ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/311/25 Справа № 712/7646/25 Категорія: ст.171 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря учасники справи прокурор ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту,

в с т а н о в и в:

Прокурор Черкаської окружної прокуратури звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту в кримінальному провадженні № 0000628 від 20.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2,4 ст.190 КК України, в якому просив накласти арешт на кошти в сумі 49 050,00 грн., які знаходяться на банківському рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що прокурор у своєму клопотанні посилається на п. 4 ч. 2 ст. 70 КПК України, натомість матеріали клопотання не містять доказів того, що ОСОБА_7 має статус підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні. Також у вказаному кримінальному провадженні жодній особі, причетній до вчинення кримінального правопорушення, не оголошено підозру.

Матеріали клопотання не містять відомості про те, що потерпілий подав у рамках кримінального провадження цивільний позов до ОСОБА_7 чи до будь-якої іншої особи, причетної до вказаного кримінального правопорушення.

Також в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання грошових коштів речовими доказами.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор Черкаської окружної прокуратури, подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05.06.2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на кошти в сумі 49050,00 грн., які знаходяться на банківському рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» (код банку (МФО) 305299, код за , юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ) НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_7 .

Вважає, що ухвала слідчого судді від 05.06.2025 року є незаконною та підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, обставинам, які встановлено під час розгляду даного клопотання.

Звертає увагу на те, що кошти в сумі 49050,00 грн., які знаходяться на рахунку, що належить ОСОБА_7 та відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» відповідають критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України, оскільки зазначені кошти набуті кримінально-протиправним шляхом.

Крім того, накладення арешту на вказані кошти на рахунку, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України надасть можливість частково відшкодувати шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасника процесу, який з`явився в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області перебувають об`єднані матеріали досудового розслідування № 0000628 від 20.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 4 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 19.07.2024 року до Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області надійшов електронний рапорт ДКП за зверненням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (директор ТОВ «МЕГАПОЛІС»), якій 18.07.2024 року з номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , зателефонувала невідома особа від імені голови Харківської військової обласної державної адміністрації і попросила надати благодійну допомогу ЗСУ, надіславши відповідний лист з реквізитами, вона погодилась і на розрахунковий рахунок ОСОБА_9 IBAN НОМЕР_3 здійснила перерахунок коштів в сумі 62000 грн. з посиланням за вихідним номером листа, але потім зрозуміла, що була ошукана шахраями.

За даним фактом зареєстровано кримінальне провадження №0000628 від 20.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 13 по 14.02.2025 року невстановлена особа з використанням мережі інтернет здійснила несанкціонований доступ до дистанційного банківського обслуговування АТ КБ «ПриватБанк», додатку «Приват24» для бізнесу та заволоділа грошовими коштами з банківського рахунку НОМЕР_4 - ПП «ТАЛИСМАН» код () в сумі 149792,00 грн. та банківського рахунку НОМЕР_5 - ТОВ «Талісман Мобіліті Солюшонз» () в сумі 98 092 грн. які були зараховані на рахунок НОМЕР_6 , банківські карти № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 ФОП ОСОБА_10 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , які в подальшому були частково зняті в банкоматі за адресою: м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, буд. 24.

За даним фактом зареєстровано кримінальне провадження № 00000579 від 15.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

13.05.2025 року постановою прокурора вказані кримінальні провадження було об`єднано на підставі того, що є достатні підстави вважати, що вони вчинені однією особою (особами).

В зв`язку з вищевикладеним прокурор просила з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, накласти арешт на кошти в сумі 49050,00 грн, які знаходяться на банківському рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» (код банку (МФО) 305299, код за , юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ) НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_7 .

Також прокурор зазначила, що накладення арешту на вказаний рахунок, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України надасть можливість частково відшкодувати шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вірно зазначив, що прокурор у своєму клопотанні посилається на п. 4 ч. 2 ст. 70 КПК України, проте матеріали клопотання не містять доказів того, що ОСОБА_7 має статус підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні. Також у вказаному кримінальному провадженні жодній особі, причетній до вчинення кримінального правопорушення, не оголошено підозру.

Як випливає із змісту ст. 172 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Також, матеріали клопотання не містять відомості про те, що потерпілий подав у рамках кримінального провадження цивільний позов до ОСОБА_7 чи до будь-якої іншої особи, причетної до вказаного кримінального правопорушення.

Прокурор, крім іншого, посилається на те, що грошові кошти на банківському рахунку є речовими доказами.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про платіжні послуги» грошові кошти (кошти) існують в Україні у готівковій (формі грошових знаків) та безготівковій (формі записів на рахунках) формах.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про платіжні послуги» для виконання платіжних операцій з коштами (крім електронних грошей) банки мають право відкривати своїм клієнтам такі банківські рахунки.

Отже, на банківському рахунку не зберігаються індивідуально визначені кошти власника рахунку, відповідна сума грошових коштів обліковуються банком на рахунку під зобов`язання банку за дорученням власника рахунку перерахувати/зарахувати відповідну суму грошових котів у межах такої суми.

В зв`язку з вищевикладеним, слідчий суддя прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що грошові кошти на рахунку не можуть вважатися речовими доказами, оскільки вони є індивідуально визначеними. А тому, накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів можна лише на готівкові кошти.

Крім того, в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання грошових коштів речовими доказами.

Прокурором не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд мав би прийти до переконання, що такий ступінь втручання держави у права та свободи власника майна відповідає потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах не порушує справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Таких доводів не містить і апеляційна скарга, яка фактично дублює зміст клопотання. З огляду на це апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, належно обґрунтувавши власні висновки щодо прийнятого рішення про відмову в задоволенні клопотання.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: