Справа №639/2946/25
Провадження №1-кп/639/286/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова у порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000455 від 28 березня 2025 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого 15 грудня 2022 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 5 ст. 407 КК України до 2 років тримання у дисциплінарному батальйоні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 на момент вчинення інкримінованого проступку проходив військову службу на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2024 р. №90 (по стройовій частині) на посаді сапера інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , фінансово-економічна служба якої перебувала в АДРЕСА_2 (адреса не підлягає розголошенню), де відповідно до діючих нормативно-правових актів, а саме відповідно до вимог положень ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. №260 на систематичній основі отримував грошове забезпечення.

Так, ОСОБА_3 будучи обізнаним із порядком проходження військової служби, в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1, 17 Закону України №Про оборону України» з 29 листопада 2024 р. був незаконно відсутнім на службі без поважних причин та не з`явився до військової частини НОМЕР_1 . В подальшому, перебуваючи у відпустці в м. Харкові, 28 листопада 2024 р. у ОСОБА_3 , виник умисел на протиправне заволодіння бюджетними коштами, які виділялись з державного бюджету України для нарахування виплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 відповідно до встановленого порядку та обсягах визначеним діючим законодавством, шляхом введення в оману посадових осіб військової частини НОМЕР_1 за наступних обставин. Будучи обізнаним з вимогами Законів України, зокрема Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», перебуваючи на території м. Харкова з 29 листопада 2024 р. фактично не перебуваючи на військовій службі, ОСОБА_3 за листопад 2024 р. отримав премію відповідно до наказу Міністерства оборони України №260 чергові виплати грошового забезпечення у розмірі 15782 грн. 25 коп. від військової частини НОМЕР_1 , зрозумів, що будучи незаконно відсутнім за місцем несення служби за листопад 2024 р., йому безпідставно нарахувала премію відповідно до наказу Міністерства оборони України №260 розділу XVI частина 5. Маючи на меті подальше безпідставне отримання грошового стягнення за місцем проходження військової служби, яке виділялось з державного бюджету України, для нарахування та виплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , не пізніше 29 листопада 2024 р. у ОСОБА_3 виник протиправний умисел на незаконне заволодіння бюджетними коштами, які виділялись з державного бюджету України, шляхом введення в оману посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , про нібито його перебування на лікуванні, за для здійснення подальших нарахувань та виплат як військовослужбовцю частини НОМЕР_1 . Реалізуючи вказаний протиправний умисел, направлений на заволодіння бюджетними грошовими коштами, які виділялись з державного бюджету України, що належить військовій частині НОМЕР_1 у вигляді безпідставно нарахованого грошового забезпечення, солдат ОСОБА_3 шляхом обману, фактично не перебуваючи на військовій службі, переслідуючи корисливу мету, вирішив не повертатися до військової частини НОМЕР_1 та повідомив командуванню військової частини, в якій він проходив службу, про своє лікування, що не відповідало діяльності. За таких обставин, ОСОБА_3 постійно вводячи в оману своє безпосереднє керівництво військової частини НОМЕР_1 , щодо перебування на лікуванні, діючи умисно, за листопад 2024 р., тобто за час своєї незаконної відсутності на службі, безпідставно отримав грошове забезпечення у розмірі 15 782 грв. 25 коп., яке передбачене наказом Міністерства оборони України №260. Таким чином, за листопад 2024 р. ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливою метою, усвідомлюючи протиправний характер своїх шахрайських дій, діючи шляхом обману, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою неправомірного заволодіння чужим майном бюджетними коштами, які виділялись з державного бюджету України для військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що у зв`язку з перебуванням на лікуванні військовослужбовцю не припиняється виплата грошового забезпечення, всупереч дійсності ввів в оману посадових осіб командування військової частини НОМЕР_1 , повідомляючи неправдиві відомості про своє перебування на лікуванні у медичних закладах, внаслідок чого останній продовжував отримувати грошове забезпечення як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , що призвело до безпідставного отримання ним грошового забезпечення та премії за листопад 2024 р. у розмірі 15782 грн. 25 коп., чим завдав матеріальних збитків державному бюджету України на загальну суму 15782 грн. 25 коп. в особі військової частині НОМЕР_1 .

Відповідальність за вчинення зазначеного вище кримінального проступку передбачена ч.1 ст. 190 КК України.

Обвинувальний акт надійшов до суду разом із клопотанням прокурора ОСОБА_4 про його розгляд у спрощеному провадженні.

Згідно заяви ОСОБА_3 , яка була підписана в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та цивільним позовом, ознайомлений з порядком апеляційного оскарження вироку суду та надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

Даними про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, неодружений, раніше судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України та враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, обставини що пом`якшують покарання, особу ОСОБА_3 , його відношення до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях обмеження волі, а тому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Наведене відповідає вимогам ст. 50 КК України, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК визначено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

При вирішенні цивільного позову потерпілого про відшкодування майнової шкоди, суд враховує, що факт заподіяння майнової шкоди і винність обвинуваченого стверджено матеріалами кримінального провадження, а тому на підставі ст. 1166 ЦК України позов про відшкодування матеріальної шкоди, слід задовольнити.

Процесуальні витрати відсутні.

Згідно обвинувального акту речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Цивільний позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ВЧ НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням, на загальну суму 15782 (п`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні), 25 коп.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1