Справа № 132/1747/25
Ухвала

Іменем України

23 червня 2025 року слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Коржеуць Бричанського району Республіки Молдова, молдованина, громадянина Республіки Молдова, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше неодноразово судимого, маючого незняту та непогашену судимість, без зареєстрованого місця проживання, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за 0000197 від 03.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в рамках якого органом розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , будучи засудженим 20.12.2018 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, та звільненим 03.01.2023 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, на виправлення не став та вчинив новий умисний злочин. Так, ОСОБА_9 03.06.2025 року у нічний період доби, близько 02год.00хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, підійшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ФОП ОСОБА_10 , та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою монтировки, яку взяв із собою, вирвав решітку на вікні вказаного магазину, після чого розбив пластикове вікно, через яке проник в приміщення магазину, в якому виявив грошові кошти в сумі 29750грн.00коп., а також електроінструменти, а саме: перфоратор марки «Revolt» моделі «RH1250Q», вартість якого згідно висновку експерта від 16.06.2025 року № 1348/25-21 становила 2892грн.32коп.; фарборозпилювач (фарбопульт) електричної марки «APRO» моделі «HVLT 350Bt», вартість якого згідно висновку експерта від 16.06.2025 року № 1351/25-21 становила 1309грн.94коп.; зварювальний апарат марки «Revolt» моделі «MMA-250», вартість якого згідно висновку експерта від 16.06.2025 року № 1353/25-21 становила 2132грн.14коп.; шуруповерт акумуляторний марки «Revolt» моделі «CD20/65T» (без акумулятора), вартість якого згідно висновку експерта від 16.06.2025 року № 1350/25-21 становила 2081грн.25коп.; акумуляторну батарею марки «Revolt 2A MS (M1Series)», вартість якого згідно висновку експерта від 16.06.2025 року №1352/25-21 становила 563грн.00коп.; аерозоль емаль універсальну 400мл., срібного кольору, марки «Sliber», вартість якої згідно висновку експерта від 16.06.2025 року № 1349/25-21 становила 113грн.20коп., які викрав. Покинувши дане приміщення магазину, ОСОБА_9 підійшов до пластикового вікна магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за тією ж адресою: АДРЕСА_2 , який також належить ФОП ОСОБА_10 , та не зупиняючись на вчиненому, реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, використовуючи монтировку, віджав пластикові елементи вказаного вікна, внаслідок чого відчинив його, та потрапив всередину приміщення, в якому виявив грошові кошти в сумі 7300грн.00коп., які викрав. Вподальшому, ОСОБА_9 із місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши майнову шкоду ФОП ОСОБА_10 на загальну суму 46141грн.85коп. Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану. На момент повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, органом досудового розслідування зібрано вагомі докази, що підтверджують причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. На дату розгляду вказаного клопотання у суді, наявні ризики, що дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, відповідно застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде співрозмірним особі підозрюваного та суспільній небезпечності вчиненого діяння. Так, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тим самим усвідомлюючи відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавленні волі, будучи на волі чи виконуючи обов`язки більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у справі; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, наразі, наявні ризики визначені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Саме застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повністю відповідає охороні прав і інтересів суспільства, а інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать процесуальні рішення на стадії досудового слідства та не зможуть запобігти доведеним ризикам, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу є передчасним. Обставини, передбачені ст.178 КПК України, які би перешкоджали застосуванню щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.

Прокурор ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав подане слідчим ОСОБА_6 клопотання та просив його задовольнити, з підстав зазначених в ньому.

ОСОБА_12 , будучи особою, у відношенні якої ставиться питання про застосування запобіжного заходу, в судовому засіданні не заперечував причетність до кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.185 КК України, підозру у вчиненні якого йому було вручено, правильність визначення кваліфікації за яким не оспорював. З огляду на це, просив суд обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 підтримав позицію свого підзахисного, просив обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши підозрюваного та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали справи, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав:

Під час розгляду даного клопотання, слідчий суддя встановив, що в провадженні слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 03 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

20 червня 2025 року громадянин ОСОБА_9 був затриманий в порядку статті 208 КПК України безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, та йому 21 червня 2025 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Слідчий слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенант поліції ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 , звернувся 23 червня 2025 року до слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, визначених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Статтею 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до частини п`ятої статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Статтею 2 КПК України регламентовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини першої статті 176 КПК України передбачено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Також, статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України (частина 2 статті 177 КПК України).

За частиною першою статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_9 до кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого, прокурора, що повідомлена ОСОБА_9 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимоги статті 184 КПК України, а надані докази на обґрунтування клопотання є достатніми.

Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави, вважаючи, що існують ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

При визначенні імовірності переховування підозрюваного ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та/або суду, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_9 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду під час притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного ОСОБА_9 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Разом з тим тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 року), в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.

У зв`язку із цим, Кабінет Міністрів України вніс зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою від 27.01.1995 року № 57. Так, згідно зазначених змін до Правил, з метою здійснення заходів правового режиму воєнного стану обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, а також визначено перелік громадян України чоловічої статі, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, що мають можливість виїхати за кордон під час дії воєнного стану.

Згідно роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі № 1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у пункті 8 зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Внаслідок збройної агресії російської федерації, Україною з 24.02.2022 року, згідно відкритих даних, не контролюється понад 20 відсотків власної території, що створює додаткові можливості для залишення території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Існують способи виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які відносяться до категорії військовозобов`язаних, і через офіційні пункти пропуску, доприкладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Також існують реальні можливості переховування підозрюваного і на тимчасово окупованих територіях України.

З огляду на те, що ОСОБА_9 є громадянином Республіки Молдова, не має зареєстрованого місця проживання на території України та сталих соціальних зв`язків, реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування), підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, суд бере до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_9 зможе незаконно впливати на свідків, з метою можливої зміни ними своїх попередніх показів у суді, оскільки йому можуть бути відомі не лише анкетні дані вказаних осіб, але й їх фактичне місце проживання, а також зміст наданих ними показів.

Отже, існування відповідного ризику обумовлено тим, що показання свідків щодо обставин вчинення злочину мають значення для кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Невиключено і те, що ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, востаннє був засуджений 20.12.2018 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі, па після звільнення 03.01.2023 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, на виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, що в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

На переконання суду у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій підозрюваного є об`єктивні підстави вважати, що він зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Відсутність стійких соціальних зав`язків та належного і постійного джерела доходу (прибутку) у ОСОБА_9 , підвищує ймовірність вчинення ним позапроцесуальних дій.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Одночасно із цим, як вбачається з поданого клопотання, слідчий за погодженням із прокурором, просить суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою, вважаючи, що існує ризик, передбачений пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Проте, в порушення вимог пункту 5 частини 1 статті 184 та пункту 1 частини 3 статті 184 КПК України, подане слідчим клопотання не містить викладу обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризику, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, зазначеного у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також до клопотання не додано з цього приводу всіх копій матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Так, слідчим у поданні формально викладене посилання на ризик, зазначений пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, а саме не конкретизовані обставини, на підставі яких він дійшов висновку про його наявність та не послався на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Заявляючи ризик, передбачений пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий повинен був послатися на конкретну річ чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та які не були ще виявлені та вилучені в рамках цього кримінального провадження, а також обставини, які свідчать, що підозрюваний має доступ до останніх, та може вчинити дії, направлені на їх знищення, спотворення чи схову.

Проте, в матеріалах поданого клопотання, слідчим не зазначено конкретну річ чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та які не були ще виявлені та вилучені в рамках цього кримінального провадження, а також невказано обставин, які свідчать, що підозрюваний має доступ до останніх, та може вчинити дії, направлені на їх знищення, спотворення чи схову. Отже, даний ризик необґрунтований та неконкретизований.

Отже, слідчим та прокурором у поданому клопотанні ризик, передбачений пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, взагалі необґрунтований і невмотивований, та не доведений належними та допустимими доказами.

Даний недолік, слідчий та прокурор в судовому засіданні не усунули, додаткових обґрунтувань із зазначеного приводу не надали. Про інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, не повідомили, а подане клопотання в цій частині не доповнили та не змінили.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначається, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При вирішенні питання доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 відповідно до вимог частини першої статті 178 КПК України, слідчим суддею враховуються такі обставини як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у його вчиненні, відсутністю сталих соціальних зв`язків та стосунків, а також вільний вибір місця знаходження та проживання, що може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні цього питання слідчий суддя виходить з того, що зокрема домашній арешт, особисте зобов`язання, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 з огляду зокрема на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, вказують на обґрунтованість застосування судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, посилання підозрюваного на наявність у нього малолітніх дітей (що не підтверджено жодними належними доказами), відсутність у нього наміру переховуватися чи залишати територію Україну, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

На думку суду доводи підозрюваного та його захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_9 на даний час є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

Вищезазначені ризики виправдовують застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити в якості альтернативи заставу.

Згідно із частиною третьою статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, пункт 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави, який необхідно застосувати до підозрюваного як альтернативний триманню під вартою, слідчий суддя виходить з того, що перш за все має бути врахована реальна можливість підозрюваного виконувати умови запобіжного заходу. Зокрема, у разі визначення застави в порядку частини третьої статті 183 КПК України, необхідно встановити такий її розмір, який не буде завідомо непомірним для підозрюваного і не становитиме для нього надмірного тягаря до такої міри, що фактично застосоване до нього тримання під вартою стане безальтернативним.

З урахуванням обставин цього кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боявся б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків.

При цьому, слідчий суддя вважає, що такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження і є розумним з огляду на необхідність виконання його завдань.

Крім того, в порядку частини п`ятої статті 194 КПК України, при визначенні альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у зв`язку із встановленням ризиків перешкоджання кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області; повідомляти слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування із потерпілим та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Такі обов`язки за своїм характером не будуть занадто обтяжливими для підозрюваного ОСОБА_9 і здатні запобігти реалізації встановлених вище судом ризиків.

Керуючись ст.ст. 176-178, 193-194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_9 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Коржеуць Бричанського району Республіки Молдова, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 18 серпня 2025 року включно.

Підозрюваного ОСОБА_9 утримувати під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», куди невідкладно надіслати копію цієї ухвали для виконання.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити розмір застави у межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що складає 181680грн.00коп.), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача: UA0000401, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава, номер та дата ухвали суду, кримінальне провадження, прізвище, ім`я, по-батькові платника застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

В разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області; повідомляти слідчого відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматись від спілкування із потерпілим та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Роз`яснити підозрюваному положення п.п.8, 10 ст.182 КПК України, згідно з якими у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 18 серпня 2025 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Усне клопотання підозрюваного та його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя