Справа №953/8918/24
Провадження №1-кп/534/3/25
У Х В А Л А

02 липня 2025 року м. Горішні Плавні

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , представника потерпілої сторони ОСОБА_17

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_13 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0001477 від 24.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_5 за ч.5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження №0001477 від 24.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_5 за ч.5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_13 звернувся до суду з клопотанням, в якому прохає скасувати арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.09.2023 у справі №757/40356/23-к, якою накладено арешт у кримінальному провадженні №0001477 від 24.10.2022, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: об?єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 214,2 кв. м., ОСОБА_4 належить 1/2 частка власності; об?єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 209,8 кв. м.; об?єкт житлової нерухомості - гараж з підвалом за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею:37,6 кв.м., із забороною їх відчуження, а також забороною будь-яким іншим чином розпоряджатися таким майном, у тому числі, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та інше.

Подане клопотання обґрунтовує тим, що арештовані слідчим суддею об?єкти нерухомості станом на час розгляду клопотання слідчого про арешт майна не належали на праві приватної власності ОСОБА_4 , а перебували у власності третіх осіб (добросовісних набувачів). Більш того, вказані правочини вчинені ОСОБА_4 до подій, які розслідуються у цьому провадженні. Тобто, відсутній предмет, на який слідчий просив накласти арешт, що унеможливлює застосування такої підстави для арешту майна як забезпечення конфіскації майна у разі застосування такого виду покарання. Адже за цією підставою можливо лише арештовувати майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження (ч. 5 ст. 170 КПК України). Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 відчужив вищевказані об?єкти нерухомого майна на підставі наступних правочинів, а саме: будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 31.08.2013 відчужив на користь ОСОБА_18 ; будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 26.10.2013 відчужив на користь ОСОБА_4 ; гараж з підвалом за адресою: АДРЕСА_3 , гаражне товариство №1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2013 відчужив на користь ОСОБА_19 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання свого захисника ОСОБА_13 підтримав та наполягав на його задоволенні з підстав, викладених у клопотанні.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував з підстав його безпідставності, крім того наголосив, що з клопотанням звернулася особа, яка не є власник майна.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, інших учасників кримінального провадження, розглянувши підстави для скасування арешту, які були викладені у поданому клопотанні та дослідивши письмові матеріали додані до нього, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 накладено арешт у кримінальному провадженні №0001477 від 24.10.2022, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: об?єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 214,2 кв. м., ОСОБА_4 належить 1/2 частка власності; об?єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 209,8 кв. м.; об?єкт житлової нерухомості - гараж з підвалом за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею:37,6 кв.м., із забороною їх відчуження, а також забороною будь-яким іншим чином розпоряджатися таким майном, у тому числі, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та інше.

У відповідності до ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Таким чином, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого полягає у тимчасовому позбавленні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт майна має тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку (ст.368 КПК України).

Разом із тим, згідно із ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023, підставами застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту було те, що ОСОБА_4 29.06.2023, повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому організованою групою в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також у вчиненні правочинів з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчиненого організованою групою в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що за даними Державного реєстру з речових прав на нерухоме майно підозрюваному ОСОБА_4 , належить на праві власності: об`єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 214,2 кв. м., ОСОБА_4 належить 1/2 частка власності; об?єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 209,8 кв. м.; об?єкт житлової нерухомості - гараж з підвалом за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею:37,6 кв.м., із забороною їх відчуження, а також забороною будь-яким іншим чином розпоряджатися таким майном, у тому числі, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та інше.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 29.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011 термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

За змістом ч.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За нормами ч.1 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Потреба у збереженні арешту майна цілком доведена органом досудового розслідування, а тому, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для збереження арешту майна.

Водночас, заявником не доведено необґрунтованість подальшого застосування арешту майна. Так, обставини, на які посилається представник заявника не знайшли своє підтвердження, оскільки недоведені достатніми належними та допустимими доказами, які б не піддавались сумніву.

Окрім того, накладення арешту на майно не припиняє права власності особи та інших майнових прав, а лише тимчасово обмежує їх.

Надані до клопотання документи на підтвердження належності арештованого майна іншим особам не можуть бути враховані, оскільки клопотання подано в інтересах ОСОБА_4 , який не є його власником.

З огляду на викладене, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.170-174, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_13 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено в залі судового засідання о 14 год 10 хв 07 липня 2025 року у приміщенні Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області.