У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2025 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001183, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001183, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України, повернутий прокурору для усунення виявлених недоліків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001183, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 направити на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси зі стадії підготовчого судового засідання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала суду про повернення обвинувального акта прокурору є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку прокурора, висновок суду щодо неконкретного формулювання обвинувачення не відповідає фактичним обставинам провадження та змісту обвинувального акта, оскільки суд під час підготовчого засідання вдався до встановлення та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, а також до перевірки правильності правової кваліфікації дій обвинувачених, що на цій стадії кримінального процесу є неприпустимим і суперечить вимогам ч. 4 ст. 291, ст. 314315 КПК України.

Прокурор наголошує, що обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 містить: час, спосіб, місце, мотив і форму вини щодо кожного епізоду; зазначені суми збитків у гривневому та доларовому еквіваленті; наведено дані щодо 25 епізодів злочинної діяльності. Усі ці відомості викладені з урахуванням меж досудового розслідування.

Апелянт звертає увагу на те, що висновок суду про відсутність інформації щодо розміру заподіяної шкоди також не відповідає фактичним обставинам провадження та змісту обвинувального акта, в якому чітко вказано конкретні суми грошових коштів, якими заволоділи обвинувачені. Формальні арифметичні неточності (в межах 100 грн.) не є істотними, оскільки не впливають на кваліфікацію дій або право обвинувачених на захист. У даному випадку, суд фактично вимагає збільшення суми збитків, чим погіршує становище обвинувачених.

Щодо відсутності анкетних даних потерпілих у епізодах заволодіння майном ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , прокурор наголошує, що ці особи не набули статусу потерпілих (не подали відповідних заяв), а отже, відсутність їхніх анкетних даних не є порушенням вимог ст. 291 КПК України. Це прямо зазначено в обвинувальному акті, тому зазначена обставина не може слугувати підставою для повернення обвинувального акта через його невідповідність зазначеній статті КПК України. Крім того, такий недолік, як відсутність анкетних даних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , міг бути усунутий судом під час підготовчого засідання шляхом з`ясування відповідних відомостей у сторони обвинувачення.

За наведених обставин, прокурор вважає, що ухвала суду не містить конкретних порушень вимог ст. 291 КПК України, які могли б бути підставою для повернення обвинувального акта. Натомість обвинувальний акт не містить таких недоліків, що унеможливлювали б його розгляд по суті та винесення законного й обґрунтованого судового рішення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 р. про повернення обвинувального акту прокурору залишити без змін.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001183 від 01.09.2023 р., за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 190 КК України.

Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору, з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Дослідивши вказаний обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не містить конкретних відомостей щодо часу, способу та місця вчинення кримінальних правопорушень за окремими епізодами, зокрема щодо заволодіння коштами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Крім того, судом встановлено, що виклад формулювання обвинувачення з посиланням на приблизний розмір шкоди є неприпустимим та неточним обвинуваченням. Судом вказано на арифметичні розбіжності між сумами, зазначеними в обвинувальному акті, та фактичним офіційним курсом валют станом на відповідні дати, що підтверджуються доводами сторони захисту.

Суд звернув увагу на відсутність у обвинувальному акті анкетних даних потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також відсутність відомостей про їх письмову згоду на визнання потерпілими, як того вимагає ч. 7 ст. 55 КПК України. Відсутність таких даних унеможливлює повідомлення потерпілих про дату судового засідання та реалізацію ними процесуальних прав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, захисників ОСОБА_8 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого; 3) анкетні відомості кожного потерпілого; 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Частиною 1 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Згідно зі ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що обвинувальний акт, складений старшим слідчим слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_24 та затверджений прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_25 , відповідає вимогам статті 291 КПК України.

Зокрема, у ньому чітко викладено фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України, які прокурор вважає встановленими, наведено правову кваліфікацію із зазначенням відповідних положень закону та частини статті Кримінального кодексу України, а також сформульовано обвинувачення. У тексті обвинувального акта містяться анкетні дані обвинувачених, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, прізвище, ім`я, по батькові та посада прокурора, обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. До обвинувального акта належним чином додано реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки обвинувачених та їх захисників про отримання копій обвинувального акта і реєстру, а також відповідні цивільні позови.

Стосовно висновків суду першої інстанції про те, що обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, через відсутність конкретних відомостей щодо часу, способу та місця вчинення кримінальних правопорушень за окремими епізодами, апеляційний суд вважає такі висновки безпідставними.

Конкретність обвинувачення, як неодноразово підкреслював Європейський суд з прав людини (зокрема, рішення у справі «Маттоціа проти Італії», 25.07.2000 р.), є складовою права на захист. Водночас така конкретність є оціночною категорією, яка повинна оцінюватися з урахуванням усього обсягу відомостей, викладених в обвинувальному акті, та з урахуванням конкретних обставин справи.

На це, зокрема, звернув увагу і прокурор в апеляційній скарзі, зазначивши, що обвинувальний акт містить чіткий опис обставин вчинення кожного з епізодів кримінального правопорушення, із зазначенням часу, місця, способу дій, їх спрямованості та наслідків, а також розподілу ролей між співучасниками. Тобто формулювання обвинувачення не є абстрактним чи таким, що перешкоджає реалізації прав сторони захисту.

Суд першої інстанції, визнавши обвинувальний акт неконкретизованим, фактично надав оцінку суті пред`явленого обвинувачення та доказам, що виходить за межі повноважень суду на стадії підготовчого судового засідання. Такий підхід порушує принцип змагальності та процесуальну самостійність прокурора, який відповідно до ст. 291 КПК України самостійно визначає обсяг обвинувачення і відомості, необхідні для його обґрунтування.

Крім того, кримінальний процес передбачає процесуальні механізми уточнення, зміни або навіть відмови від обвинувачення вже в ході судового розгляду, передбачені ст. 337 КПК України. Відтак, передчасне повернення обвинувального акту без дослідження справи по суті фактично нівелює ці гарантії.

Отже, повернення обвинувального акта на підставі нібито неконкретного формулювання обвинувачення є передчасним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності арифметичних розбіжностей між сумами, зазначеними в обвинувальному акті, та фактичним офіційним курсом валют станом на відповідні дати, на переконання апеляційного суду, не є підставами для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки такі неточності не свідчать про істотну невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України та не перешкоджають здійсненню кримінального провадження.

Зазначені арифметичні розбіжності не стосуються юридичної суті обвинувачення, не впливають на обсяг пред`явлених обвинуваченням фактів і не позбавляють сторону захисту можливості реалізовувати свої процесуальні права. За своєю природою ці розбіжності можуть бути усунені в ході судового розгляду шляхом перевірки та оцінки доказів, зокрема, на підставі розрахункових документів.

При цьому, як обґрунтовано зазначено прокурором в апеляційній скарзі, повернення обвинувального акта з формальних підстав за таких умов фактично призведе до погіршення становища обвинувачених, оскільки у разі подальшого направлення нового обвинувального акта, сформованого з урахуванням поточного курсу валют, може бути пред`явлено обвинувачення з більшим обсягом спричиненої шкоди, що потенційно тягне за собою застосування суворішого покарання.

Щодо посилань суду першої інстанції на порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України у зв`язку з відсутністю в обвинувальному акті анкетних даних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , апеляційний суд вважає такі висновки необґрунтованими.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не подавали заяв про залучення їх до участі у кримінальному провадженні як потерпілих, у зв`язку з чим прокурор обґрунтовано не визнав їх потерпілими відповідно до вимог статті 55 КПК України. Про відсутність їхнього процесуального статусу прямо зазначено в обвинувальному акті.

Водночас, суд першої інстанції, визнаючи ненадання анкетних даних вказаних осіб істотним порушенням, не врахував, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обов`язок щодо зазначення анкетних даних стосується лише осіб, яким надано статус потерпілого у встановленому законом порядку. Вимога суду про зазначення таких даних щодо осіб, які не набули статусу потерпілих, виходить за межі закону та не може бути визнана підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

У ході апеляційного розгляду не встановлено порушень при складанні обвинувального акта, які б перешкоджали суду першої інстанції призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості повернення обвинувального акта є переконливими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що повернення обвинувального акта з формальних підстав призводить до затягування розгляду кримінального провадження та, як наслідок, до порушення вимог статті 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду. При цьому, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на обов`язковості дотримання таких строків (справи «Айбабін проти України», «Білий проти України», «Лопатін і Медведський проти України»).

Отже, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню, а обвинувальний акт поверненню до суду першої інстанції для призначення нового розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2025 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001183, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3