Рівненський апеляційний суд
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/9492/25

Провадження № 11-сс/4815/156/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001086 від 10.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 08 липня 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 970 грн.. В разі внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, безпідставною, тому підлягає скасуванню. Зазначає, що судом не враховано характеризуючих даних про підозрюваного, а саме те, що в нього на утриманні перебуває дружина, яка не працює, матір похилого віку, яка має проблеми зі здоров`ям, злочин він вчинив внаслідок скрутного матеріального становища, раніше не судимий. Не взято до уваги й те, що ОСОБА_6 не тікав під час затримання, не намагався приховати чи знищити докази у кримінальному провадженні, співпрацює зі слідством та дає викривальні покази щодо себе та інших осіб, добровільно видав викрадені мопеди та їх запчастини, фактично відшкодувавши заподіяні збитки, тому вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є недоведеними стороною обвинувачення. Наголошує, що судом першої інстанції без належного обґрунтування визначено заставу в майже максимальному розмірі, що є завідомо непомірним для підозрюваного та його родини.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 12 травня 2025 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В разі необхідності обрання запобіжного заходу просить обрати менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язку носити електронний засіб контролю. Врахувати сімейний та майновий стан підозрюваного та його родини, і зменшити розмір застави з 70 до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 інкримінується те, що 10.05.2025 року приблизно о 14.30 год. він, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув до складського приміщення корпусу № 1 ПАТ «Рівненський радіотехнічний завод», яке розташоване за адресою: вул. Данила Галицького, 19 в м. Рівне, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, шляхом злому навісного замка проник до вище вказаного складського приміщення, звідки незаконно заволодів належними ОСОБА_9 вісьмома мопедами марки «Patriot moto» без д.н.з. вартістю 36 000 тис. грн. за один, загальною вартістю 288 000 грн. та двома мопедами марки «Patriot moto», без д.н.з., вартістю 31 000 грн. за один, загальною вартістю 62 000 грн., на загальну суму 350 000 грн., однак в подальшому був затриманий працівниками Рівненського районного управління поліції за адресою м. Рівне, вул. Данила Галицького, 19.

10.05.2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України та 11.05.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до ст.2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення від 10.05.2025 року ОСОБА_9 ; протоколом огляду місця події від 10.05.2025 року із додатком ілюстративною таблицею; протоколом огляду місця події від 10.05.2025 року із додатком ілюстративною таблицею; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 11.05.2025 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.05.2025 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також слідчим суддею враховано те, що в разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, що свідчить про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеними є й ризики незаконного впливу на свідків та потерпілого з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинення іншого правопорушення та ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що підозрюваний є працездатним, однак ніде не працює та не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що вчинення злочинів є основним джерелом доходу для нього, адже злочин, в якому він підозрюється, вчинений з метою отримання фінансової вигоди.

Крім того, відповідно до вимоги УІАП ГУНП в Рівненській області, ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення аналогічного злочину, тому доводи захисника про недоведення органом досудового розслідування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Таким чином слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку на підставі повного та всебічного дослідження наданих органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 ..

Вимоги захисника щодо зменшення розміру застави колегія суддів вважає безпідставними, оскільки застава була визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та наявних ризиків, який достатньою мірою гарантував би виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На думку апеляційного суду, застава в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осібта визначені обов`язки у разі її внесення не є непомірною з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочину, що інкримінуються ОСОБА_6 , і саме такий розмір застави здатний забезпечити стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку підозрюваного під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання ним обов`язків (вказаний висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії»).

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, які в подальшому були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001086 від 10.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3