Провадження № 1-кп/643/577/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003587 від 31 жовтня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003587 від 31.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні 09 липня 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» із визначенням розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 90840 гривень.

Умотивовуючи клопотання, прокурор зазначив, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , продовжують мати місце, а саме: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків; може незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки ці особи є знайомими обвинуваченого, отже у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_4 матиме можливість впливати на останніх з метою зміни показань; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не працює, стабільного джерела доходу не має, не зважаючи на його працездатний вік, відсутність вад здоров`я, останній не бажає працевлаштуватися. Зазначив, що з огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , на характеристику особи обвинуваченого, на ризики, які на цей час не зменшилися та не зникли, жоден інший, більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не виключить зазначені вище ризики. Посилався, що, ураховуючи обставини справи, вчинення злочину із застосуванням насильства до потерпілого, тяжкість злочину та можливе покарання до 10 років позбавлення волі за його вчинення, пояснення обвинуваченого щодо намірів у разі звільнення відкрити бізнес та, відповідно наявності коштів для цього, розмір застави необхідно залишити без змін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні 09 липня 2025 року заперечував проти задоволення заявленого прокурором клопотання. Посилався, що кваліфікація кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 не відповідає дійсності, відтак ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування заявленого клопотання, не існують. Зауважив, що потерпілий неодноразово заявляв, що ніяких претензій до обвинуваченого він не має, жодної шкоди йому завдано не було, факт вчинення злочину він спростовує. Щодо можливості впливу на свідка посилався, що місце перебування останнього невідоме навіть прокурору, відтак ОСОБА_4 не матиме можливості впливати на нього. Зазначив, що всі докази по справі вже зібрані та містяться в матеріалах кримінального провадження. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою. Зауважив, що вік ОСОБА_4 не дозволить йому перетнути державний кордон в умовах воєнного стану. Посилався, що у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив зменшити ОСОБА_4 розмір застави до мінімально можливого, позаяк матеріальне становище його підзахисного є скрутним.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, просив клопотання прокурора залишити без задоволення.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 29.12.2024 включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 242 240,00 гривень.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 08 квітня 2025 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 , на шістдесят днів, визначено ОСОБА_4 суму застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень 00 копійок.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 22 травня 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжено на шістдесят днів - до 20 липня 2025 року включно. Установлено строк дії ухвали до 20 липня 2025 року включно в частині продовження строку тримання під вартою. Визначено ОСОБА_4 суму застави в розмірі 30 (тридцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень 00 копійок.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 20 липня 2025 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Як це унормовано положеннями ст. 178 КПК України, обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Характер інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та його фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Беручи до уваги тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - у виді позбавлення волі на строк до десяти років, ураховуючи те, що дії обвинуваченого, за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого злочину, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим.

Наведені вище обставини суд ураховує, надаючи оцінку доводам прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час у даному кримінальному провадженню ще не допитаний свідок ОСОБА_6 .

З приводу доводів прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може вплинути на потерпілого у даному кримінальному провадженні, то такі доводи прокурора суд відхиляє, позаяк у судовому засіданні 08 квітня 2025 року потерпілий вже був допитаний судом, крім того, суд бере до уваги обставини того, що стосовно потеплілого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим він утримується у Харківському слідчому ізоляторі.

Поряд з цим, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні.

Що стосується посилань сторони захисту на те, що в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_7 своїми показаннями, наданими суду, фактично спростував обставини, зазначені в обвинувальному акті, повідомив, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, то суд зважає на те, що у даному кримінальному провадженні судом ще не допитані всі свідки, а тому стверджувати, що відпав ризик - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, є передчасним. При цьому суд зважає на положення ст. 95 КПК України, якими унормовано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. Відтак, з огляду на те, що судом свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитувалися, твердження про відсутність наведеного вище ризику є передчасним.

Беручи до уваги обставини того, що ОСОБА_4 не працює, в нього відсутнє стабільне джерело доходу, ризик, на наявність якого посилався прокурор, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість спроби обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, є обґрунтованим та продовжує існувати.

Ураховуючи тяжкість злочину, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Разом з тим, суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У свою чергу, стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, як і відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні.

Серед іншого, суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Зазначені обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Крім зазначеного, захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 у судовому засіданні було заявлено клопотання про зменшення розміру застави, визначеної ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 22 травня 2025 року в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування клопотання захисник посилався, що визначений розмір застави є для його підзахисного непідйомним. Зазначив, що обвинувачений не має матеріальної можливості внести засуву у визначеному судом розмірі, позаяк має скрутне матеріальне становище, при цьому зауважував на тому, що процесуальна поведінка його підзахисного є належною.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилався, що, ураховуючи обставини справи, вчинення злочину із застосуванням насильства до потерпілого, тяжкість злочину та можливе покарання до 10 років позбавлення волі за його вчинення, пояснення обвинуваченого щодо намірів у разі звільнення відкрити бізнес та, відповідно наявності коштів для цього, розмір застави, визначеної ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 22 травня 2025 року, необхідно залишити без змін.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, доходить висновку про таке.

Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 08 квітня 2025 року визначив обвинуваченому ОСОБА_4 суму застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120,00 гривень.

Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 22 травня 2025 року визначив обвинуваченому ОСОБА_4 суму застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 гривень.

Вирішуючи клопотання захисника про зменшення ОСОБА_4 розміру застави, визначеного судом, суд бере до уваги, що стороною захисту надано суду копію свідоцтва про смерть батька обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також суду надано копію свідоцтва про смерть матері обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, суду надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була бабою обвинуваченого та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був дідом обвинуваченого. У судовому засіданні жоден з учасників кримінального провадження не ставив під сумнів обставини того, що вказані особи були близькими родичами обвинуваченого ОСОБА_4 . Відтак, посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_4 є сиротою знаходять своє підтвердження наданими суду доказами.

За правилами ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави має визначатися з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Як це унормовано положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У свою чергу, як це закріплено вимогами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Надаючи оцінку доводам захисника обвинуваченого ОСОБА_4 щодо визначення його підзахисному розміру застави, меншого за раніше визначений ухвалою суду, суд ураховує тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є, відповідно до вимог ст. 12 КК України, тяжким, а також те, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

У рішеннях у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 та «Істоміна проти України» від 24.01.2022 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена, враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи.

З урахуванням майнового стану обвинуваченого, тієї обставини, що обвинувачений є сиротою, під час перебування під вартою обвинувачений не отримує доходів, відсутність належного рівня доходів у членів сім`ї обвинуваченого, які можуть внести заставу, беручи до уваги, що ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_4 було визначено заставу в сумі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ураховуючи, що обвинувачений перебуває під вартою понад вісім місяців та за цей час не зміг внести раніше визначений розмір застави, суд доходить висновку про можливість зменшення застави, визначеної відповідно до ухвали суду від 22.05.2025 до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На думку суду, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 182, 197, 199 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 06 вересня 2025 року включно.

Установити строк дії ухвали до 06 вересня 2025 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_4 суму застави в розмірі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області (Отримувач коштів (одержувач): ТУ ДСА України у Харківській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; Банк отримувача (одержувача): ДКСУ м.Київ; Код банку отримувача (МФО одержувача): 820172; Рахунок отримувача (Р/р): UA0006674; призначення платежу застава; справа №643/16375/24, н/п 1-кп/643/577/25) до сплину терміну тримання під вартою.

У разі внесення визначеної суми застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з міста Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Указані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено та підписано 11 липня 2025 року.

Суддя : ОСОБА_1