ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2231/25 Справа № 234/6872/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000538 від 22 лютого 2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 травня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Білозерське Донецької обл., громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, інваліда 3 групи, не одруженого, на утримані малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.10.2013 Краматорським міським судом Донецької області за ч.4 ст.187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, вирішено питання про речові докази, -

в с т а н о в и л а :

вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 21 лютого 2020 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом зі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходилися поблизу кафе «777» розташованого по вул. Хабаровська, 52 А у м. Краматорську, де між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 дістав з правого кармана куртки, у яку він був одягнений, кухонний ніж та, утримуючи його у правій руці, підійшов до ОСОБА_8 , не бажаючи настання смерті іншої людини, умисно наніс ОСОБА_8 один удар клинком ножа у живіт.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження: проникаюче колото різане поранення черевної порожнини, без пошкодження внутрішніх органів з наявністю колото - різаної рани в області лівого підрібір`я, яке утворилося у результаті дії гострого предмета, яке володіє колюча - ріжучими властивостями і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень в момент заподіяння.

Тілесні ушкодження отримані ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинно - наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_7 .

На вказане рішення місцевого суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому покарання у виді 5 років з іспитовим строком на 3 роки.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що вину визнав, як на досудовому слідстві, так і в суді. Обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Зауважує, що є інвалідом 3 групи, страждає на тяжку хворобу та проходить програму лікування залежності, вказані обставини не були відомі під час ухвалення вироку. Зауважує, що фізично не витримує такий термін відбування реальної міри покарання через хвороби.

Звертає увагу, що з моменту скоєння злочину, тобто з 2020 року інших кримінальних правопорушень не вчиняв.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора ОСОБА_5 , який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість призначеного покарання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції, доведеність його вини у вчинені злочину та кваліфікація кримінального правопорушення, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Як встановлено колегією суддів, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року змінено в частині призначеного покарання. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 травня 2025 року вищевказану ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів Верховного суду зазначила, що застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України необхідно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Дослідивши матеріали провадження та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого з приводу суворості призначеного покарання не обґрунтованими.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції прийняв до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим злочину, ступінь його тяжкості, який віднесений до категорії тяжких злочинів, сукупність усіх обставин вчинених кримінальних правопорушень, характер, ступінь його суспільної небезпеки; відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, є інвалідом 3 групи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнав щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Так, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року (справа №756/4830/17-к) вказала про те, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Апеляційний суд зауважує, що, хоча ОСОБА_7 висловив щире каяття, судом першої інстанції враховано як обставина, яка пом`якшує покарання, але колегія суддів зауважує, що з огляду на обставини вчиненого злочину проти життя та здоров`я особи, із застосуванням ножа, попередню судимість ОСОБА_7 за особливо тяжкий злочин із застосуванням насильства або погрозою застування насильства, та відбування реальної міри покарання, після звільнення знов вчинив злочин із застуванням насильства, отже на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосуванням вимог ст. 75 КК України, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Доводи обвинуваченого, що ним не вчинялись злочини з 2020 року, не є безумовною підставою для звільнення від покарання з випробуванням за даним вироком, оскільки після звільнення від відбування покарання за особливо тяжкий злочин, ОСОБА_7 03 червня 2019 року він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.125 КК України, за вчинення якого був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих обставин, та вже 21 лютого 2020 року вчинив злочин за даним вироком.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що усі кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_7 із застосуванням насильства або погрозою його застосування, отже вбачається тенденція схильності останнього до вчинення протиправних діянь проти життя та здоров`я особи.

Апеляційний суд зауважує, що обставини вказані обвинуваченим в апеляційній скарзі, стан його здоров`я та ставлення до вчиненого злочину, враховано судом першої інстанції та призначено мінімальне покарання передбачене санкцією відповідної статті кримінального закону України, однак наведене не вказує на можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. У зв`язку із тим, що злочин зачіпає суспільні цінності, такі як життя, здоров`я, власність, свободу, жодні обставини в яких перебуває винний, не може виправдовувати його вчинення.

Матеріали справи не містять даних про неможливість перебування ОСОБА_7 в умовах установи відбування покарання за станом здоров`я, а тому наявність його захворювань не може слугувати єдиною підставою для призначення покарання з випробуванням.

Крім того, відповідно до п. 4 Розділу І «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», який затверджений Наказом МЮУ та МОЗ № 1348/5/572 від 15.08.2014 року, у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Пунктом 1 ч. 4 Розділу ІІ встановлено можливість амбулаторного прийому засуджених, який здійснюється медичним працівником щодня у години, визначені завідувачем медичної частини (фельдшерського пункту) за погодженням з адміністрацією УВП. Для кожного відділення, кожної зміни чи декількох відділень визначається час амбулаторного прийому.

Відповідно до п. 1 ч. 1 Розділу ІІІ вказаного Порядку направленню на госпіталізацію в лікарняні заклади ДКВС підлягають засуджені, у яких виникли захворювання або загострилися хронічні хвороби, лікування яких потребує госпіталізації до лікарняних закладів ДКВС, а також за потреби проведення додаткового обстеження (якщо наявним у медичних частинах (фельдшерських пунктах) обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень) в умовах лікарняних закладів ДКВС.

Отже, за необхідності ОСОБА_7 може бути надана медична допомога в установі виконання покарань або госпіталізація до відповідного медичного закладу.

Отже, призначаючи покарання, суд першої інстанції з урахуванням дискреційних повноважень, належно вмотивувавши прийняте рішення, дійшов належного висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування реальної міри покарання та обґрунтовано призначив мінімально можливе покарання, передбачене санкцією відповідної статті кримінального кодексу України, яке слід відбувати реально.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити задоволення.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 , визнаного винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді