Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/508/25
Категорія ч.1 ст.309 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №295/18926/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 13.02.2025 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта в сумі 1989 грн. 75 коп.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 06.12.2024 близько 14 год. 50 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в лісосмузі поблизу будинку №11 по вул. Радонова, в м. Житомирі, побачив на землі зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору.

Усвідомлюючи, що дана речовина містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, у ОСОБА_8 , виник умисел направлений на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини без мети її збуту.

Реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено ОСОБА_8 , поклав вказаний зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору до правої кишені штанів в які був одягнений, та продовжуючи реалізацію свого умислу, направленого на незаконне зберігання без мети її збуту, переносив зазначений зіп-пакет із особливо небезпечною психотропною речовиною всередині невстановленими вулицями міста Житомира, таким чином зберігаючи при собі.

В подальшому, 06 грудня 2024 року, близько 15 години 01 хвилин за адресою: м. Житомир, вул.Радонова, 11, у ОСОБА_8 виявлено та в подальшому вилучено зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, що в перерахунку на загальну масу 0,35702 г., яку ОСОБА_8 , незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням застосувати ч.4 ст.309 КК України. При цьому, наголошує, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що він добровільно звернувся до лікарняного закладу, де йому був посталений діагноз «психічні та поведінкові розладі внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності» та пройшов лікування. Зазначає, що термін «Наркоманія» не використовується з 1995 року, а використовуються саме термін - «психічні та поведінкові розладі внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності». Наголошує, що судом безпідставно не витребувано інформації з лікувального закладу про використання терміну «Наркоманія».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом у порядку ст.349 КПК України, що обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюється.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

З урахуванням встановлених обставин та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції статті у виді штрафу.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_8 покаранням, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність законних підстав щодо його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України у зв`язку із тим, що він добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, не знайшли свого обґрунтування, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст.309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно статті 14 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз "наркоманія", потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.04.2021 року (справа №367/5346/20) зазначив, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, суду необхідно з`ясовувати, чи реально особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи добровільно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування, а не вимушено, і чи дійсно ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» №62/95-ВР, діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією. Аналогічна норма є і в п.7 Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами, затвердженого на виконання ст.13 Закону №62/95-ВР спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України від 16 червня 1998 року № 158/417 (постанова колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі №274/2267/22).

Відповідно до висновку про застосування норми права, а саме частини 4 статті 309 КК України, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року в справі №357/11205/19, для правильного застосування положень ч.4 ст.309 КК України (щодо встановлення наявності передбачених у цій нормі умов для звільнення від кримінальної відповідальності) суду належить визначити, зокрема, те, чи було встановлено обвинуваченій особі діагноз «наркоманія» за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону №62/95-ВР.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції досліджено консультаційний висновок спеціаліста №10 від 26.12.2024 , яким ОСОБА_8 встановлено діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів, синдром залежності.

Крім того, судом першої інстанції досліджено відповідь директора КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради від 14.01.2025 № 271, в якій зазначено, що ОСОБА_8 дійсно проходив лікування від залежності, викликаної вживанням стимуляторів з 24.12.2024 по 27.12.2024.

Встановивши вказані обставини, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що ні висновок спеціаліста від 26.12.2024, ні повідомлення КНП від 14.01.2025 не містять даних про те, що ОСОБА_8 встановлений діагноз - наркоманія. При цьому обґрунтовано зазначено, що саме проходження лікування, без встановленого діагнозу - наркоманія, не дає підстави для застосування ч.4 ст.309 КК України. З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували те, що ОСОБА_8 , був встановлений діагноз «наркоманія» за результатами проходження медичного обстеження згідно з наведеним вище Законом і Порядком проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами.

За наведених обставин законних підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, про що просить обвинувачений в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З аналогічних підстав не підлягає задоволенню клопотання захисника ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, ч.4 ст.309 КК України.

Також не підлягає задоволенню клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст.45 КК України, з огляду на таке.

За змістом ст.45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Таким чином, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе за наявності передумови - вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, крім кримінальних правопорушень щодо яких встановлено застереження в законі; а також підстави - дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому кримінальному правопорушенні, активному сприянні нею у розкритті цього кримінального правопорушення та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненні заподіяної шкоди.

Факт дійового каяття особи повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Відсутність хоча би однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення кримінального правопорушення чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитків.

Зокрема, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Як вбачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування обставину, що пом`якшує покарання встановлено лише щире каяття. Крім того, судом першої інстанції обставину, що пом`якшує покарання встановлено також лише щире каяття. Питання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст.45 КК України стороною захисту під час розгляду кримінального провадження не піднімалось, відповідні докази з цього приводу не досліджувалися, та оскаржуваним вироком такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення не встановлено.

Посилання захисника на те, що обвинувальний акт містить пом`якшуючу покарання обставину - активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, є безпідставними та такими, що спростовуються самим обвинувальним актом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст.45 КК України, слід відмовити.

Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які би відповідно до вимог ст.412 КПК України, тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає, а тому вирок необхідно залишити без змін, як законний та обґрунтований.

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, ч.4 ст.309 КК України та про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст.45 КК України, відмовити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 13.02.2025 відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :