Справа № 308/8422/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у м. Ужгород, клопотання слідчого СВУжгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Із поданого клопотання вбачається, що слідчим відділом Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0001293 від 15.06.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Встановлено, що 15.06.2025 о 17:05 год. зі служби 102 надійшло повідомлення від працівників прикордонного загону про те, що ними затримано двох осіб чоловічої статі при спробі незаконного перетину через державний кордон України на околиці вул. Запорізька, м. Ужгород.

В межах розслідування даного кримінального провадження, 15.06.2025 в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України з метою врятування майна, яке може слугувати речовим доказом в даному кримінальному провадженні, було проведено обшук транспортного засобу марки «Citroen C5», фіолетового кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », який був розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та яким фактично користується громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого:

-мобільний телефон марки «Tecno BG6», зеленого кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з номерами мобільних операторів НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , який було поміщено до паперового конверту НПУ СУ;

-техпаспорт до вищевказаного автомобіля № НОМЕР_6 , який було поміщено до паперового конверту білого кольору;

-безпосередньо вищевказаний автомобіль марки «Citroen C5», фіолетового кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN-код: НОМЕР_7 , який було поміщено на спец майданчик ГУНП в Закарпатській області.

Відповідно до ч.1 ст.100КПКУкраїни речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160 - 166,170-174цьогоКодексу.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Відповідно до частини 1ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.2ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст.170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підставвважати,що воно відповідає критеріям,зазначеним у статті 98цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України) .

Відповідно до ч. 1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч.10 ст.170КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видатковіоперації, цінні папери, майнові,корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування,розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі,коли існують обставини, які підтверджують,що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати,знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.173КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першоїстатті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст.132КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Вивчивши зміст поданого прокурором клопотання та додані до нього письмові докази, з огляду на проведення обшуку, слідчий суддя приходить до переконання, що такі докази не містять жодних обґрунтувань стосовно відношення майна зазначеного у клопотанні, тимчасово вилученого під час обшуку автомобіля, , до вищезазначеного кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.3ст. 332 КК України.

Разом з тим, зважаючи на той факт, що обшук було проведено без попереднього отримання відповідного дозволу слідчого судді (ч.1 ст.233 КПК України) слідчий відділу СУ ГУНП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про узаконення обшуку для належного процесуального оформлення вказаної слідчої дії.

Однак, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайнного суду Закарпатської області від 16.06.2025 року, в задоволенні вищевказаного клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку транспортного засобу марки «Citroen C5», відмовлено.

Таким чином, слідчим не доведено правомірність проведення слідчих дій - обшуку до надання відповідного дозволу слідчим суддею.

Відповідно до ч.3 ст.233 КПК визначено, що якщо слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене та те, що слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, за результатами якого й було вилучено зазначене у клопотанні прокурора майно, використання якого, згідно із вимогами ч. 3 ст. 233 КПК України, як доказів є недопустимим, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора, про накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 169-171, 173, 233, 369, 371-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1