У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/5292/22

№ 1-кп/183/1766/25

31 липня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000309 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магдебург, Німеччина, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 114-2 КК України,

встановив:

У провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 114-2 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи своє клопотання тим, що ризики передбачені ч. 1. ст. 177 КПК України, існують на цей час та не зменшились, у зв`язку з чим, на його думку, застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для їх запобігання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 проти заявленого клопотання заперечував, вважаючи його необґрунтованим, зазначив, що жодний ризик зазначений прокурором не підтверджений, зазначив, що останній має стійкі соціальні зв`язки, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, просив відмовити у задоволенні клопотання або визначити мінімальний розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів.

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку з його необґрунтованістю.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

10 червня 2022 року під час здійснення досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово було продовжено.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року продовжено ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 02 серпня 2025 року включно із збереженням визначеного раніше розміру застави у розмірі 198480 гривень

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження дії застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому суд погоджується з доводами прокурора про те, що на цей час є наявним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання, у разі винесення судом обвинувального вироку.

Окрім цього, враховуючи вимоги ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 114-2 КК України, отже суд враховує імперативний характер ч. 6 ст. 176 КПК України, що містить категоричний припис щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не передбачає будь-якої іншої альтернативи при розгляді питання щодо продовження дії запобіжного заходу.

Тому, оскільки на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, суд приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення вказаних ризиків, встановлених щодо ОСОБА_4 , під час обрання запобіжного заходу, який не зменшився і себе не вичерпав у менш обтяжливий спосіб, оскільки на даний час судове провадження триває, і не може бути завершене до спливу цього строку з об`єктивних причин, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, які інкримінується ОСОБА_4 , майнового і сімейного стану обвинуваченого, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, суд вважає за необхідне залишити раніше визначений розмір застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

При цьому суд враховує усталену практику, яка склалася при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та вважає, що з метою недопущення погіршення становища обвинуваченого, сума раніше визначеного розміру застави не може збільшуватись і повинна залишитись на раніше визначеній межі, а саме у розмірі 198480 гривень, що дорівнювало на момент визначення розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 376 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 26 вересня 2025 року включно із збереженням визначеного раніше розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 198480 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави визначеної судом, покласти на ОСОБА_4 , на період дії цього запобіжного заходу процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- прибувати за викликом прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)".

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 01 липня 2025 року о 13 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1