Єдиний унікальний номер судової справи 201/3154/25
Номер провадження 1-кп/201/797/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосованого в межах кримінального провадження, внесеного 30 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

В провадженні Соборного районного суду міста Дніпра знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 30 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором ОСОБА_3 подане письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосованого в межах вказаного кримінального провадження.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту прокурор ОСОБА_3 посилалася на те, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке передбачено покарання від трьох до восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами до трьох років або без такого, в результаті вчиненого злочину настали тяжкі наслідки смерть людини.

Тож, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, в тому числі, на тимчасово окупованій території, з огляду на введений в України військовий стан, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, свідчать такі обставини, як систематичні грубі порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, небезпечна та агресивна манера водіння, будучи при цьому позбавленим права керування транспортним засобами.

Зокрема, співробітниками патрульної поліції ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 14 разів, з них: перевищення встановлених обмежень швидкості руху - 4 рази; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 8 разів; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Суддями Індустріального, Бабушкінського та Жовтневого районних судів м. Дніпропетровська ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 25 разів, з них: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп?яніння - 7 разів; скоєння дорожньо-транспортних пригод - 4 рази; залишення місця ДТП - 1 раз; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами - 11 разів; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 2 рази.

Тож, з наведеного вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 нехтує Правилами дорожнього руху, а тому без вагань може сісти за кермо транспортного засобу та в черговий раз вчинити інше кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

На думку прокурора, зазначені обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

Тому, з метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, вважала, що останньому необхідно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів за викладених у клопотанні підстав.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього, просив відмовити у його задоволенні та застосувати до ОСОБА_4 нічний домашній арешт.

У своєму виступі посилався на невідповідність поданого прокурором клопотання вимогам кримінального процесуального закону та відсутність доданих до нього відповідних додатків та доказів в обґрунтування викладених стороною обвинувачення доводів.

Вказав, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини, заявлені прокурором ризики є абстрактними, не доведеними конкретними фактами, а цілодобовий домашній арешт прирівнюється до тримання під вартою. Тим більше, його підзахисний з`являється до суду за першою вимогою, і не вчинив жодних дій, спрямованих на переховування від суду.

До того ж, вказав, що дорожньо-транспортна пригода мала місце у 2023 році і ОСОБА_6 з цього часу не переховувався від органу досудового розслідування та з`являвся за вимогою до слідчого. Крім того, посилався на необґрунтованість ризику можливих спроб його підзахисного вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що інкримінований ОСОБА_4 злочин є необережним.

Посилався на наявність у його підзахисного міцних соціальних зв`язків, дружини, дитини та матері інваліда 2 групи, яких необхідно утримувати, а застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не дає можливості останньому працювати та заробляти грошові кошти.

Тим більше, вказав, що його підзахисний відшкодував у повному обсязі заподіяну потерпілим шкоду, а також стверджував, що в першу чергу дорожньо-транспортна подія трапилась за вини ОСОБА_7 , який виїхав з другорядної дороги на головну, по якій рухався ОСОБА_4 , та повинен був надати дорогу його підзахисному, який жодним чином не створив небезпеку для руху водія ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника у повному обсязі.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також заперечення сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року під час проведення досудового розслідування в межах даного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів до 24 березня 2025 року із покладенням певних обов`язків, який в подальшому був продовжений.

Розглядаючи доводи прокурора про доцільність продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вважає, що в даному випадку є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочини, що, на думку суду, підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вирішується під час підготовчого провадження, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Тож, в цьому контексті доводи сторони захисту щодо провини ОСОБА_7 , який виїхав з другорядної дороги на головну та не надав перевагу водію ОСОБА_4 , створивши небезпеку для його руху, суд відхиляє, адже такі доводи не можуть бути предметом перевірки та дослідження на стадії підготовчого провадження, про що вже зазначалося у попередньому судовому рішенні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, суд вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такі ризики, як можливі спроби обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, існують і не зменшилися на час цього розгляду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, хоча і неумисного, але тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке призвело до незворотних наслідків смерті водія ОСОБА_7 , санкція якого передбачає покарання від трьох до восьми років позбавлення волі.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого, наведених у цьому рішенні, які дають достатні підстави дійти висновку про продовження існування ризиків можливих спроб ОСОБА_4 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який зі слів працевлаштований (документів щодо працевлаштування не надано), має постійне місце проживання, де мешкає із своєю дружиною та дитиною, є опікуном своєї матері, яка має інвалідність 2 групи та потребує стороннього догляду, у зв`язку із чим, отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, працевлаштований, за наданою стороною захисту характеристикою за місцем проживання характеризується із позитивної сторони.

Водночас, наведені обставини та наявність міцних соціальних зв`язків не стали для ОСОБА_4 відповідним стримуючим фактором у його протиправній поведінці, та не змогли запобігти вчиненню ним злочинів, за які останній був тричі засуджений та систематичному вчиненню адміністративних правопорушень, зокрема, грубих порушень Правил дорожнього руху, будучи при цьому позбавленим права керування транспортним засобами.

Так, за повідомленням прокурора і це не заперечувалося стороною захисту, співробітниками патрульної поліції ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 14 разів, з них: перевищення встановлених обмежень швидкості руху - 4 рази; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 8 разів; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Суддями Індустріального, Бабушкінського та Жовтневого районних судів м. Дніпропетровська ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 25 разів, з них: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп?яніння - 7 разів; скоєння дорожньо-транспортних пригод - 4 рази; залишення місця ДТП - 1 раз; керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та будучи позбавленим права керування транспортними засобами - 11 разів; керування транспортним засобом із номерним знаком, який не належить даному транспортному засобу - 2 рази.

Таким чином, наведені обставини дають суду достатні підстави дійти висновку про схильність обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення злочинів та адміністративних правопорушень, пов`язаних переважно із грубими порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху.

Відтак, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає продовження існування цих ризиків доведеним у повній мірі.

Водночас, з наведеного вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 нехтує Правилами дорожнього руху, а тому без вагань може сісти за кермо транспортного засобу та в черговий раз вчинити інше кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали щодо застосування до останнього означеного запобіжного заходу закінчується 22 травня 2025 року вважає за доцільне продовжити строк його дії на 60 днів до 18 липня 2025 року включно.

Висновки суду про те, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання реалізації ним встановлених ризиків, ґрунтуються на сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягти лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження, втім, застосування більш м`яких запобіжних заходів може відтермінувати можливість його виконання.

Тож, в цьому контексті суд відкидає доводи сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, дружини, дитини, матері інваліда 2 групи, яка потребує стороннього догляду, роботи, постійного місця проживання та позитивних характеристик, жодним чином не нівелюють та суттєво не зменшують встановлені судом ризики, а тому не можуть слугувати підставою для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Тим більше, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, втім, жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого, про що вже зазначалося у попередньому судовому рішенні.

До того ж з наведених у цьому рішенні мотивів суд відкидає доводи сторони захисту щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованого злочину або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окремо, при розгляді клопотань сторони захисту та перевірки викладених ними доводів, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Ухвалюючи рішення щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд вважає за доцільне покласти на останнього обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, прибувати за першою вимогою до прокурора та суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Водночас, є доцільним дозволити ОСОБА_4 залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , під час оголошення повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки у найближчому укритті, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися до житла, де він проживає, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжити на строк 60 днів, тобто до 18 липня 2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , де останній фактично проживає.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, прибувати за першою вимогою до прокурора та суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Дозволити ОСОБА_4 залишати фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , під час оголошення повітряної тривоги з метою забезпечення своєї безпеки у найближчому укритті, за умови негайного повернення до місця проживання після оголошення про відбій повітряної тривоги.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися до житла, де він проживає, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу, є 18 липня 2025 року включно.

Виконання ухвали про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України на ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити до ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області для контролю за поведінкою ОСОБА_4 .

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 12 годині 00 хвилин 23 травня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1