Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/409/25

Номер провадження: 1-кп/511/177/25

30.04.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому по кримінальному провадженню №0000037, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Республіка Молдова, громадянина Російської Федерації, не працюючого, одруженого, з середньою освітою, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого: 22.11.2023 Роздільнянським районним судом за ч.2 ст. 332 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, звільненого 25.04.2024 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. .332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2025 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Роздільнянської окружної прокуратурі надійшов з обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000037, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.01.2025 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на підозрюваного обов`язків.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.03.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, строк якого спливає 08.05.2025 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені судом при обранні запобіжного заходу на даний час не відпали та не зменшилися.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора, просила відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вважає, що прокурором в повній мірі недоведено ризики на які він посилається. Важає, що ОСОБА_4 , має міцні соціальні зв`язки а саме ОСОБА_4 , є одруженим, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, і хоча не має зареєстрованого житла у Роздільнянському районі Одеської області, проте його родина наразі винаймає житло (оренда) на території Роздільнянського району Одеської області, а тому просила залишити як альтернативний запобіжний захід у виді застави однак, для можливості його реалізація, посилаючись на матеріальну неспроможність обвинуваченого, просила такий вид застави зменшити.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора належить задовольнити.

Висновок суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Рішення «ЄСПЧЛ» «Марінчук та інші проти України» - п.3 ст.5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Безперервне тримання від вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистості.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, суд має встановити в першу чергу існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Наразі стороною обвинувачення доведено, а стороною захисту не спростовано наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Ризиком можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, є те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років), дає підстави вважати, що останній може переховуватись від суду, що свідчить про те, що останній, не зможе своєчасно з`являтись до суду, що може призвести до невиправданого затягування судового розгляду, окрім того обвинувачений є громадянином іншої держави, що надає йому можливості безперешкодного перетину державного кордону;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню, оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні. Разом з тим, з метою укриття своєї злочинної діяльності може впливати на зазначених осіб, важаючи на те, що згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. А тому, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , даний ризик є цілком реальним;

- п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, виражається в тому, що кримінальне правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_4 вчинювалось у тому числі із невстановленими досудовим розслідуванням на даний час колом осіб, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності, а також повідомити форми і методи роботи правоохоронних органів України, що стали йому відомі у зв`язку із набуттям статусу підозрюваного.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, зважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, вчинив злочин у сфері недоторканності державних кордонів, отже є підстави вважати, що обвинувачений є достатньо рішучий для вчинення й інших кримінальних правопорушень.

Так суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 обвинувачується в тяжкому злочині за яким законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років та враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може вдатись до втечі, оскільки є громадянином іншої держави, і це надає йому можливості безперешкодного перетину державного кордону.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ОСОБА_4 може чинити вплив на свідків по даному кримінальному провадженню, оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні.

На теперішній час свідки не допитані судом, оскільки триває дослідження письмових доказів та додатків до них у виді відеозаписів слідчих дій.

Ризики, встановленні судом при обранні запобіжного заходу не відпали та не зменшилися, обвинувачений показань на даній стадії розгляду кримінального провадження не надає, наполягає на допиті свідків, після чого дасть показання, що позбавляє суд можливості перевірити його версію подій.

При цьому суд наголошує, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Суд враховує, що згідно ч.1 ст.176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, альтернативний запобіжний захід у виді застави ОСОБА_4 обраний, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання обвинуваченим обов`язків.

На даний час судом не встановлено підстав для зменшення визначеного розміру застави, а тому залишає поза увагою доводи сторони захисту.

На підставі викладеного, зважаючи на характер, тяжкість і конкретні обставини кримінального правопорушення, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст.ст.177-178 КПК України, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому задовольнити.

Продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, у виді тримання під вартою в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" на строк 60 (шістдесят) днів - до 28.06.2025 року включно.

Розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240,00 гривень та обв`язки, визначені ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.03.2025 року - залишити незмінними.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст виготовлений, проголошений та підписаний 01 травня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1