожного.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 січня 2025 року матеріали кримінального провадження передані на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 07 січня 2025 року кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання, яке відкладалось неодноразово за клопотанням сторін.

Окрім цього, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від судді ОСОБА_7 передано матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000045 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, кожного, на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 .

Під час проведення підготовчого судового засідання 20 травня 2025 року були об`єднані в одне судове провадження матеріали кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000045, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, кожного, з матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000031 від 15.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.

Єдиному кримінальному провадженню присвоєно номер судової справи 753/56/25, провадження № 1-кп/753/1223/25.

Наразі в цьому кримінальному провадженні тривають підготовчі дії.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні наполягала на призначенні обвинувального акта до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, а також просила про прийняття цивільних позовів до спільного розгляду.

Сторона захисту заперечувала проти призначення обвинувального акта до судового розгляду, заявивши клопотання про його повернення прокурору, подала заяву про залишення цивільного позову без розгляду та звернулася з трьома клопотаннями про скасування арешту майна.

З приводу інших клопотань, пов`язаних із призначенням обвинувального акта до розгляду, сторони не висловились.

Щодо клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта

Доводи, наведені у клопотанні

Відповідно до змісту клопотання, на думку захисника ОСОБА_4 , обвинувальний акт складений декективом та затверджений прокурором не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Захист вказує, що в обвинувальному акті відсутні відомості про потерпілого у кримінальному провадженні, хоча диспозиція ч. 3 ст. 212 КК України передбачає матеріальні збитки як обов`язкову ознаку об`єктивної сторони злочину. Сам прокурор зазначає в акті, що потерпілих немає, водночас вказує на шкоду державним інтересам. Як вважає захисник, відсутність чіткої вказівки на потерпілого ставить під сумнів сам склад злочину. Окрім цього, захисник вважав, що відсутність потерпілого унеможливлює проведення підготовчого судового засідання та порушує права учасників. Також на думку захисту, обвинувальний акт не містить належної конкретизації фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими. Обвинувачення викладене загальними фразами, без зазначення часу та місця виникнення податкового зобов`язання, без чіткого визначення дати, з якої в АТ «Гідромеханізація» виник обов`язок сплатити податок. Захист наголошує, що обвинувачення фактично ґрунтується лише на податкових повідомленнях-рішеннях, які на час направлення обвинувального акта оскаржуються в адміністративному суді. До винесення остаточних судових рішень ці документи не можуть бути безумовною підставою для кримінального переслідування. Таким чином, самі акти перевірки не підтверджують складу злочину та не можуть бути єдиною фактичною базою для обвинувачення. Захист посилається на рішення Київського окружного адміністративного суду, якими податкові повідомлення-рішення скасовано, що, на їх переконання, підтверджує відсутність належних підстав для формулювання обвинувачення. Обвинувальний акт не містить відомостей про узгодженість чи неузгодженість податкових зобов`язань, не вказано конкретні строки та розміри обов`язкових платежів, не наведено посилань на документи, що підтверджують момент виникнення податкового боргу. Отже, захисник виснував, що це створює правову невизначеність і суперечить вимогам КПК щодо повноти викладу обвинувачення.

На підставі викладеного, на переконання сторони захисту, наведені недоліки у своїй сукупності вказують на недотримання вимог закону, що позбавляють суд можливості призначити вказаний обвинувальний акт до судового розгляду.

Позиції сторін

Ініціатор заявленого клопотання захисник ОСОБА_4 підтримав його у повному обсязі із підстав, які викладені ним.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали заявлене клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання та зазначила, що встановлення наявності чи відсутності складу правопорушення не може бути предметом підготовчого судового засідання. Стосовно посилань сторони захисту на рішення адміністративних судів про скасування податкових повідомлень-рішень, прокурор, з огляду на практику Верховного Суду вказала, що таке скасування саме по собі не може бути підставою для ухвалення виправдувального вироку, оскільки суд має оцінювати всі докази в їх сукупності. Щодо доводів про відсутність потерпілого прокурор зауважила, що ст. 212 КК України не передбачає обов`язкової наявності потерпілого. Тому, на думку прокурора, підстав для повернення обвинувального акта немає.

Мотиви суду

Передусім суд зазначить, що на його розгляді перебувають два обвинувальні акти, та ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року зазначені кримінальні провадження були об`єднані в одне провадження.

При цьому обвинувальні акти стосуються однієї і тієї ж правової кваліфікації та ґрунтуються на ідентичних фактичних обставинах, які різняться лише за періодами несплати податків.

За таких умов суд вважає за можливе надати оцінку доводам клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акта прокурору у їх сукупності, одразу стосовно двох обвинувальних актів.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України (ч. 4 ст. 110 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт у разі його невідповідності вимогам КПК України.

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначені вимогами ст. 291 КПК України. Будь-яких інших вимог до обвинувального акта норми КПК України не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер (1); анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (2); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство (3); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (3-1); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора (4); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (5); обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання (6); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (7); підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими (7-1); розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування) (8); розмір пропонованої винагороди викривачу (8-1); дату та місце його складення та затвердження (9).

Крім цього, за змістом ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Так, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що встановлено вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Таким чином, вказана норма кримінального процесуального закону вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті: фактичних обставин кримінального правопорушення (1), правової кваліфікації (за термінологією теорії кримінального процесу «формула обвинувачення») (2) та формулювання обвинувачення (3). Формула і формулювання обвинувачення (юридичне формулювання) складають правову модель кримінального правопорушення, яка вказує на кримінально-правову норму, порушення якої інкримінується обвинуваченому.

Публічне обвинувачення висувається обвинуваченому прокурором у процедурі судового розгляду шляхом оголошення останнім короткого викладу обвинувального акта (ч. 2 ст. 347 КПК України), що власне є початком судового розгляду, після чого суд роз`яснює суть обвинувачення, а також з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміло воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК України).

Разом з тим, особа набуває статусу обвинуваченого у разі передання до суду обвинувального акта стосовно неї у порядку, встановленому вимогами ст. 291 КПК України (ч. 2 ст. 42 КПК України), у якому міститься офіційна версія сторони обвинувачення, яка сформована ним за наслідком проведеного досудового розслідування про вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого КК України.

Підготовче провадження має завданням процесуальне та організаційне забезпечення судового розгляду, у зв`язку з чим суд у підготовчому судовому засіданні повинен, зокрема, встановити відповідає чи ні вимогам КПК України обвинувальний акт.

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/8135/15-к).

З огляду на викладене, підставою для повернення обвинувального акта має бути невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті, тим відомостям, які він має містити, згідно з вимогами КПК України. Адже повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджатимуть повноцінному судовому розгляду.

Як вбачається з обвинувального акта у об`єднаному кримінальному провадженні за № 0000045 та № 0000031, стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 його склав старший детектив підрозділу детективів БЕБ у м. Києві. Цього ж дня обвинувальний акт затвердила прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_3 . Ці особи зазначені в обвинувальному акті як такі, що були включені, відповідно, до групи детективів, які здійснювали досудове розслідування, та до групи прокурорів у кримінальному провадженні відповідно.

Обвинувальний акт підписаний і детективом, і прокурором, також підпис прокурора скріплений печаткою, тобто вимоги частин 1, 3 ст. 291 КПК України про те, що обвинувальний акт складає, зокрема, детектив та затверджує прокурор, та вони ж і підписують обвинувальний акт, дотримані.

Також у обвинувальному акті наведені всі передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості, які були відомі стороні обвинувачення, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження.

У обвинувальному акті окремими пунктами викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація з посиланням на положення і частини статті КК України та формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зазначені пункти обвинувального акта містять відомості, які достатньо чітко і однозначно висвітлюють позицію сторони обвинувачення щодо усіх обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень), винуватість обвинувачених у його вчиненні, а також про конкретну кримінально-правову кваліфікацію дій обвинувачених.

Додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка на той час підозрюваних та їх захисника про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, надана на ім`я прокурора, що передбачено пунктами 1, 3 ч. 4 ст. 291 КПК України.

З огляду на вказані норми КПК України та встановлені обставини, на переконання суду, обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні за своєю формою та змістом відповідає закріпленим у статті 291 КПК України вимогам.

Щодо тверджень захисника про те, що в обвинувальному акті міститься некоректний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та про відсутність у діях обвинувачених складу кримінального правопорушення

Як уже було зазначено, пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У пункті 2 постанови Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16 зазначено таке: «При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому».

При цьому суд звертає увагу, що в обвинувальному акті викладаються саме ті фактичні обставини вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, які вважає встановленим прокурор. Визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, зокрема й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо.

Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора, що узгоджується із правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 (справа № 273/1053/17, провадження № 51-8914км18).

Закріпивши можливість повернення обвинувального акта прокурору на первісному етапі судового провадження, законодавець очевидно не мав наміру створити таким чином простір для попередньої судової оцінки правильності та об`єктивності позиції сторони обвинувачення у змагальному кримінальному процесі.

Дослідження обвинувального акта під час підготовчого судового засідання спрямоване виключно на встановлення відповідності його форми і змістовного наповнення вимогам статті 291 КПК України, та відсутності в ньому положень, що суперечать одне одному, усунення яких є неможливим в процесі повноцінного судового розгляду.

Верховний Суд закріпив, що суд у підготовчому судовому засіданні не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 у справі № 753/25892/21).

Суд також зазначає, що зміст та спосіб викладення вказаних обставин мають давати можливість обвинуваченим в достатній мірі розуміти суть висунутого проти них обвинувачення, що є необхідним для підготовки позиції сторони захисту.

Про обізнаність обвинувачених із суттю обвинувачення мають свідчити не лише наявність у тексті обвинувального акта правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а фактичні обставини вчинення злочину та інші обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказане є важливою передумовою забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що здатність розуміти суть обвинувачення залежить від індивідуальних особливостей сприйняття інформації певної особи.

За наслідками ознайомлення з обвинувальним актом у кримінальному провадженні суд дійшов висновку, що він у достатній мірі інформує обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як про причину обвинувачення, так і про його характер.

Також захисник стверджував, що через відсутність окремих елементів складу кримінального правопорушення у діянні обвинувачених, обвинувальний акт слід повернути прокурору.

У цьому контексті суд зазначає, що встановлення судом відсутності в діянні обвинувачених об`єктивних та/або суб`єктивних ознак кримінального правопорушення, встановлення неналежності їх до суб`єкту вчинення злочину, є предметом судового розгляду та питання правильності кваліфікації і наявності у діях осіб складу кримінального правопорушення згідно зі ст. 368 КПК України вирішуватиметься судом при ухваленні вироку.

У разі якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, судом буде ухвалено виправдувальний вирок (ч. 1 ст. 373 КПК України).

Щодо статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні

Необґрунтованими є доводи захисту про відсутність зазначення в обвинувальному акті про потерпілого, а тому й відсутня завдана шкода.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні зокрема може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, КПК України, окрім потерпілого, якому може бути завдано шкоду, виділяє ще й державу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Отож, окрім фізичних та юридичних осіб, яким може бути завдано шкоду, які можуть перебувати в статусі потерпілого, в кримінальному провадженні виділяють ще державу, якій може бути завдано шкоду кримінальним правопорушенням.

Відтак відсутність вказівки про конкретного потерпілого в обвинувальному акті не свідчить автоматично про відсутність завданої шкоди кримінальним правопорушенням.

При цьому суд відзначає, що обвинувальному акті зазначено, що кримінальними правопорушеннями, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам у вигляді ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великому розмірі.

Отже, на цій стадії кримінального провадження суд дійшов висновку, що прокурором дотримано вимоги ст. 55 КПК України.

Всі інші обставини суд зможе дослідити під час судового розгляду та дати їм оцінку, а висновки щодо цього питання знайдуть своє відображення у мотивувальній частині вироку, яким остаточно завершиться судовий розгляд.

Щодо заяви захисника про залишення цивільного позову без руху

Захисник ОСОБА_4 у поданій заяві зазначає, що прокурор подала цивільний позов в інтересах держави, однак відповідним суб`єктом, уповноваженим захищати ці інтереси у спірних правовідносинах, є Київська міська рада та органи ДПС України. Відтак, як вважає захисник, наявність цих органів виключає право прокурора самостійно виступати позивачем. Також у заяві вказується, що прокурор не довела відсутності чи бездіяльності компетентного органу, який повинен був звернутися до суду. Захисник посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, згідно з якими прокурор має право виступати позивачем виключно за наявності підтвердженої бездіяльності органу, уповноваженого захищати інтереси держави. У цьому кримінальному провадженні таких підстав прокурором не наведено. На підставі наведеного, захисник вважав, що оскільки прокурор не довела відсутності або бездіяльності належного органу, а також не обґрунтувала підстав для звернення до суду в інтересах держави, поданий цивільний позов слід залишити без руху.

Вирішуючи подану заяву, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором (ч. 3 ст. 128 КПК України).

Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Інтереси держави є поняттям оціночним, тому прокурор у кожному окремому випадку визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту (постанова ККС ВС від 28.09.2022 у справі № 607/16590/20)

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (ч. 4 ст. 128 КПК України).

Так, в цьому кримінальному провадженні звернення прокурора із позовом в інтересах держави обґрунтовано таким:

- органом досудового розслідування здобуто докази, що свідчать про заподіяння обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальної шкоди державі. Ця шкода на момент подання цивільного позову не відшкодована;

- Київська міська рада та органи ДПС, володіючи інформацією про заподіяння шкоди, не вжили належних та дієвих заходів на поновлення прав маючи реальну можливість вжити такі заходи.

З огляду на це, прокурор стверджує, що орган досудового розслідування неналежним чином здійснює захист інтересів держави.

Оцінивши аргументи прокурора, наведені в обґрунтування звернення із позовом в інтересах держави, суд вважає їх достатніми для прийняття цивільного позову для розгляду у цьому кримінальному провадженні.

Позовна заява відповідає формальним вимогам та містить всі елементи позову.

Тому відсутні підстави залишення без руху позовної заяви.

За таких умов суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття позовних заяв прокурора до розгляду в об?єднаному кримінальному провадженні.

Водночас аргументи сторони захисту підлягають перевірці та оцінці під час судового розгляду по суті з урахуванням дослідження письмових матеріалів щодо належних підстав у прокурора для звернення з цивільним позовом.

Висновок щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду

Це кримінальне провадження із урахуванням позиції Київського апеляційного суду підсудне Дарницькому районному суду м. Києва.

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до положень статей 291, 292 КПК України.

Підстав для закриття кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України при складанні обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, які б перешкоджали призначенню цього обвинувального акта до судового розгляду судом не встановлено.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Для участі у судовому засіданні викликати сторони кримінального провадження: прокурора Київської міської прокуратури, обвинувачених та їх захисника.

Прийняти цивільні позови прокурора ОСОБА_3 до розгляду.

Щодо клопотань захисника про скасування арешту на майно

До суду захисником ОСОБА_4 подано три клопотання, аналогічні за змістом, у яких він просить скасувати арешт із грошових коштів на різних банківських рахунках АТ «Гідромеханізація».

В обґрунтування захисник вказує, що арешт, який накладений ухвалами слідчих суддів, паралізує господарську діяльність підприємства, фактично зупиняє виплату заробітної плати працівникам та перерахування податкових платежів, що створює загрозу порушення конституційних прав та принципу справедливого балансу між інтересами держави та права власності. Захисник особливо звертав увагу, що посилання органу досудового розслідування на результати адміністративних перевірок і податкових повідомлень-рішень є безпідставними, оскільки відповідні рішення вже оскаржуються в адміністративних судах, а окремі з них скасовані. Також захисник вказував, що використання аналітичних продуктів та довідок контролюючих органів, на які покликався детектив, не може вважатися належними доказами, що підтверджують склад кримінального правопорушення. При цьому арешт грошових коштів як речових доказів не відповідає вимогам КПК України, адже кошти не є предметом чи засобом вчинення кримінального правопорушення, а отже відсутні правові підстави вважати їх об`єктом можливої спеціальної конфіскації.

У зв`язку з цим захисник просить суд скасувати арешт грошових коштів, накладений ухвалами слідчих суддів.

Суд, заслухавши думку обвинувачених та їх захисника, прокурора, дослідивши клопотання та додані до них матеріали, дійшов висновку, що такі не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту суд з урахуванням наданих доказів має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Суд встановив, що в рамках кримінального провадження ухвалами слідчих суддів задоволено клопотання старшого детектика БЕБ та накладено арешт на грошові кошти АТ «Гідромеханізація». Також слідчий суддя зупинив видаткові операції по зазначених рахунках, за винятком витрат, пов`язаних із обов`язковими платежами, зокрема сплатою податків, зборів, єдиного соціального внеску, страхових внесків, а також виплатою заробітної плати, а також зобов`язав службових осіб банку зробити відмітку в ухвалі суду із зазначенням часу, дати та суми залишку коштів на арештованих рахунках, а також негайно повідомити особу, якій оголошено ухвалу, про залишок коштів.

Постановою детектива грошові кошти визнано речовими доказами.

Підставою арешту на грошові кошти став факт доведення стороною обвинувачення, що грошові кошти відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як докази події кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню.

З огляду на зміст ухвал слідчі судді врахували правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, та дійшли висновку, що застосування арешту грошових коштів є виправданим і необхідним у кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що арешт на грошові кошти накладено обґрунтовано, вказані в ухвалах підстави, мета та необхідність такого арешту відповідає положенням чинного законодавства, що захисником не спростовано.

З приводу інших доводів сторони захисту суд зазначає, що наразі триває підготовче судове засідання. При цьому посилання захисника на рішення адміністративних судів щодо скасування податкових повідомлень-рішень на цій стадії провадження не можуть бути належним та достатнім аргументом, оскільки оцінка всіх доказів здійснюватиметься судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, як вбачається зі змісту самих клопотань, грошові кошти, на які накладено арешт, визнані детективом речовими доказами у кримінальному провадженні, що зумовлює необхідність збереження їх у розпорядженні суду до вирішення справи по суті.

Також суд враховує, що накладення арешту на вказані рахунки має на меті забезпечення можливого відшкодування завданих збитків.

Таким чином, враховуючи, що арешт на грошові кошти накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, з урахуванням того, що обвинувальний акт перебуває на розгляді у суді, докази у справі судом ще не досліджувалися, суд дійшов до висновку, що потреба у подальшому застосуванні арешту не відпала, у зв`язку з чим у задоволенні клопотаннь сторони захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 174, 291, 314-316, 376, КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта, відмовити.

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про залишення цивільних позовів без руху, відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у об`єднаному кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, кожного, на 11 годину 55 хвилин 24 червня 2025 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Для участі у судовому засіданні викликати сторони кримінального провадження: прокурора Київської міської прокуратури, обвинувачених та їх захисника.

Прийняти цивільні позови прокурора ОСОБА_3 до розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1