Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/3579/25

Провадження № 11-сс/4815/171/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2025 року, якою обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000562,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рівненської міської суду Рівненської області від 19 травня 2025 року частково задоволено клопотання слідчої СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 , та обрано підозрюваному

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, громадянину України, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, окрім випадків оголошення "Повітряна тривога" (чи інше) та необхідності слідування та перебування в пунктах укриття, без застосування електронних засобів контролю до 17 липня 2025 року.

Заборонено ОСОБА_5 залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 цілодобово.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язок, передбачений ч.5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме: прибувати до органу досудового розслідування, суду за першою вимогою.

Прокурор ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням розміру застави 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На обгрунтування цих вимог зазначено, що слідчим суддею при постановленні даної ухвали не враховано що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, а тому враховуючи тяжкість можливого призначеного покарання він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також зазначає що на даний час не встановлено механізм придбання, перевезення та збуту психотропних речовин, не встановлені всі учасники групи осіб, чорнові записи, платіжні картки, мобільні телефони, а тому підозрюваний шляхом, вмовлянь, погроз, підкупу, може впливати на свідків у даному провадженні та знищити, сховати та спотворити речові докази по справі. Встановлено що підозрюваний ОСОБА_5 ніде не працює, іншого доходу немає, злочинною діяльністю займається тривалий час, а тому вважає що вчинення злочинів є єдиним джерелом доходів підозрюваного, а тому існує ризик вчинення ним іншого чи продовження кримінального правопорушення у якому підозрюється.

Також зазанчив, що оскільки він має рідну сестру ОСОБА_5 , у разі обрання підозрюваному більш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою вона може здійснювати догляд за батьками похилого віку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , щодо безпідставності заявлених вимог та залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

16.05.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 307 КК України.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення за вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини дав визначення «обґрунтованій підозрі», згідно з яким цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

На переконання колегії суддів, зібрані органом досудового розслідування докази, а саме: протокол огляду грошових коштів, протоколом огляду особи, яка залучена до проведення оперативної закупки та вручення йому грошових коштів, протоколом огляду особи від 15.02.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 15.02.2025; висновок експерта № СЕ-19/118-25/4028-НЗПРАП від 29.04.2025; протокол огляду грошових коштів, протоколом огляду особи, яка залучена до проведення оперативної закупки та вручення йому грошових коштів, протоколом огляду особи від 29.03.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 29.03.2025; висновок експерта № СЕ-19/118-25/6421-НЗПРАП від 29.04.2025 та інші матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання про обрання запобіжного заходу на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в інкримінованому йому злочині.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що прокурором не доведено необхідності застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moldova), заява №9190/03, пп. 56 та 59 з подальшими посиланнями).

Тобто, практика ЄСПЛ вказує що сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, а повинно розглядатися в сукупності з іншими ризиками

Зокрема, злочин у якому підозрюється ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі нас трок від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Судом взято до уваги дані про особу ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, на його утриманні перебувають батьки похилого віку, що підтверджується відповідними документами які містяться в матеріалах справи та свідчить про його міцні соціальні зв`язки, що нівелює заявлений прокурором ризик вчинення ним іншим кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення в якому підозрюється. Доводи прокурора що вчинення злочинів є єдиним джерелом доходів підозрюваного містить лише абстрактний характер, та не підтверджено жодними доказами.

Будь-яких даних, які б свідчили про тиск з боку підозрюваного на свідків на даний час прокурором не надано.

Водночас, прокурор ні під час розгляду клопотання слідчим суддею, ні під час апеляційного розгляду, не зміг довести, що цілодобовий домашній арешт з покладенням на підозрюваного обов`язку прибувати до органу досудового розслідування, суду за першої вимогою, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам.

Так, згідно зі ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

Отже на даному етапі досудового розслідування колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого виду запобіжного заходу, і з урахуванням обставин кримінального провадження та особи підозрюваного, вважає, що домашній арешт здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , а тому підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2025 року, якою обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3