Справа № 147/759/25
Провадження №11-сс/801/384/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

представника - адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

заявника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження за клопотанням представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 206 КПК України, -

установив:

Згідно матеріалів кримінального провадження 09 травня 2025 року до Тростянецького районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 206 КПК України. У клопотанні зазначає, що 16.01.2025 внесені відомості в ЄРДР та відкрито кримінальне провадження №0000060 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Згідно з витягом з ЄРДР в межах даного кримінального провадження військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, який прибув на навчання з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_7 01.11.2024 близько 08 год. 30 хв. в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину та місце знаходження останнього на даний час не відомо. Досудове розслідування здійснюється п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 має матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом 1 групи та потребує додаткового догляду, має батька, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом 3 групи та за станом здоров`я не може доглядати за своєю дружиною та має рідну сестру ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом 2 групи та обмежена до самообслуговування, до пересування та до трудової діяльності, його було мобілізовано із порушенням пункту 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки мав підстави на відстрочку відповідно до пункту 13 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Внаслідок погіршенням стану здоров`я батьків, які фактично залишились без догляду, ОСОБА_7 вимушений був залишити військову частину та повернутись за місцем своєї реєстрації, де проживають його батьки з метою здійснення за ними догляду.

16.04.2025 ОСОБА_7 було затримано Чернівецьким зональним відділом ВСП, де його утримували до 19.04.2025. 19.04.2025 ОСОБА_7 було направлено до військової частини НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де він наразі перебуває та позбавлений можливості у вільному пересуванні.

Станом на 04.05.2025 відомості про подання органом досудового розслідування клопотання про обрання міри запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження - відсутні.

Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за клопотанням представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 206 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. 206 КПК України, в якому просить звільнити ОСОБА_7 , який незаконно утримується у військовій частині НОМЕР_3 в АДРЕСА_1 .

Згідно із нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини НОМЕР_3 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Отже, ОСОБА_7 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в межах кримінального провадження.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.05.2025 року у справі № 147/759/25 скасувати та постановити нову ухвалу якою зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 негайно звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться на території військової частини НОМЕР_3 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 та заявник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу в частині скасування рішення слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 травня 2025 року, просили її задовольнити.

Прокурор повідомлений про судовий розгляд, в судове засідання не зявився.

Апеляційний суд, розглянувши судове провадження відповідно до вимог ст. 406 КПК України, перевіривши його матеріали, дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до КК України і КПК України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержуватися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, згідно із нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини НОМЕР_3 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Отже, ОСОБА_7 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в межах кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчим суддею місцевого суду не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження за клопотанням представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 206 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4