Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000736 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 України і йому призначено покарання виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цим же вироком суд частково задовольнив цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_8 і стягнув на користь потерпілої ОСОБА_6 : з ОСОБА_7 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди і з ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" 31 737 грн 86 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права.

Прокурор вказує, що враховані судом дані про ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення та особу винного не є обґрунтованими підставами для збереження за ОСОБА_7 права особисто керувати транспортними засобами, оскільки саме особисте керування транспортним засобом з невідповідністю ходової частини вимогам Правил дорожнього руху в сукупності з неуважністю на дорозі зумовили вчинення кримінального правопорушення, наслідком якого є смерть потерпілого. Наполягає на тому, що ОСОБА_7 у разі подальшого керування транспортним засобом становитиме істотну суспільну небезпеку для оточуючих і що існує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень у сфері експлуатації транспортних засобів.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які вказують на необхідність збереження за обвинуваченим спеціального права і що призначення додаткового покарання буде надмірним тягарем для нього, у той час як збереження комфорту під час пересування у просторі не забезпечить мети кримінального покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи потерпілої, яка погодилася з прокурором; доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_10 , за наступних обставин.

10 травня 2021 року о 12 годин 15 хвилин ОСОБА_7 , керуючи автомобілем "Citroen Berlingo" д/н НОМЕР_1 , рухаючись по б-ру Лесі Українки в м. Києві зі сторони станції метро "Печерська" в напрямку вул. Басейної, порушив вимоги п.п.2.3 "б", 12.3, 12.4, 31.4.5 "г"Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Вказані порушення виразились у тому, що ОСОБА_7 , рухаючись зі швидкістю 51,24...54,54 км/год., керував транспортним засобом з невідповідністю ходової частини вимогам ПДР, яку він міг виявити перед початком експлуатації автомобіля, а саме, на колесах задньої вісі якого були встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора. Наближаючись до регульованого пішохідного переходу, розташованого біля будинку № 3 на б-рі Лесі Українки в м. Києві, на якому для транспортних засобів був ввімкнений зелений сигнал світлофора, ОСОБА_7 проявив неуважність, не зреагував на зміну дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху, чим для нього став пішохід ОСОБА_10 , своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно руху вказаного автомобіля на червоний сигнал світлофора для пішоходів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Київської міської клінічної лікарні № 17 м. Києва, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Смерть ОСОБА_10 настала від черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, з розвитком набряку-набухання головного мозку.

Порушення ОСОБА_7 вимог п.п.2.3 "б", 12.3 ПДР знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді спричинення ОСОБА_10 травм, які спричинили смерть потерпілого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними доказами в їх сукупності і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не перевіряє їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи вирок, суд навів докладні мотиви прийнятого рішення про часткове задоволення цивільно-правових вимог представника потерпілої, стягнувши з ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" на користь потерпілої ОСОБА_12 матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування та поховання ОСОБА_10 .

Також суд врахував моральні страждання потерпілої, якій загиблий приходився рідним дядьком і опікуном якого вона була, що виразились у душевних стражданнях, істотних негативних змінах в її житті, які є невиправними. А тому визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, яку стягнуто з обвинуваченого, узгоджується з характером та обсягом душевних страждань потерпілої, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості злочину, який вчинено з необережності, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, є батьком шістьох дітей, п`ятеро з яких неповнолітні і перебувають на його утриманні, позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, - визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують.

Призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд навів у вироку ґрунтовні мотиви, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання за умови здійснення контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації.

Вид і розмір призначеного покарання, а також рішення про звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України прокурором також не оспорюється.

Також з огляду на викладені раніше дані та обставини суд належним чином мотивував своє рішення про можливість не застосовувати до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Оскільки за санкцією ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативним і його застосування відноситься до дискреційних повноважень суду, посилання прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, необґрунтованість підстав збереження за винним спеціального права, ризик вчинення нових кримінальних правопорушень у сфері експлуатації транспортних засобів є надуманими.

Доводи прокурора зводяться виключно до обставин вчинення злочину з описом допущених ОСОБА_7 порушень вимог чотирьох пунктів ПДР. Однак колегія суддів звертає увагу на те, що причиною виникнення даної ДТП є лише невідповідність дій ОСОБА_7 вимогам п.12.3 ПДР відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/24002-ІТ від 03.06.2021. Всі ж інші пункти є загальними, формально зазначені стороною обвинувачення і всупереч твердженням прокурора ані керування транспортним засобом з невідповідністю ходової частини вимогам ПДР, ані неуважність на дорозі не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. Замовчує прокурор і ту обставину, що саме потерпілий ОСОБА_10 перетинав проїзну частину на червоний сигнал світлофора для пішоходів.

Також під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений частково відшкодував потерпілій моральну шкоду в сумі 40 500 грн, що ОСОБА_6 підтвердила в судовому засіданні.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3