Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/238/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 369КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 наухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 19 квітня 2025 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Світловодськ Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, який не має на своєму утриманні малолітніх дітей, працюючого муляром ТОВ "ТЕПЛО", який зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період добипо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000630 ,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, строком до 19.06.2025 , з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

19.04.2025 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшло клопотання слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що у провадженні СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000630 від 14.04.2025 року за ч. 3 ст. 369 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 14.04.2025, близько 14.05 годин, ОСОБА_8 прибув до приміщення СПД № 1 (с-ще Онуфріївка) ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, який розташований за адресою: вулиця Графа Толстого, 92, сел. Онуфріївка, Олександрійського району, Кіровоградської області, де зустрівся з начальником СПД № 1 (с-ще Онуфріївка) ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області капітаном поліції ОСОБА_11 . В ході спілкування ОСОБА_8 повідомив, що він прибув до СПД №1 (с-ще Онуфріївка) ВП №1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, з метою вирішення питання щодо не направлення до суду протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який було складено 13.04.2025 відносно його батька ОСОБА_12

ОСОБА_8 за порушення ним норм закону, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі, діючи в інтересах свого батька ОСОБА_12 , оголосив пропозицію начальнику СПД № 1 (с-ще Онуфріївка) ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області капітану поліції ОСОБА_11 , як службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати неправомірну вигоду матеріального характеру у виді грошових коштів в розмірі близько 20000 гривень за вчинення ОСОБА_11 дій з використанням наданого йому службового становища, а саме за не направлення до суду протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який було складено 13.04.2025 відносно його батька ОСОБА_12 .

У свою чергу, ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_8 , що це суперечить закону, за це передбачена кримінальна відповідальність, але ОСОБА_8 наполягав на своєму та повідомив, що надасть зазначену ним неправомірну вигоду 18.04.2025.

18.04.2025 ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, близько 15:40 год. прибув до приміщення СПД №1 (с-ще Онуфріївка) ВП №1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, розташованого за адресою: вулиця Графа Толстого, 92, сел. Онуфріївка, Олександрійського району, Кіровоградської області.

Перебуваючи в службовому кабінеті № 10, розташованого на другому поверсі, та де знаходиться робоче місце начальника СПД № 1 (с-ще Онуфріївка) ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , діючи умисно, в інтересах свого батька ОСОБА_12 , надав службовій особі, яка займає відповідальне становище начальнику СПД № 1 (с-ще Онуфріївка) ВП № 1 (м. Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області капітану поліції ОСОБА_11 неправомірну вигоду у виді грошових коштів в сумі 500 доларів США купюрами по 100 доларів в кількості - 5 купюр та 20000 гривень купюрами номіналом 1000 гривень 19 купюр та 500 гривень -2 купюри, за не вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище в інтересах того, хто пропонує, та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, а саме за не направлення до суду протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, який було складено 13.04.2025 відносно його батька ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, тобто пропозиції службовій особі яка займає відповідальне становище, надати їй неправомірну вигоду, та надання такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

18.04.2025 року о 15:53 год. (фактичний час) в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_8 було затримано за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

19.04.2025 року о 09 годині 30 хвилині ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на думку слідчого, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, а також наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні з метою зміни показів, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 19 квітня 2025 року задоволено частково клопотання.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 19.04.2025 року по 19.06.2025 року включно.

Покладено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 19.06.2025 року наступні обов`язки:

- не відлучатись з квартири АДРЕСА_2 , з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідком у даному кримінальному провадженні за винятком їх участі у процесуальних діях;

- здати на зберігання до територіального органу управління міграційної служби свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Судове рішення мотивовано тим, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, не доведені обставини, передбачені п.3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На переконання слідчого судді достатнім запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, за вказаного вище обґрунтування є домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 - задовольнити та обрати підозрюваному за частиною 3 статті 369 Кримінального кодексу України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що слідчим суддею не спростовано те, що ОСОБА_8 , будучі неодруженим та не маючи неповнолітніх дітей та інше, а тому усвідомлюючи суворість міри покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати за межі Олександрійського району та Кіровоградської області.

Тим більш, що відповідно до примітки до статті 45 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 є корупційним та передбачає обмеження у застосуванні статті 75 Кримінального кодексу при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку, що суттєво підвищує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Апелянт вказує, що у рішенні по справі «У проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вважає, що слідчим суддею не враховані доводи сторони обвинувачення про необхідність задоволення клопотання слідчого та обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, саме у виді тримання під вартою, оскільки наразі існує визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик того, що підозрюваний може незаконно, прямо чи через третіх осіб, впливати на свідка у кримінальному провадженні, який дає викривальні покази відносно ОСОБА_8 , оскільки анкетні дані свідка відкриті стороні захисту, а підозрюваний та свідок знайомі між собою.

Відмовляючи слідчому у задоволенні клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя при винесені ухвали дійшов до невірного переконання та недотримав вимог статей 177, 178 Кримінального процесуального кодексу України щодо мети і підстав застосування запобіжного заходу та обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, З частини 1 статті 177 КПК України, а саме можливість:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так яку разі направлення до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 та визнання його судом винним, йому може загрожувати позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років, тому, з метою уникнення відповідальності, останній може безперешкодно виїхати за межі Олександрійського району або Кіровоградської області, крім того останній не має міцних соціальних зав`язків, так як неодружений та немає дітей;

незаконно впливати на свідків з метою уникнення покарання, що йому загрожує, в разі визначення його винним, так як підозрюваний усвідомлює, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі. Підозрюваний знайомий зі свідком та з тим, які свідчення він надав під час досудового розслідування (копія протоколів допиту свідків додано до вказаного клопотання), тож з метою зміни ними показів та уникнення відповідальності може вплинути на нього.

З огляду на викладене прокурор вважає, що неможливо уникнути вищенаведених ризиків шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час є недоцільним, оскільки такий вид запобіжного заходу не усуває можливість ухилятися останньому від слідства та суду та відповідно не дає можливості запобігти ризикам зазначеним вище.

З метою забезпечення виконання підозрюваним у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, з метою запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, та для обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного, вбачається, що неможливо застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Підставою застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, котрі дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у кримінальному упровадженні.

Метою застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання вищевказаним ризикам.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали надані прокурором під час апеляційного розгляду справи, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що підозрюваний та сторона захисту не оспорюють обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю визнає вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, виключного обрання найсуворішого запобіжного заходу у певних категоріях кримінальних правопорушень

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: рапортом ст. інспектора - чергового Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_13 ; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом проведення обшуку від 18.04.2025 за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, с-ще Онуфріївка, вул. Графа Толстого, 92.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, ставлення підозрюваного до скоєного, який розуміє неправомірність своїх дій та щиро кається, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених пп. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 369 КК України, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, відповідно примітки до ст.45 КК України, є корупційним кримінальним правопорушенням, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як небезпечний, що преавулює над можливістю відбуття покарання та процедури його відбування.

Наведені обставини в самі по собі можуть бути підставою та мотивом дляпереховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду.

А тому, на думку колегії суддів ОСОБА_8 може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_8 , оцінюючи можливі негативні наслідки для себе у разі засудження до покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, із можливістю уникнення ним покарання шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, може переховуватися від правоохоронних органів з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість її розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, оскільки ознайомився з матеріалами кримінального провадження. В той же час всі свідки жє працівниками поліції з високими моральними та діловими якості, що значно нівелює реальність настання вказаного ризику.

Проте, на переконання колегії суддів, підозрюваному суд першої інстанції правильно визначив обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

В той же час колегія судді погоджується з думкою слідчого судді про те, що ризик передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України не знайшов підтвердження, оскільки матеріали клопотання не містять доказів, які б могли переконати в наявності вказаного ризику.

Також колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 працевлаштований та має стабільний заробіток, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується та розкаюється у скоєному..

Доводи апеляції прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовані лише наявністю ризиків, яким надано оцінку слідчим суддею.

За таких обставин, враховуючи матеріальний стан підозрюваного ОСОБА_8 , наявність ризиків передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, з метою необхідності гарантування підозрюваним виконанням процесуальних обов`язків, колегія суддів доходить висновку про те, обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Отже, з урахуванням тяжкості злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 , який є тяжкими, ступеню його суспільної небезпечності та особи підозрюваної, колегія суддів вважає, що на час судового слідства, до останнього можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту.

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти неї підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих підозрюваног даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в п.п. 1, 3ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, ОСОБА_8 достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_8 підозри даних про його особу, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування, від суду та забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків, підозрюваній достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть змогу впливати на свідків у кримінальному провадженні.

В той же час, обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не перешкоджає сторони обвинувачення, у разі не виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, в майбутньому порушувати питання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 листопада 2024 року необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 19 квітня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період добипо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000630 ,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, строком до 19.06.2025 , з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4