Справа № 465/20/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/342/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна.

Його ж, ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено покарання за цим вироком шляхом поглинання менш суворого більш суворим у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Остаточне покарання за цим вироком визначено ОСОБА_7 з урахуванням покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року, на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання у вигляді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001139 від 25 грудня 2024 року у вигляді тримання під вартою, залишено без змін.

Строк відбування покарання за цим вироком рахувати з часу затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України тобто з 24 (двадцять четвертого) грудня 2024 року.

Згідно з вироком, Так, він, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в порушення вимог чинного законодавства України, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, при невстановлених слідством обставинах та способі, але не пізніше 24.12.2024р., придбав та зберігав з метою збуту наркотичні засоби обіг яких обмежено, а саме канабіс.

В подальшому, 24.12.2024, близько 22 години 50 хвилин, ОСОБА_7 , зберігаючи при собі з метою збуту, в належному йому рюкзаку: 84 (вісімдесят чотири) зіп - пакети із вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору; 1 (один) зіп - пакет в якому знаходились два згортки із вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, які відносяться до наркотичного засобу та рослин обіг якої обмежено - канабіс, загальною масою - 77,46 грама; 44 сигарети із вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, які відносяться до наркотичного засобу та рослин обіг якої обмежено - канабіс, загальною масою - 20,52 грама, а також зберігав у речовому ящику (бардачку) транспортного засобу марки ВАЗ 21053 НТ державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у користуванні в нього, ОСОБА_7 - 1 (один) зіп - пакет із вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, яка відноситься до наркотичного засобу та рослин обіг якої обмежено - канабіс, загальною масою - 0,27 грама, був зупинений працівниками поліції у м. Львові по вул. Степана Бандери в районі будинку № 37 де в ході огляду місця події в нього, ОСОБА_7 було вилучено вищевказані наркотичні засоби.

Крім цього, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 24.12.2024 року, маючи умисел на незаконне зберігання наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог чинного законодавства України, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, придбав три металеві пристрої для куріння, за допомогою яких вживав наркотичні засоби канабіс та зберігав їх в транспортному засобі марки ВАЗ 21053 НТ державний номерний знак НОМЕР_2 , яким володів на праві користування.

Під час керування вказаним автомобілем, ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції у м. Львові по вул. Степана Бандери в районі будинку № 37 де в ході огляду автомобіля під час огляду місця події, крім зазначеного вище, вилучено три металеві пристрої для куріння у яких на внутрішніх поверхнях виявлено нашарування речовини темно - коричневого кольору, яка згідно висновку експерта відносяться до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено - екстракт канабісу, загальною масою 1,5592 грама.

Ці дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування, прокурором процесуальним керівником та прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні кваліфіковані як незаконне придбання , зберігання з метою збуту наркотичних засобів, вчинених особою яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст. 309 та 310 КК України, тобто як злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, а також як незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту вчиненому протягом року після засудження за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 309 КК України призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі статей 71, 72 КК України до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року та визначити остаточне покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що призначаючи покарання за цим вироком суд, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, визначив покарання за ч. 2 ст. 309 КК України та ч. 2 ст. 307 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Втім, виходячи з вимог ст. 70 КК України, якщо злочин (злочини), за який засуджено особу, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів). У цьому випадку суд повинен був призначити покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень). Надалі, суд, призначаючи остаточне покарання за цим вироком, з урахуванням покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді пробаційного нагляду терміном 1 рік 2 місяці, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання визначив остаточне покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому суд, призначаючи остаточне покарання, не врахував норми статті 72 КК України та не перевів покарання у виді пробаційного нагляду за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року у позбавлення волі. Тим самим суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 у вирішенні апеляційної скарги поклались на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінальних правопорушень під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінальних правопорушень ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, а саме як: незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, вчинене особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України; незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, то такі, на переконання колегії суддів, є слушними, а вирок суду в частині, що стосується покарання, підлягає зміні з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1, 4 ст. 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, якщо злочин, за який засуджено особу, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

У цьому випадку суд правильно призначив покарання за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень).

Втім, надалі, призначаючи остаточне покарання за цим вироком, з урахуванням покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді пробаційного нагляду терміном на 1 рік і 2 місяці, на підставі ст. ст. 71 КК України шляхом часткового складання суд визначив остаточне покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з вимогами ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

Водночас, суд, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання, не врахував положень статті 72 КК України та не перевів покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року у виді пробаційного нагляду у позбавлення волі.

За наведеного, апеляційний суд вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання, на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто оскаржений вирок суду є незаконним та необґрунтованим, а тому він підлягає зміні в частині призначеного покарання.

З урахуванням наведених вище положень закону, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 , на підставі статей 71, 72 КК України до призначеного за цим вироком покарання, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року та визначити остаточне покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відтак, враховуючи обставини справи, дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що остаточне покарання у виді 6 років 1 місяця волі є достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України визначено, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, враховуючи, що за наслідками розгляду апеляційної скарги становище обвинуваченого не погіршилось, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом призначення обвинуваченому остаточного покарання за правилами статей 71, 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим: за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати призначеним ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі статей 71, 72 КК України до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2024 року та визначити остаточне покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4