Справа № 216/5699/25
провадження 1-кс/216/1931/25
УХВАЛА

іменем України

24 липня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області:

у складі слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши в залі судових засідань в приміщенні Центрально-Міського районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000134 від 15 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Попельня Попельнянського району Житомирської області, із вищою освітою, одруженого, на утриманні у якого неповнолітніх дітей або осіб з інвалідністю, які потребують сторонього догляду не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на теперішній час офіційно не працевлаштований (пенсіонер),.

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України, -

встановив :

До Центрально-Міського районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання, про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» із визначенням застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

1. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 15.11.2024 розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що наказом начальника Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» № 99 о/с від 02.09.2024 ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора організаційно-методичного відділу ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області».

Крім топ), досудовим розслідуванням встановлено, що в посаді начальника центру психіатричної допомоги та психопрофілактики та професійного психофізіологічного відбору ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» працює ОСОБА_8 .

Частиною 3 ст. 18 КК України передбачено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Підпунктом «г» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону віднесено голів, їх заступників, членів та секретарів позаштатних постійно діючих військово-лікарських і лікарсько-льотних комісій.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції», особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від фізичних осіб у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Таким чином, начальник центру психіатричної допомоги та психопрофілактики та професійного психофізіологічного відбору ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» ОСОБА_8 , постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а тому відповідно до ч. З ст. 18, п. 1 Примітки ст. 364 КК України є службовою особою.

У червні 2025 року Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» (далі ДУ ТМО) (Код ) змінила назву на Державна установа «Східне територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ» (Код ), при цьому фактичні назви займаних посад начальника центру психіатричної допомоги та психопрофілактики та професійного психофізіологічного відбору

ОСОБА_8 , інспектора організаційно-методичного відділу ОСОБА_4 не змінились.

Державна установа «Східне територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» (далі - ДУ Східне ТМО МВС України) є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України (далі Міністерство, МВС), що реалізує державну політику Міністерства у сфері відомчої охорони здоров`я по Дніпропетровській області.

ДУ ТМО є самостійним державним багатопрофільним закладом охорони здоров`я, який об`єднує в собі лікувально-профілактичні, санітарно-епідеміологічні та інші заклади, що забезпечує медичним обслуговуванням державних службовців МВС, поліцейських, військовослужбовців Національної гвардії України, пенсіонерів з числа осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, ветеранів органів внутрішніх справ та членів їх сімей.

ДУ ТМО у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Кабінету Міністрів України та Президента України, нормативно-правовими актами МВС та Міністерства охорони здоров`я України.

Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС від 03.04.2017 № 285 визначено порядок проведення лікарської, військово-лікарської та лікарсько-льотної експертиз медичними (військово-лікарськими) комісіями (далі - М(ВЛ)К), утвореними в закладах охорони здоров`я, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - 303 МВС), та закладах охорони здоров`я, що входять до складу Національної гвардії України (далі - 303 НГУ).

Відповідно до п. 1.1 глави 1 розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення про ВЛЕ), затвердженого наказом МО України №402 від 14.08.2008, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Вимогами п. 2.1. глави 2 розділу І Положення про ВЛЕ визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Згідно п. п. 2.5.1, 2.5.2, 2.6.1, 2.6.2 глави 2 розділу І Положення про ВЛЕ, до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема, госпітальні та гарнізонні.

Госпітальні ВЛК створюються при ВМКЦ, медичних (лікувально-діагностичних) центрах, у тому числі розвідувального органу Міністерства оборони України, закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.

За потреби при закладах охорони здоров`я (установах) може бути створено декілька позаштатних постійно діючих госпітальних ВЛК, у тому числі за клінічними профілями.

Гарнізонна ВЛК створюється при поліклініках, поліклінічних відділеннях (усіх найменувань) закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України.

Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (у гарнізонних, госпітальних ВЛК, ВЛК ТЦК та СП не менше ніж три лікарі, в інших ВЛК і ЛЛК - терапевта, хірурга, невропатолога, офтальмолога, стоматолога, оториноларинголога, психіатра) і секретаря з числа фахівців з медичною освітою. До складу ВЖ (ЛЖ) можуть призначатися лікарі інших спеціальностей.

Згідно п. 2.1. глави І розділу 2 Положення про ВЛЕ, члени ВЛК діють на принципах верховенства права, законності, поваги та дотримання прав людини і громадянина, доброчесності, колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань, об`єктивності, неупередженості та обґрунтованості прийнятих рішень, висновків і пропозицій.

Доброчесність є одним з визначальних принципів військовослужбовців, державних службовців, працівників, які є членами ВЛК. їх діяльність спрямована на забезпечення національних інтересів України під час виконання завдань та функцій держави, сприяння та реалізації прав та законних інтересів людини і громадянина, підтримання позитивного іміджу держави та Збройних Сил України.

До доброчесної поведінки відноситься: пріоритет службових інтересів, компетентність, прозорість, нерозголошення конфіденційної інформації (конфіденційність), коректність та ввічливість.

Пріоритет службових інтересів - передбачає виявлення абсолютної відданості державним інтересам країни, свідоме підпорядкування власних інтересів суспільним вимогам та державним пріоритетам, обов`язок старанно діяти виключно в інтересах служби (роботи).

Неупередженість - члени ВЛК мають діяти неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-якого громадянина або групи громадян, незалежно від своїх політичних, ідеологічних, релігійних та інших особистих поглядів чи переконань, зокрема: ніколи не вдаватися до несправедливої дискримінації, виявляючи особливу прихильність чи віддаючи перевагу будь-кому; однаково рівно відноситись до усіх громадян, не допускати, щоб особиста упередженість або тиск збоку могли позначитися на об`єктивності зроблених оцінок і прийнятих рішень.

Компетентність - включає сумлінне, своєчасне та результативне виконання службових обов`язків, наказів і розпоряджень керівництва, постійне підвищення професійної кваліфікації, досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, приблизно в першій декаді березня 2025 року, у робочий час з 09 год до 18 год, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_9 перебуваючи неподалік від Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Полігонна, 16, зустрівся з раніше знайомим по службі працівником вказаної установи ОСОБА_4 , та повідомив, що його співслужбовець ОСОБА_10 має захворювання отримані під час проходження військової служби, а також неодноразово звертався до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» для проходження М(ВЛ)К, однак з певних причин, членами комісії, не було проведено об`єктивного обстеження його захворювання.

Тоді ж, в тому самому місці та час, у ОСОБА_4 виник умисел направлений на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 , з метою власного протиправного збагачення, за здійснення в інтересах ОСОБА_10 впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на членів М(ВЛ)К та інших службових осіб Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» щодо проходження ОСОБА_10 та визнання останнього не придатним до військової служби.

Надалі, ОСОБА_11 під час особистої зустрічі із ОСОБА_4 передав останньому копії медичних документів відносно ОСОБА_10 .

11.03.2025 ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на вимагання та отримання неправомірної вигоди, не будучи членом М(ВЛ)К, та не маючи повноважень такого члена, з метою здійснення адміністративного впливу на членів М(ВЛ)К для прийняття ними заздалегідь обумовленого рішення, вирішив звернутися в якості фахівця з психіатричної допомоги до ОСОБА_8 , з метою фахового вивчення наявних медичних документів ОСОБА_10 та подальшої участі у прийнятті рішення щодо визнання останнього непридатним до військової служби.

Далі, ОСОБА_4 , 14.03.2025 приблизно о 12 год спілкуючись з начальником центру психіатричної допомоги та психопрофілактики та професійного психофізіологічного відбору Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» ОСОБА_8 у своєму службовому кабінеті, що знаходиться у адміністративній будівлі за адресою: м. Дніпро, вул. Полігонна, 16, передав останній медичні документи ОСОБА_10 для проведення аналізу та надання фахової оцінки щодо наявності психіатричного захворювання, яке може стати підставою для визнання ОСОБА_10 непридатним до проходження військової служби.

14.03.2025 приблизно о 13 год ОСОБА_8 під час особистої зустрічі з ОСОБА_4 повідомила, що наявні документи підтверджують вади психічного стану (здоров`я) та з метою підтвердження діагнозу необхідно ОСОБА_10 , під час проходження М(ВЛ)К, направити на обстеження до профільної медичної установи з надання психіатричної допомоги для підтвердження наявного діагнозу, що стане підставою для прийняття рішення про визнання ОСОБА_10 непридатним до проходження військової служби.

Далі, приблизно наприкінці квітня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 НГУ направлено військовослужбовця ОСОБА_10 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» для проходження М(ВЛ)К у зв`язку із загостренням стану здоров`я.

21.03.2025 приблизно о 14 год ОСОБА_4 діючи з єдиним прямим умислом на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, поєднуючи свої дії з вимаганням неправомірної вигоди, висловив обіцянку, ОСОБА_9 , що за надання останнім, йому ОСОБА_4 , неправомірної вигоди у сумі 4 000 доларів СІЛА (що станом на 21.03.2025 згідно курсу НБУ складало 166 160 грн.), він здійснить в інтересах ОСОБА_10 вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на членів М(ВЛ)К та інших службових осіб Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» щодо проходження ОСОБА_10 та визнання останнього не придатним до проходження військової служби.

02.05.2025 приблизно о 11 год. ОСОБА_4 в ході зустрічі з ОСОБА_9 у службовому кабінеті № 315, який знаходиться на третьому поверсі адміністративної будівлі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» за адресою: місто Дніпро, вул. Полігонна, 16, діючи з єдиним прямим умислом на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, поєднуючи свої дії з вимаганням неправомірної вигоди, на раніше висунуту вимогу отримав від ОСОБА_9 частину неправомірної вигоди у виді грошових коштів у сумі 2 500 доларів США (що станом

на 02.05.2025 згідно курсу ПБУ складало 104 000 ірн.) за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на членів М(ВЛ)К або інших посадових осіб ДУ «ТМО МВС по Дніпропетровській області» про видачу направлення ОСОБА_10 на проходження обстеження в умовах КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР», з метою подальшого визначення придатності до служби з можливістю подальшого прийняття рішення членами М(ВЛ)К про надання довідки (висновку) щодо непридатності до військової служби ОСОБА_10 за результатами проходження М(ВЛ)К в умовах Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області».

Далі, на виконання домовленостей між ОСОБА_4 та іншими службовими особами та членами М(ВЛ)К Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» начальником МЦПЛ та ППВ Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» ОСОБА_8 видано ОСОБА_10 направлення № 107 від 01.05.2025 до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР» з метою обстеження з подальшим визначенням придатності до служби.

Надалі, у період з 01.05.2025 по 17.06.2025 ОСОБА_10 проходив обстеження в умовах КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР», за результатами якого ОСОБА_10 комісійно встановлено діагноз: «розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (МВТ 27.05.2022) у вигляді помірного психоорганічного синдрому, змішаний варіант, з тривожно-деприсивним включенням, стійкою фармакорезистентною інсомнією. Р 07.08. Вказаний діагноз направлений до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» для прийняття рішення із врахуванням діагнозу.

10.07.2025 ОСОБА_10 під час проходження М(ВЛ)К надав всі медичні документи, щодо встановленого діагнозу з психіатричного захворювання, та у розділі 18 акту медичного огляду ОСОБА_10 лікарем- психіатром Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» ОСОБА_12 внесено відомості про проходження М(ВЛ)К, в ході якого встановлено діагноз: розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (МВТ 27.05.2022) у вигляді помірного-вираженого психоорганічного синдрому, змішаний варіант, з тривожно-деприсивним включенням, стійкою фармакорезистентною інсомнією. Б 07.08. Захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі ст. 146 гр.П Наказу МО України від 14.08.2008 року №402 (зі змінами) придатний.

22.07.2025 приблизно о 09 год. ОСОБА_4 в ході зустрічі з ОСОБА_9 у службовому кабінеті № 414, який знаходиться в адміністративній будівлі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» за адресою: місто Дніпро, вул. Полігонна, 16, діючи з єдиним прямим умислом на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, поєднуючи свої дії з вимаганням неправомірної вигоди на раніше висунуту вимогу отримав від ОСОБА_9 другу частину неправомірної вигоди у виді грошових коштів у сумі 1 500 доларів США (що станом на 22.07.2025 згідно курсу НБУ складало 62 729 грн. 10 коп.) за здійснення впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а саме членів М(ВЛ)К

або інших посадових осіб Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» про прийняття рішення членами М(ВЛ)К Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» про надання довідки (висновку) щодо непридатності до військової служби ОСОБА_10 за результатами проходження М(ВЛ)К в умовах Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області».

Того ж дня, головою М(ВЛ)К Державної установи «Східне територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України» ОСОБА_13 видано довідку №688-с/НГУ від 18.07.2025 відповідно до якої військовослужбовець ОСОБА_10 пройшов медичний огляд в М(ВЛ)К комісії, за результатами якого він визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, тобто ОСОБА_10 визнано обмежено придатним до військової служби.

Оскільки вказані вище дії ОСОБА_4 були охоплені єдиним умислом, направленим на вимагання та одержання від ОСОБА_10 неправомірної вигоди, такі дії не підлягають кваліфікації як повторність.

Крім того, будучи в цей період інспектором організаційно-методичного відділу Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» ОСОБА_4 міг та реально здійснював вплив на членів М(ВЛ)К та службових осіб вказаної державної установи з метою прийняття рішення членами М(В)ЛК про надання довідки (висновку) щодо непридатності до військової служби за результатами проходження М(ВЛ)К ОСОБА_10 в умовах Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області».

22.07.2025 о 15 годині 46 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

За викладених обставин, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 369-2 КК України - обіцянка здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за надання неправомірної вигоди для себе та одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 369, ч.3 ст. 368 КК України, запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На підставі вищевикладеного є достатні підстави вважати, що забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 , та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виправдовують обрання щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити, щодо можливості визначення застави та її розміру зазначив, що розмір застави визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатний забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, вважав, що застава у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб як альтернативний запобіжний захід буде достатньою та співрозмірною.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, посилався на похилий вік та необхідність доглядати за дружиною, яка через наявність низки захворювань потребує постійного догляду. Повідомив, що група інвалідності а ні йому, а ні його дружині не визначена, висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду не отримувався. Повідомив, що дата місце та час затримання у протоколі зазначені вірно, заходи фізичного або психологічного тиску до нього не застосовувались.

Захисники просили відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання. Посилались на необґрунтованість підозри, зокрема в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 як поєднаних з вимаганням неправомірної вигоди. Зазначили, що більшість долучених до клопотання доказів є неналежними. Наголошували на не доведеності ризиків, на які посилається прокурор. Вважали, що запропонований прокурором розмір застави є непосильним для підозрюваного, оскільки його єдине джерело доходу це пенсія, яка не дозволить внести заставу у такому розмирі.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З аналізу зазначених вище норм законодавства можна підсумувати, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити: (1) чи набула особа статусу підозрюваного; (2) чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні такою особою кримінального правопорушення; (3) чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України; (4) чи наявні інші обставини, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України; (5) чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження; (6) який розмір застави необхідно визначити як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід та які обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідно покласти на підозрювану, у випадку внесення застави.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до таких висновків.

3.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваної має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

22.07.2025 о 15 годині 46 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2КК України, складено і підписано 23 липня 2025р. та вручено останньому 23 липня 2025 р. о 12-40 год.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набув статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити інкримінований йому злочин. При цьому, важливо, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.03.2025; допитом свідка ОСОБА_10 від 21.03.2025; протоколом огляду грошових коштів від 02.05.2025; додатковим допитом свідка ОСОБА_10 від 24.04.2025; проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями; протоколом обшуку домоволодіння в якому мешкає ОСОБА_4 та іншими доказами в сукупності, в тому числі вилученими грошовими коштами (предмет неправомірної вигоди), медичною документацією.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення підозрюваним кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя також враховує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності встановлених фактів та обставин визначає лише ймовірну причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

3.4. Наявність ризиків

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні слідчий вказує на ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, (3) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

3.4.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_4 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду санкції ч.3 ст. 369-2 КК України передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна. При цьому, оскільки згідно примітки до статті 45 КК України вказаний злочин відноситься до корупційних кримінальних правопорушень звільнення від відбування покарання з випробуванням не може бути застосовано у разі призначення показання у вигляді позбавлення волі. Підозрюваний одружений.Дружина ОСОБА_4 має низку захворювань, однак, доказів, що остання за станом здоров`я потребує постійного стороннього доглядуслідчому судді не надано. Окрім того, як повідомлено стороною захисту в родині ОСОБА_4 є дві повнолітні доньки, що надає можливість, у разі необхідності надавати допомогу дружині підозрюваного. При цьому сам факт наявності у підозрюваного дружини та її стан здоров`я, за відсутності відомостей про необхідність здійснення постійного догляду або фінансового забезпечення виключно з боку підозрюваного не є достатнім стримуючим фактором.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дають слідчому судді підстави дійти висновку про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

3.4.2. Наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає вказаний ризик обґрунтованим з огляду на те, що на теперішній час не встановлено всіх учасників групи осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, а тому є підстави вважати, що на даний час значну частину документів які виготовлялись для визначення ступеня непридатності до військової служби військовослужбовця (свідка за провадженням), не вилучено, оскільки місцезнаходження зазначених речей та документів, які мають відношення до скоєного злочину відомо лише ОСОБА_4 , а також іншим можливим учасникам групи осіб, в тому числі на даний час не встановленим. Разом з тим, ОСОБА_4 використовуючи зв`язки, набуті ним у системі МВС України за час роботи може вдатись до знищення або спотворення вказаних документів.

3.4.3. Наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

З урахуванням того, що кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується підозрюваному пов`язане із залученням широкого кола осіб, об`єднаних з підозрюваним спільним місцем роботи та характеризується можливістю впливу на вказаних осіб, слідчий суддя вважає, що підозрюваний має реальну можливість та мотиви вчинення спроб неправомірного впливу на свідків з метою надання необхідних підозрюваному показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст.23 КПК України.

3.4.4. Наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Наявність вказаного ризику сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 може координувати діяльність та поведінку не встановлених учасників групи осіб. Отже вказане обґрунтування фактично дублює ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України тобто незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Інших доводів, не врахованих п.п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не наведено. За таких обставин, слідчий суддя визнає вказаний ризик не доведеним.

3.4.5. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 слідчий суддя вважає його не доведеним, оскільки підозрюваний раніше не судимий, стороною обвинувачення не було надано доказів інших проявів девіантної поведінки ОСОБА_4 ..

3.5. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним злочинів, передбачених ч.3 ст. 369-2 КК України, у разі визнання винуватим у вчиненні яких, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна. При цьому, таке покарання може бути призначено без можливості застосування пільгових інститутів кримінального права;

- відомості про соціальні зв`язки підозрюваного на території України, оцінка яких надана вище.

- за станом здоров`я не є особою з інвалідністю, відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я відноситься до категорії 75-89 років , що визначено старшим похилим віком;

- наявність у підозрюваного постійного доходу;

- репутацію підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався;

- майновий стан підозрюваного, у якого під час проведення обшуку та затримання було виявлено та вилучено грошові кошти у загальній сумі 35 300 доларів США;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку слідчого судді не є високим, однак і не є виключеним.

3.6. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу

На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані у цій ухвалі ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного, застосування домашнього арешту та застави, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, домашній арешт не запобігає ризикам, оскільки підозрюваний матиме доступ до засобів електронного та стільникового зв`язку за допомогою яких матиме можливість здійснення протиправного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Окрім того, кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується підозрюваному пов`язане із залученням широкого кола осіб, об`єднаних з підозрюваним спільним місцем роботи, слідчий суддя вважає, що існує ризик залучення інших осіб для тиску.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на підозрюваного обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_4 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, окрім того, жодна особа не звернулась до слідчого судді письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням особистих характеристик слідчий суддя приходить висновку, що до підозрюваного слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо похилого віку підозрюваного та наявності проблем зі здоров`ям, слідчий суддя не вважає це обставиною, що може ускладнити виконання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відсутності беззаперечних доказів неможливості перебування під вартою.

Крім того, держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Відповідно до пункту 138 рішення ЄСПЛ від 15.05.2012 року у справі «Каверзін проти України»(Kaverzin v. Ukraine), заява № 23893/03, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (див., наприклад, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України»(Ukhan v. Ukraine), заява № 30628/02, пп. 72-74, з подальшими посиланнями). Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява №3456/05, п.78, від 4 жовтня 2005 року «Алексанян проти Росії» (Aleksanyan v. Russia), заява №46468/06, п.140, від 22 грудня 2008 року, і «Євген Олексеєнко проти Росії» (Yevgeniy Alekseyenko v. Russia), заява №41833/04, п.104, від 27 січня 2011 року).

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги у тому числі з використанням з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 206 КПК України у разі порушення прав осіб, що тримаються під вартою та з метою забезпечення дотримання прав такої особи сама особа або її захисник мають право звернутися зі скаргою до слідчого судді, суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою.

При цьому, слідчим суддею не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування до підозрюваного вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;.

При цьому, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію та кількість ймовірних співучасників, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та з урахуванням часу фактичного затримання, а саме - до 19 вересня 2025 року.

3.7. Альтернативний запобіжний захід

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У судовому засіданні прокурор просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний засіб у вигляді застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного корисливого злочину, пов`язаного з корупцією. Майновий стан підозрюваного, у якого під час проведення обшуку та затримання було виявлено та вилучено грошові кошти у загальній сумі 35 300 доларів США.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, особу підозрюваного та його майновий стан, слідчий суддя вважає, що розмір застави визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатний забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, оскільки витрати підозрюваної перевищують її офіційний дохід, та вважає необхідним визначити розмір застави, що перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас внесення застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 499620 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн., на думку слідчого судді, з урахуванням майнового стану підозрюваного та обставин вчинення кримінального правопорушення, не порушує принцип пропорційності, не є явно непомірною для нього. Проте вона є значною та, на думку слідчого судді, цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, слідчий суддя вважає, що такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є розумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

При цьому, в разі внесення підозрюваним застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України - прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні, перелік яких визначає слідчий та прокурор.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім інкримінованих кримінальних правопорушень, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ним дій, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 499620 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн., а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 177, 178, 182-184, 193-197, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив :

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на 58 (п`ятдесят вісім) днів - до 19 вересня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_4 суму застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 499620 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Дніпропетровській області до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_4 - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в України;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання, реєстрації, роботи (служби);

- утримуватися від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні: ОСОБА_9 „ ОСОБА_10 , як безпосередньо так і через третіх осіб за винятком участі у процесуальних діях, в тому числі і через адвокатів..

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом до слідчого, прокурора, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку, належно повідомленого підозрюваного до слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про причини неявки підозрюваного.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання або перебування.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самим підозрюваним обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зобов`язати прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_14 про взяття під варту останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Встановити строк дії ухвали до 19 вересня 2025 року включно.

Повний текст ухвали проголошено 28 липня 2025 року о 16-45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_15