Справа № 522/5520/25
Провадження № 1-кп/496/560/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрюкове, Миколаївського району, Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, який на момент вчинення злочину проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця помічника гранатометника 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрільця - помічника гранатометника 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 18.07.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21 години 00 хвилин, з особистих мотивів, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), та по 27.02.2025 ухилявся від проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, коли об 15:00 годині був затриманий працівниками Bl 1 № 2 Березівського РВП 1 УНІЇ в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Незалежності, 10, та його злочинна діяльність припинена.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування. У вчиненому щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Пояснив, що хворів та не повернувся до військової частини. Наслідки таких дій йому були відомі та зрозумілі, але він залишив формений одяг, зброю і поїхав додому. Категорично не бажає продовжувати військову службу.

Враховуючи те, що учасники процесу не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад три доби.

Суд, при обранні заходу примусу від імені Держави обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний злочини проти встановленого порядку несення військової служби, які у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Суд бере до уваги положення абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004, № 8 від 12.06.2009, № 11 від 06.11.2009), згідно якому, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 має постійні місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем служби і проживання, має на утриманні малолітню дитину.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд відносить: щире каяття, яке полягало в критичному ставленні до своєї злочинної поведінки, її осуді, у тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, що виглядало перед судом правдиво та переконливо.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини які пом`якшують покарання: щире каяття, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.5 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права та норми КК України.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Відтак, кримінально-правовий закон прямо забороняє звільнити зі іспитовим строком за ст.75 КК України обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, або призначити покарання нижче від найменшої межі, передбаченої санкцією цієї статті за ст. 69 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створить у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання обвинуваченому.

З урахуванням також позиції ВС, викладеній у постановах від 15.11.2023 (справа № 641/1067/23) та від 05.02.2024 (справа № 625/67/23), про те, що звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців, вплине на їх бойовий дух та мотивацію, не сприятиме дотримання мети покарання, сприятиме ухиленню інших осіб від призову на військову службу під час мобілізації і, в свою чергу, вплине на якість оборони України, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку ЗСУ до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною з вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також призведе до збільшення свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що може стати наслідком неможливості боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення ним злочинів та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, не знизить рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

Таке покарання, на переконання суду, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - є законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи); в умовах введеного воєнного стану, приватний інтерес і позиція ОСОБА_5 не повинна спричинити шкоду загальнонаціональному інтересу, який охоплює на сьогоднішній день сферу збереження державного суверенітету, територіальної цілісності держави.

В рамках даного кримінального провадження застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 28.02.2025 у зв`язку з чим слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_5 за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з моменту затримання, а саме з 27.02.2025, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 371-373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_5 , залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 27.02.2025 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1