Номер провадження 1-кп/205/287/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 м.Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі головуючої судді ОСОБА_1 за участюсекретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новокодацького районного суду міста Дніпра клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001085 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.307, ч.2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст.307, ч. 1 ст. 309 КК України, про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні останнім запобіжного заходу тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зауважила, що раніше її підзахисний раніше не судимий, тривалий час перебуває під вартою, оскільки усі докази досліджено та усіх свідків допитано, ризики впливу на них у обвинуваченого відсутні, просила застосувати до нього цілодобовий домашній арешт за місцем мешкання.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав свого захисника.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що обвинувачена раніше не судима, має на утриманні неповнолітню доньку, зауважив, що на теперішній час судом допитано усіх свідків, та обвинувачена не може на них вплинути, вважає наявним лише ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який є незначним, тому просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, підтримала свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов таких висновків.

Згідно статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ч.2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, два з яких згідно ст.12 КК України є тяжкими. ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, одне з яких згідно ст.12 КК України є тяжким. Зокрема, санкцією ч.2 ст.307 КК України, яку інкриміновано обом обвинуваченим, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо того, що тяжкість можливого покарання сама по собі може бути суттєвим мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також суд враховує, що обвинувачені не працевлаштовані, міцність наявних в них соціальних зв`язків недостатня для утримання обвинувачених від зміни місця проживання з метою переховування, а відсутність працевлаштування та постійного джерела доходу може спонукати їх до вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, зважаючи на те, що усіх свідків обвинувачення на час розгляду клопотання допитано в судовому засіданні, суд вважає відсутнім ризик незаконного впливу обвинувачених на свідків, а саме з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом залякування, погроз або у інший спосіб схилення свідків до зміни наданих показів або ухилення від явки до суду для їх допиту під час судового розгляду.

Встановлені судом обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведення їх вини, свідчать про існування обґрунтованих ризиків, передбачених п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявності у останніх реальної можливості переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд бере до уваги обставини, на які посилається сторона захисту, щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, однак наявність таких обставин не спростовує висновків суду, викладених вище. Суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зокрема й таких, як домашній арешт, не зможуть запобігти вказаним ризикам та не сприятимуть їх належній процесуальній поведінці, враховуючи й ту обставину, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів саме за місцем свого мешкання.

Таким чином, беручи до уваги характер і тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , дані про особи кожного з них, які свідчать про відсутність будь-яких стримуючих факторів, які б переконували суд в тому, що вони не будуть переховуватись від суду у даному кримінальному провадженні та не вчинять нового кримінального правопорушення, суд вважає необхідним продовжити відносно вказаних осіб дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд також враховує, що незаконний обіг наркотичних засобів та психотропних речовин являє собою серйозну загрозу для здоров`я людей і справляє негативний вплив на економічну, культурну та політичну основи суспільства.

Суд вважає доведеною достатню необхідність продовження цього заходу в інтересах суспільства, оскільки йдеться про тяжкі злочини, які становлять загрозу для громадської безпеки, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Продовження обвинуваченим строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовано цей вид запобіжного заходу.

Проте, зважаючи на те, що на час розгляду клопотання судом допитано обвинувачених, усіх свідків, досліджено майже усі докази, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим тримання під вартою на 30 днів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 194, 331, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 09 серпня 2025 року включно.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 09 серпня 2025 року включно.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовити.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1