У Х В А Л А

Справа № 149/2697/25

Провадження №1-кс/149/478/25

26.08.2025 р. м. Хмільник

Слідчий суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000081, внесеному до ЄРДР 08.08.2023 року, кваліфікованому за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

До Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області найшло вказане клопотання. Клопотання мотивовано тим, що СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000081 внесеному до ЄРДР 08.08.2023 року. Органом досудового розслідування здобуто відомості про те, що ОСОБА_4 у липні 2023 року вчинив дії щодо внесення до офіційних документів (протоколу загальних зборів ТОВ "Л-Агроплюс" від 15.03.2023 року) завідомо неправдивих відомостей, а також подальшого їх використанні, що полягало у державній реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ТОВ "Л-Агроплюс" та подальшою реєстрацією такого права за ТОВ "Л-Агро+". 01.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України - у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та ч. 4 ст. 358 КК України у використанні завідомо підробленого документа. Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 24 червня 2024 року юридичну особу ТОВ «Л-Агроплюс» визнано потерпілою у кримінальному провадженні. Постановою слідчого земельні ділянки, які є об`єктом кримінального правопорушення, визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні. З метою збереження речових доказів, а також усунення ризику повторного відчудження земельних ділянок, внесення змін до відомостей, що місяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з метою забезпечення ефективності досудового розслідування та подальшого відновлення прав потерпілої юридичної особи, прокурор просить накласти арешт на земельні ділянки шляхом заборони відчудження права оренди земельних ділянок та заборони вчинення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо відчудження права оренди.

В судовому засіданні прокурор клопотання уточнив (в частині помилковості зазначення кадастрового номеру однієї земельної ділянки), підтримав, просив задовольнити, вказавши, що накладення арешту необхідне для досягнення цілей кримінального провадження, запобігання подальшого вибуття об`єктів нерухомого майна, що визнані речовими доказами, до третіх осіб, а також сприятиме подальшому ефективному відновленню прав добросовісного користувача земельних ділянок - потерпілої юридичної особи ТОВ «Л-Агроплюс».

Слідчий суддя, ураховуючи обгрунтованість доводів прокурора, а також зважаючи на обставини справи та характер правопорушень, щодо яких здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, визнав за можливе може розглядати клопотання про накладення арешту без повідомлення підозрюваного, та його захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна та досягнення цілей кримінального провадження, для яких такий захід може бути застосовано.

Власники майна (земельних ділянок) у судове засідання з розгляду клопотання не з`явились, клопотань до суду не направляли.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали, заслухавши прокурора, дійшов наступних висновків.

Клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Витягом з ЄРДР підтверджується, що Хмільницьким РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081, внесеному до ЄРДР 08.08.2023 року, кваліфікованому за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою заступника керівника Хмільницької окружної прокуратури від 06.03.2025 матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000081 та №0000097 об`єднано в одне провадження, присвоєно єдиний номер №0000081 та доручено досудове розслідування у кримінальному провадженні СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

01.04.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України - у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та ч. 4 ст. 358 КК України у використанні завідомо підробленого документа.

Постановою слідчого від 25.08.2025 земельні ділянки, які перебували в оренді ТОВ "Л-Агроплюс" та право на які було достроково припинено та зареєстровано за ТОВ "Л-Агро+", визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до постанови слідчого СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 24 червня 2024 року юридичну особу ТОВ «Л-Агроплюс» визнано потерпілою у кримінальному провадженні.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що встановлюються для речових доказів. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. У випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений, зокрема, на нерухоме майно, майнові права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити:

1) чи набула особа статусу підозрюваного;

2) чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення підозрюваним;

3) чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою;

4) чи можливо накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

5) чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких прокурор звертається із відповідним клопотанням;

6) чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

Обґрунтованість підозри означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням, і вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя оцінює обгрунтованість підозри ОСОБА_4 виключно в межах, необхідних і достатніх для вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження за клопотанням прокурора. Наданими слідчому судді поясненнями прокурора та матеріалами досудового розслідування (висновок за результатами почеркознавчого дослідження у кримінальному провадженні №0000097, матеріали допиту свідків, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інші матеріали) підтверджується обгрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, ч. 4 ст. 358 КК України.

Земельні длянки, на які прокурор просить накласти арешт, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною 5 статті 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством.

У цьому кримінальному провадженні необхідність арешту майна шляхом заборони відчудження права оренди обумовлена сукупністю підстав вважати, що таке майно може бути повторно незаконно відчужене. Крім встановлених слідчим суддею обставин на існування такого ризику вказує те, що підозрюваний ОСОБА_4 продовжує бути керівником ТОВ "Л-Агро+" (), за яким, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №359248535) зареєстровано право оренди на земельні длянки, що визнані речовими доказами у кримінальному провадження, і які сторона обвинувачення вважає такими, що набуті цим товариством без законних підстав. Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість подальшого відчуження права оренди цього нерухомого майна. За таких умов заявлені прокурором підстави арешту є виправданими, а переслідувані цілі можуть бути досягнуті через застосування до майна, що належить третім особам, та право оренди якого зареєстровано за ТОВ "Л-Агро+", саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим прокурором не доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям, передбаченим ч. 6 ст. 170 КПК України, та може бути використано при вирішенні питання щодо цивільного позову. Відомостей щодо обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само відомостей щодо здійснення кримінального провадження щодо юридичної особи, слідчому судді не надано. Питання щодо відповідальності юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, в межах розгляду даного клопотання перед слідчим суддею не ставилось.

Вирішуючи питання щодо обтяжень, які належить застосувати при накладенні арешту на майно, слідчий суддя враховує, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких належить і недоторканність права власності.

В ході розгляду клопотання прокурор не заперечував, що в ході досудового розслідування не здобуто відомостей, які б вказували, що законні власники земельних ділянок, на які він просить накладсти арешт, вчиняли протиправні дії, які можуть бути предметом кримінально-правової оцінки у даному кримінальному провадженні. Перехід права на такі земельні ділянки шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод оренди до первісного орендаря - потерпілої юридичної особи, правомірність яких ніким не оспорюється, не може бути підставою для обмеження прав законних власників на розпорядження належними їм земельними ділянками.

Накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні ОСОБА_4 . За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Слідчий суддя також зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном. Водночас, заборона відчудження права оренди земельними ділянками (крім власників) є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

З урахуванням характеру кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, пов`язані із накладенням арешту, на даному етапі досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для часткового задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задоволити частково.

Накласти арешт на земельні ділянки, що знаходяться на території Флоріанівського старостинського округу Хмільницького району Вінницької області із кадастровими номерами: :03:006:0129, :03:005:0063, :03:006:0131, :03:006:0025, :03:004:0084, :03:004:0042, :03:005:0007, :03:005:0006, :03:002:0089, :03:004:0136, :03:004:0137, :03:004:0072, :03:006:0006, 021487600:03:004:0115, :03:005:0054, :03:001:0005, :03:001:0012, :03:001:0007, :03:001:0009, :03:001:0010, :03:001:0008, :03:006:0055, :03:004:0023, :03:001:0023, :03:006:0049, :03:001:0231, :03:004:0125, :03:001:0121, :03:005:0021, :03:002:0090, :03:001:0046, :03:004:0004, :03:006:0107, :03:006:0030, :03:006:0034, :03:001:0210, що перебували в оренді товариства з обмеженою відповідальністю «Л-Агроплюс» () та право оренди яких зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю "Л-Агро+" (), із покладенням наступних обтяжень:

- забороні відчуження права оренди (укладення договорів оренди, суборенди та інших правочинів щодо права користування) зазначеними земельними ділянками (крім вчинення таких правочинів власником земельної ділянки);

- забороні вчинення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, стосовно вищевказаних земельних ділянок особам, що мають право на вчинення таких реєстраційних дій згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо відчуження права оренди (інше речове право) (крім вчинення таких реєстраційних дій за заявою власника такої земельної ділянки).

У задоволенні решти клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1