Провадження № 11-кп/4808/40/25
Категорія ч.2 ст. 365 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 (Апелянт, обвинувачений) адвоката ОСОБА_8 (захисник), представника потерпілого ОСОБА_9 (потерпілий) та прокурора (прокурор) на вирок Івано-Франківського міського суду від 10.07.2024 щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бурштин Івано-Франківської області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУПП в Івано-Франківській області, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (КК), йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах Національної поліції на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК обвинувачений звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд частково задовольнив цивільний позов та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000 грн витрат моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовив.

2. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

Так, згідно дислокації сил та засобів роти № 1 Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську з 20год. 00хв. 18 червня 2017 року до 08год. 00хв. 19 червня 2017 року командир роти № 1 батальйону УПП у м. Івано-Франківську ОСОБА_7 та інспектор роти № 1 батальйону УПП у м. Івано-Франківську ОСОБА_11 заступили на патрулювання в складі екіпажу «151» на службовому автомобілі «Toyota Priys». Того ж дня близько 22 год. 15 хв. екіпаж патруля «151» у складі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 отримав повідомлення по радіоефіру від екіпажу «107» УПП у м. Івано-Франківську у складі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що їм потрібна допомога за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Г. Мазепи, на в`їзді до прибудинкової території багатоквартирного будинку №177 у зв`язку із великим скупченням агресивно налаштованих громадян. Прибувши за вказаною у повідомленні адресою, інспектори екіпажу «151» ОСОБА_7 та ОСОБА_11 побачили запаркований автомобіль марки «SKODA Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 , поруч з яким перебували інспектори патрульної поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які намагались спілкуватись із невідомим чоловіком, як пізніше з`ясувалось ОСОБА_14 та натовпом громадян, які постійно втручались в роботу поліцейських. Тоді ж, від інспекторів екіпажу «107» ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вони дізнались про те, що водієм автомобіля марки «SKODA Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який нібито відмовлявся представитись та надати посвідчення водія і реєстраційні документи на автомобіль, ОСОБА_14 , на думку працівників патрульної поліції, було допущено порушення правил дорожнього руху при виїзді з кільцевого перехрестя, а саме, перед зміною руху він не подав сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2б Правил дорожнього руху України, що і стало причиною перевірки реєстраційних документів на автомобіль та посвідчення у водія. Однак, після зупинки вказаного автомобіля між працівниками поліції ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та особами, що перебували в салоні автомобіля «SKODA Octavia» і не погоджувались із діями поліцейських, виникла словесна суперечка з приводу підстав зупинки автомобіля та обґрунтованості дій працівників поліції. Вказані події призвели до скупчення значної кількості перехожих на місці події, які теж намагались вияснити причину суперечки з працівниками поліції, що в свою чергу перешкоджало нормальній роботі поліцейських. Тоді ж на місце події, для надання допомоги поліцейським в забезпеченні громадського порядку при значному скупченні людей, прибули працівники патрульної поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у складі екіпажу «108», ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у складі екіпажу «118», ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у складі екіпажу «0051» (екіпаж моніторингу), а згодом на місце події прибули заступник командира батальйону УПП у м. Івано-Франківську ОСОБА_21 , командир того ж батальйону ОСОБА_22 та начальник УПП у м. Івано-Франківську ОСОБА_23 , які намагались заспокоїти натовп та не допустити вчинення присутніми громадянами будь-яких правопорушень. Під час суперечки, працівники патрульної поліції, в тому числі і ОСОБА_7 , неодноразово пропонували ОСОБА_14 , який на їх думку був за кермом автомобіля марки «SKODA Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_2 до його зупинки, пройти освідування на предмет вживання алкоголю з допомогою спеціального приладу «Драгер». Однак, на неодноразові вимоги працівників поліції ОСОБА_14 відмовився проходити освідування із використанням спеціального приладу «Драгер». Після цього працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_19 повідомили ОСОБА_14 про те, що на нього буде складено відповідні адміністративні матеріали про вчинення адміністративних правопорушень. Не погоджуючись із діями працівників поліції, ОСОБА_14 висловився щодо незаконності їх дій, у результаті чого між ним та працівниками поліції, у тому числі і ОСОБА_7 виникла словесна суперечка. Під час вказаної суперечки 18 червня 2017 року близько 23год. 13хв. працівники поліції вказали ОСОБА_14 пройти та сісти в салон їхнього службового автомобіля марки «Тоуоtа Рrius» для доставляння останнього до приміщення Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області з метою встановлення особи та складання відповідних документів про вчинення адміністративних правопорушень. При цьому працівники поліції, у тому числі і ОСОБА_7 , незважаючи на відсутність активного опору їх вимогам зі сторони ОСОБА_14 , погрожували останньому застосуванням фізичної сили у випадку невиконання їх вимог. Тоді ж, а саме 18 червня 2017 року близько 23год. 13хв. інспектор батальйону УПП у м. Івано-Франківську ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та явно виходячи за межі наданих йому повноважень, незважаючи на відсутність опору зі сторони ОСОБА_14 , схопив останнього за праву руку та спричиняючи удари рукою в ділянку тулуба та колінами в ділянку ніг ОСОБА_14 , намагався принизити останнього та силоміць посадити на заднє сидіння службового автомобіля. У відповідь ОСОБА_14 неодноразово вказував поліцейським та особисто ОСОБА_7 про те, що він самостійно, без будь-якого насильства, сяде в салон службового автомобіля працівників поліції, що свідчило про відсутність підстав застосовувати до нього заходи фізичного впливу. Однак, працівник УПП у м. Івано-Франківську ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 18, 29, 42, 43, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», присягу працівника Національної поліції України, п.3.1 розділу III посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, не надавши ОСОБА_14 часу та можливості для виконання законної вимоги поліцейського, усвідомлюючи, що останній жодного опору не чинить, є особою похилого віку та не становить будь-якої суспільної небезпеки, без будь-яких законних підстав, застосував до останнього заходи фізичного впливу. Зокрема, ОСОБА_7 , вчиняючи болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого дії, застосовуючи фізичну силу, різко схопив ОСОБА_14 за праву кисть та пальці правої руки і викрутив їх, після чого, продовжуючи свої умисні протиправні дії, за відсутності підстав, діючи умисно, з метою спричинення болісних відчуттів ОСОБА_14 , безпідставно застосовуючи додаткову фізичну силу, різко загнув пальці правої руки останнього піднімаючи їх вгору, що призвело до перелому п`ятого пальця правої руки. За таких обставин, внаслідок умисних протиправних дій, працівник правоохоронного органу інспектор роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді закритого, внутрішньо суглобового перелому основи середньої фаланги V пальця правої кисті без зміщення відламків, що у відповідності до висновку судово-медичного експерта № 413 від 09 серпня 2017 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я та синці в ділянці тулуба і садна в ділянці тулуба і обох ніг, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому владних повноважень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 18, 29, 42, 43, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», присягу працівника Національної поліції України, 18 червня 2017 року перебуваючи при виконанні своїх службових обов`язків по вул. Г. Мазепи в м. Івано-Франківськ, поруч із будинком №177, безпідставно застосував фізичну силу щодо ОСОБА_14 , вчинив болісні дії, які ображають особисту гідність потерпілого та спричинив останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження які викликали тривалий розлад здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження, чим завдав істотної шкоди правам та інтересам ОСОБА_14 .

3. Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 :

3.1. Вирок суду є незаконним та необґрунтованим через те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

3.2. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції не взяв до уваги докази захисту і дійшов до необґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення;

3.3. Обвинувальний акт не містить жодного викладу таких фактичних обставин справи, які вказували би на те, що дії ОСОБА_7 супроводжувалися застосуванням спеціальних засобів;

3.4. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, що суперечить п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини;

3.5. Суд в оскаржуваному вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Водночас, суд нічого не зазначив щодо застосування ОСОБА_7 спеціальних засобів, про що є вказівка в обвинувальному акті, й підстави визнання частини обвинувачення необгрунтованою щодо застосування спеціальних засобів;

3.6. Жодних погроз застосування фізичної сили з боку поліцейських на адресу ОСОБА_14 не було і не могло бути, отже, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням способу вчинення правопорушення, не відповідає фактичним обставинам;

3.7. Із наданих прокурором і переглянутих в судовому засіданні відеозаписах з нагрудних відеокамер поліцейських не зафіксовано, щоб ОСОБА_7 наносив руками чи ногами, або сторонніми предметами удари ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_14 затримували й супроводжували в патрульний автомобіль поліції, поруч із потерпілим, крім ОСОБА_7 перебувало ще двоє поліцейських: ОСОБА_11 і ОСОБА_21 ;

3.8. ОСОБА_14 вчиняв дії, за яких міг ударитись об автомобіль - це фактично підпадає під зазначене експертом твердження про те, що «закритий внутрішньосуглобовий перелом основи середньої фаланги V пальця правої кисті без зміщення відламків, синці в ділянках тулуба, садна в ділянках тулуба та обох ніг утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитись як при нанесенні ударів, як руками, ногами, так і іншими тупими твердими предметами у вказані вище ділянки тіла, так і при ударах до таких вказаними вище ділянками тіла».

3.9. Сторона обвинувачення не визначилась, яка форма об`єктивної сторони була в складі кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 : перевищення влади чи перевищення службових повноважень;

3.10. Стороною обвинувачення не доведено те, що дії ОСОБА_7 явно виходили за межі наданих йому повноважень, а також причинний зв`язок між діянням і наслідками.

3.11. У вироку не зазначено, які саме ознаки розкривають суб`єктивну сторону правопорушення, зокрема, чи усвідомлював ОСОБА_7 суспільно-небезпечний характер своїх дій, чи передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та чи бажав їх настання.

3.12. Поведінка ОСОБА_7 повністю відповідала обстановці, що склалася, жодних ознак того, що він, застосовуючи фізичну силу, діяв із умислом на вчинення правопорушення, не встановлено. Законний характер дій ОСОБА_7 прослідковується протягом усього часу з моменту його прибуття на місце події до закінчення фіксації події відеозаписами;

3.13. Суд помилково розглянув та вирішив цивільний позов у справі, поліцейський ОСОБА_7 під час інкримінованих йому дій здійснював свої повноваження, за таких обставин шкода, завдана фізичній особі дією поліцейського під час здійснення ним своїх повноважень, повинна відшкодовуватись державою;

3.14. Суд першої інстанції не дотримався вимог закону при ухваленні оскаржуваного вироку, а саме: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржений вирок скасувати, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, закрити за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_7 залишити без розгляду.

4. Доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 :

4.1. Не оспорюючи правову кваліфікацію, визначену судом, а також доведеність вини обвинуваченого вважає, що вирок суду, в частині призначеного покарання є занадто м`яким, а в частині відмови у відшкодуванні потерпілому доведених матеріальних збитків незаконним;

4.2. Згідно ст. 66 КК України судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 ;

4.3. Санкція ч.2 ст.365 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а значить згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, альтернативного виду покарання, окрім позбавлення волі, за ч.2 ст. 365 КК України не передбачено.

4.4. На думку потерпілого і його представника, в ухваленому вироку, суддя мав би мотивувати, якими аргументами керувався застосовуючи вимоги ст. 75 КК України, тому застосування судом такої норми закону є безпідставною.

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржений вирок скасувати частково, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України та призначити основне покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_7 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 1 033 050 (один мільйон тридцять три тисячі) гривень 50 коп. завданої злочином, задовольнити повністю. В решті вирок залишити без змін.

5. Доводи апеляційної скарги прокурора:

5.1. Вирок підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості;

5.2. Суд не виконав вимог ст. 370 КПК, призначивши обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

5.3. Призначаючи покарання обвинуваченому суд не вказав, чому вважає, які саме обставини він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання;

5.4. Призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, суперечить вимогам ст. 65 КК України, оскільки буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів;

5.5. Під час розгляду апеляційної скарги просить дослідити дані, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , та вимогу ДІЗ ГУНП в Івано- Франківській області.

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржений вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах Національної поліції на строк 1 рік;

6. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

6.1. Захисник і обвинувачений доводи апеляційної скарги підтримали, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого заперечили.

6.2. Представник потерпілого свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора щодо скасування вироку через м`якість покарання підтримав, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого заперечив.

6.3. Прокурор апеляційну свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілого підтримав, просив їх задовольнити, апеляційну скаргу захисника заперечив.

7. Мотиви апеляційного суду.

7.1. Справа розглянута в межах доводів апеляційних скарг (ст. 404 КПК).

Під час провадження за клопотанням сторін досліджені відеозаписи подій.

Апеляційний суд не буде без необхідності повторювати вже описані обставини, доводи сторін та їх аргументи в деталях.

7.2. Установлені факти: 1) працівники поліції на момент подій справи підозрювали потерпілого у скоєнні адміністративного правопорушення - керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння (ч. 1 ст. 130 КУпАП), але він сам це категорично заперечував; 2) до потерпілого була застосована сила як захід примусового характеру (ст. 260 - 266, гл. 20, п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 42 Закону України Про національну поліцію); 3) у потерпілого експерт виявив тілесні ушкодження середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, та синці в ділянці тулуба і садна в ділянці тулуба і обох ніг, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (п. 2 Ухвали).

7.3. У вину обвинуваченому поставлено перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян (потерпілому), супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, дій - скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.

Ключовими питаннями в межах поелементного аналізу складу інкримінованих дій і доводів та заперечень сторін є:

1) Чи мало місце явне перевищення службових повноважень згідно з ч. 1 ст. 365 КК?

2) Якщо мало місце, то чи потягло воно наслідки, визначені ч. 2 ст. 365 КК?

Апеляційний суд вважає, що на ці питання належить дати ствердні відповіді.

І вимоги обвинуваченого до потерпілого не відповіли закону, і вжиті заходи не були необхідними, пропорційними та ефективними (ст. 42, 43 Закону України Про національну поліцію).

Постановою апеляційного суду від 27.10.2017 скасоване рішення суду 1-ї інстанції та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрите провадження про притягнення потерпілого до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП.

Потерпілий опору не чинив і неодноразово по ходу подій висловлювався, що виконає вимоги працівників поліції, але зволікав із цим.

Це слідує із відеозаписів, показань потерпілого, свідка ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , свідка ОСОБА_26 ..

Підстави для сумніву у показаннях цих свідків відсутні, вони також підтверджені відеозаписами, які досліджені судом.

Окрім того, повідомлення про можливість застосування сили було здійснене всупереч вимогам ч. 1, 3 ст. 42 Закону вже після того, як потерпілого намагалися силоміць посадити в патрульний автомобіль.

Отже, необхідності адміністративного затримання та застосування сили до потерпілого в цій ситуації у обвинуваченого не було, оскільки, як установлено судом, жодного адміністративного правопорушення він не вчиняв.

Безпідставне застосування сили, яке супроводжувалось болісними відчуттями потерпілого та ображало його особисту гідність і потягло спричинення вказаних тілесних ушкоджень, свідчить про неспівмірність (непропорційність) дій обвинуваченого потребам забезпечення провадження в справах про адміністративне правопорушення.

Витяг з з ЄРДР від 30.10.2024 про внесення даних за ч. 2 ст. 342 КК щодо потерпілого жодним чином не впливає на висновки суду в цьому провадженні щодо обвинуваченого.

7.4. Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту.

7.4.1. Заперечувалось, що тілесні ушкодження заподіяв обвинувачений. В засіданні апеляційного суду переглянуті відеозаписи з відеокамер працівників поліції, на яких чітко видно, як обвинувачений, спочатку схопивши за кисть і долоню, завів за спину праву руку потерпілгого, а потім різко потягнув її угору. Твердження захисту, що палець міг бути зламаний під час затримання через удари об тверді предмети спростовані цим записом і показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які при цьому чули хрускіт кісток.

Окрім того це підтверджено і відеозаписом, який надала сторона потерпілого - зйомка велася з протилежних боків різними операторами і зафіксовано одні й ті ж події з різних ракурсів. Обвинувачений не заперечував, що він є особою, зафіксованою на відео потерпілої сторони.

7.4.2. Щодо неспівпадінь звукового ряду відеозаписів поліцейських камер та тих, які надала потерпіла сторона.

На цьому відеозаписі чітко чути хруст, після якого потерпілий одразу ж заявив, що йому обвинувачений зламав палець. На відеозаписі сторони обвинувачення такого хрусту не чути. Але зйомка велась із різних боків, різними технічними засобами. Під час подій було багато шумів і, головне, про такий хруст заявляли також і свідки.

Це вказує на те, що унаслідок неспівмірного застосування сили саме обвинуваченим був зламаний палець потерпілого та заподіяні інші тілесні ушкодження, які потерпілий пов`язав його діями, а не інших поліцейських.

Заподіяння тілесних ушкоджень та застосування спецзасобів (п. 3 ч. 4 ст. 42 Закону - кайданки були одягнуті тільки на одну руку) пов`язане з активною роллю обвинуваченого як командира роти поліції, що діяв як особисто, так і давав вказівки підлеглим.

Спецзасоби, зокрема, застосовуються при затриманні (пп б п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону).

Сторона захисту зазначила також, що згідно з відеозаписом у патрульному автомобілі потерпілий вільно рухав пальцем, і вважала сумнівними такі можливості. На відозаписі видно як потерпілий рухає пальцями правої долоні руки, але чи вільно чи ні вказати неможливо. Але в будь-якому разі це не може бути підставою для висновку про неможливість такої дії зі зламаним пальцем.

Окрім того, з цього приводу є висновок експерта про наявність такого ушкодження, можливий механізм його заподіяння, який спростовує сумніви.

Неможливість рухання зламанним пальцем це припущення, яке не можна покласти в основу будь-якого рішення.

Необхідності проведення комісійної судово-медичної експертизи з цього приводу не було, оскільки відсутня потреба у спеціальних знаннях - висновок про причиновий зв`язок між насильницькими діями щодо потерпілого і наслідками можливо зробити на підставі указаних доказів.

При цьому не має значення для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 365 КК чи всі тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, заподіяв саме обвинувачений.

У справі достатньо доказів для висновку, що у результаті його дій був зламаний палець як свідчення неспівмірного насильства у результаті явного перевищення службових повноважень обвинуваченим.

7.4.3. Щодо неконкретності обвинувачення. За обвинувальним актом у вину поставлено явне перевищення службових повноважень. І вироком суду обвинуваченого визнано винним за цим обвинуваченням. Це конкретне обвинувачення і конкретний висновок суду. Те, що поряд із цим вжито і перевищення влади ні на правильність установлених обставин, ні на кваліфікацію жодним чином не впливає і підставою для скасування вироку бути не може через неістотність.

7.4.4. Щодо суб`єктивної сторони. Як указувалось, підстав для застосування сили в цьому випадку не було. Обвинувачений усвідомлював, що застосовує насильство, яке є непропорційним потребам припинення адміністративного правопорушення в ситуації, коли немає доказів керування автомобілем потерпілим, а є докази (заяви потерпілого, пояснення свідків та інших осіб), що за кермом була інша особа.

Тривалий період емоційної комунікації обвинуваченого з потерпілим протягом мінімум 20 хв. якраз і свідчить про обдумування та вагання, і як результат цього - усвідомлений умисел на непропорційне застосування сили.

При цьому конкретні наслідки - пошкодження пальця - могли б бути вчинені з необережною формою вини, коли обвинувачений не передбачав саме такого наслідку умисного застосування ним насильства, але як працівник поліції повинен був і міг.

Поряд із об`єктивною стороною дій обвинуваченого містяться і всі ознаки прямого умислу на вчинення дій, передбачених ч. 2 ст. 365 КК - усвідомлення явного перевищення ним своїх службових повноважень, передбачення негативних наслідків застосування насильства щодо потерпілого, указаних в обвинуваченні, і вольове ставлення до вчинення насильницьких дій у формі бажання.

7.4.5. Щодо цивільного позову. Обвинувачений унаслідок фізичного та психічного впливу, поза межами службових повноважень, явного перевищивши їх, особисто спричинив моральну шкоду потерпілому після емоційного конфлікту, і тому суд правильно стягнув моральне відшкодування в сумі 50 000 грн відповідно до приписів ст. 129 КПК та 23 ЦК.

7.5. Щодо доводів апеляційних скарг прокурора і сторони потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції при призначенні покарання виконав вимоги ст. 50 та 65 КК і,застосовуючи до обвинуваченого приписи ст. 75 КК, врахував характер вчиненого злочину, особу винного (працівник поліції, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей), а також складні обставини справи, і дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

8. З урахуванням викладеного апеляційні скарги сторони захисту, прокурора та потерпілого належить залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 та прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 10.07.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 365 КК України - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5