Справа № 127/8446/25
Провадження №11-сс/801/330/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_6

на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність четвертого слідчого відділу (із дислокацією в м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

встановив:

ОСОБА_6 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із скаргою на бездіяльність уповноважених осіб четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниця) ТУ ДБР розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаргу мотивовано тим, що 18.10.2024 ОСОБА_6 засобами електронного зв`язку направив до Хмельницької обласної прокуратури заяву про вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Листом Хмельницької обласної прокуратури від 21.10.2024 №31-р вказану заяву про вчинення кримінального правопорушення направлено до ТУ ДБР розташованого у місті Хмельницькому для розгляду. Однак, всупереч положенням ст. 214 КПК України, заяву ОСОБА_6 від 18.10.2024 не було внесено до ЄРДР протягом 24 годин, що стало відомо з листа ТУ ДБР у місті Хмельницькому №2955зкп/х/14-01-04-59113/2024. Заявник вважає дану бездіяльність службових осіб ТУ ДБР у місті Хмельницькому незаконною, а тому просить зобов`язати останніх внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР по його заяві від 18.10.2024.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниця) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 18.10.2024 відмовлено.

Не погодившись із ухвалою слідчого Судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою про вчинення злочину від 18 жовтня 2024 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати йому як заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржувана ухвала не відповідає встановленим вимогам щодо судового рішення, оскільки її мотивувальна частина не містить обґрунтованих мотивів прийнятого рішення і спростування його доводів по суті скарги, зокрема, щодо наявності в заяві достатніх підстав для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На думку апелянта та обставина, що ухвала від 02 квітня 2024 року, яка була постановлена суддею ОСОБА_7 була переглянута та залишена без змін Хмельницьким апеляційним судом, не свідчить про необґрунтованість його заяви, оскільки в останній він не оскаржує вказану ухвалу судді ОСОБА_7 , а повідомляє про вчинений ним злочин, і діє виключено на підставах та в порядку, передбачених кримінальним процесуальним законом. Тим більше, що апеляційний суд проігнорував його аргументи про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Звертає також увагу на те, що процесуальний закон не передбачає для слідчого чи прокурора іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що відповідає також усталеній практиці Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 , повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, що не перешкоджає апеляційному розглядові даної категорії справ.

Перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про її залишення без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягяє у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, можуть бути предметом оскарження на досудовому провадженні. Відповідну скаргу можуть подати заявник, потерпілий, його представник чи законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно із частиною першою статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Наведеними правовими нормами визначено порядок оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, яке затверджено наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 №298, передбачено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. (п.п. 2 п. 1 Розділу 2 Положення)

Отже, кримінально-процесуальне законодавство передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, але не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень, а лише тих, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Верховний Суд у своєму рішенні від 30 вересня 2021 року (Постанова ККС ВС у справі 556/450/18) вказав, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою для початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

На думку Великої Палати Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/19, провадження № 11-1263апп18), саме в межах цієї процедури слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Зазначене спростовує посилання апелянта на те, що чинні процесуальні положення законодавства не передбачають для слідчого чи прокурора іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як встановлено судом першої інстанції, 18.10.2024 ОСОБА_6 засобами електронного зв`язку до Хмельницької обласної прокуратури направив заяву про вчинення кримінального правопорушення. В заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 просив внести відомості до ЄРДР відносно судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_7 в зв`язку з винесенням рішення, в якому зазначені, на переконання заявника, завідомо неправдиві відомості, зокрема те, що при постановленні відповідного процесуального рішення суддею враховано те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Заявник вбачає в діях судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_7 ознаки складу злочину, що передбачено ч. 1 ст. 366 КК України.

В.о. керівника слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 надіслав ОСОБА_6 відповідь про те, що вищевказана заява за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить жодних даних про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_6 слідчий суддя вірно виходив із того, що передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні є така заява чи повідомлення, які містять достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Підставами вважати заяву чи повідомлення такою (таким), що містить відомості саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Зі змісту скарги вбачається, що суб`єкт звернення, просить внести відомості щодо вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_7 , на його думку, кримінального правопорушення, в результаті його незгоди з процесуальними діями та рішеннями наведеного судді, а саме наведення в тексті процесуального рішення судді відомостей, які характеризують особу ОСОБА_6 , як особу, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності.

Так, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_7 від 02 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

При цьому протиріччям, що виникло при виконанні вироку ОСОБА_6 якраз вважав, що у вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2008 року та ухвалі Верховного Суду України від 17.03.2009 року всупереч вимогам частини 2 статті 65 КК України вказано про врахування відомостей щодо попередньої судимості, яка була погашена в установленому законом порядку.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2024 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Заявник наполягає на тому, що суддя ОСОБА_7 вчинив службове підроблення, зазначивши в своїй ухвалі про те, що у вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області немає жодної вказівки про попередню судимість, яку було взято до уваги судом при призначенні покарання у виді довічного позбавлення волі, тоді як насправді у вказаному вироку така вказівка є, й суддя ОСОБА_7 умисно перекрутив істину в офіційному документі.

Отже за змістом заяви про вчинення злочину, ОСОБА_6 фактично не погоджується з судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Посилання ОСОБА_6 на те, що він нібито не оскаржує ухвалу, а повідомляє про вчинений суддею злочин суті питання не змінює, так як йдеться про встановлення судом обставин, що мали значення для правильного вирішення питання про сумніви і суперечності під час виконання вироку, а також тлумачення норм процесуального закону, що підлягає, або не підлягає застосуванню.

Вирішення зазначених питань безвідносно до аналізу ухваленого судом (суддею) рішення є неможливими.

Разом з тим, відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання (стаття 129-1 Конституції України).

Згідно зі статтею 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про судоустрій і статус судді» передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до частини першої та третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року було акцентовано, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї від 29 листопада та 13 грудня 1985 року схвалені основні принципи незалежності судових органів, згідно яких судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин. Не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя, і судові рішення, винесені суддями, не підлягають перегляду. Цей принцип не перешкоджає здійснюваному відповідно до закону судовому перегляду чи пом`якшенню вироків, винесених судовими органами.

Відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року, одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.При цьому, положенням статтею 214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, але виходячи з положень частини 5 статті 214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Виходячи зі змісту статті 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

В заяві ОСОБА_6 уповноваженому органу прямо вказується, яке кримінальне правопорушення було вчинено частина 1 статті 366 КК України, а також ким і за яких обставин його було вчинено суддею ОСОБА_7 при розгляді ним справи і постановленні ухвали від 02 квітня 2024 року, а відтак внесення уповноваженим органом відповідних відомостей до ЄРДР означатиме згоду уповноваженого органу з тим, що всупереч установленим Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» гарантіям незалежності суду і суддів, принципу обов`язковості судового рішення, принципу правової визначеності (res judicata), що є складовою принципу верховенства права, дії судді під час розгляду справи, що закінчилися постановленням судового рішення, яке набрало законної сили, можуть бути переглянуті в іншому провадженні, і таким рішенням і діям може бути надана інша правова оцінка.

Абсолютна безпідставність ініційованого ОСОБА_6 кримінального провадження щодо судді ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України була очевидною вже в момент прийняття уповноваженою особою рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в зв`язку з чим у внесенні таких відомостей було обґрунтовано відмовлено.

Таким чином, місцевий суд, враховуючи вищенаведене, дослідивши скаргу та заяву ОСОБА_6 , прийшов до вірного висновку, що відомості, які зазначені у заяві не містять в собі даних, що можуть вказувати на конкретні ознаки складу кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів обґрунтованих доводів відмови в задоволенні поданої скарги, а також не повно дослідив подані докази та обставини викладені в заяві не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеними висновками суду, якими надано належну оцінку як кожному доказу окремо так і в їх сукупності.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а наведені доводи в апеляційній скарзі викладених в ній висновків суду не спростовують.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 214, 303, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2025 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4