Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/864/25
Провадження №1-кп/945/513/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , в спрощеному провадженні, розглянувши обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами у кримінальному провадженні № 0000024 від 13.04.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-санітара 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат»,

обвинуваченого у вчиненні проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

Органом досудового розслідування встановлено, що на виконання Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності військових частин Збройних Сил України та інших формувань, 09.03.2023 громадянина ОСОБА_2 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.03.2023 № 15 ОСОБА_2 призначено на посаду стрільця-санітара 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 09.03.2023, тобто з моменту відправлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Виконуючи покладені на нього обов`язки по військовій службі Збройних Сил України, солдат ОСОБА_2 , згідно вимог ст. ст. 14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватися Конституції України та законів України, правил військової ввічливості, поважати честь і гідність кожної людини, бути зразком високої культури, скромності й витримки, ґрунтувати відносини з іншими військовослужбовцями на взаємній повазі, бути хоробрим і дисциплінованим, берегти військову честь, захищати свою і поважати чужу гідність, не допускати негідних дій самому і утримувати від здійснення цих дій інших військовослужбовців, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІУ, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Положеннями статей 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 68 Конституції України солдат ОСОБА_2 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_2 12.04.2025 близько 10:00 годині (більш точного часу в ході досудового розслідування не надалось можливим встановити), перебував за місцем свого постійного мешкання, а саме: АДРЕСА_2 . У той же час у тому ж місці перебувала ОСОБА_3 разом із малолітнім сином ОСОБА_2 .

Перебуваючи у вказаному місці, у вказаний час, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_2 виник раптовий злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_2 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення малолітньому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_2 , наніс малолітньому ОСОБА_2 один удар кулаком правої руки по голові у область тім`яної ділянки голови, під час того, як малолітній потерпілий перебував на руках у ОСОБА_3 .

У результаті вищезазначених дій, ОСОБА_2 спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді забою тім`яної ділянки голови, струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Ці обставини встановлені органом досудового розслідування і не оспорюються учасниками кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_2 винен у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор на підставі ч.1 ст. 302 КПК України скерував до суду обвинувальний акт, в якому міститься клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Суду були надані заява від підозрюваного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підписана у присутності захисника ОСОБА_4 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

У силу ч.2 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Частиною 1 ст. 382 КПК України унормовано, що суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому ч. 4ст. 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали й ухвалює вирок.

З огляду на викладене суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Згідно із ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як роз`яснено в п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_2 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Так, суд бере до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово до сільської ради надходили скарги на його дії, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває, є військовослужбовцем.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, передбаченою ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Згідно із ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи викладене, суд виходячи із доктрини судової дискреції, цілей та принципів права, загальних засад судочинства вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу. Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у зазначеному кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого суд не вбачає.

Керуючись статтями 369, 370- 374, 376, 381, 382 КПК України, суд,

постановив:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Миколаївської області. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_5

05.05.2025