ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1085/22 Провадження № 1-кс/636/644/25
У Х В А Л А
23 травня 2025 року м.Чугуїв
Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
06.10.2022 року до чергової частини Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшла інформація з Управління СБ України в Харківській області про те, що під час відпрацювання деокупованої території Чугуївського району, Харківської області було виявлено інформацію щодо мешканки с. Михайлівка, Чугуївського району, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який закликав до підтримки окупації солдатами РФ та окупаційних дій країни-агресора.
Так, 24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пунктам 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України.
Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан.
Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з початку вторгнення ЗС РФ на територію України, тобто з 24.02.2022 року, перебуваючи на території с. Михайлівка Чугуївського району Харківської області публічно закликав до невизначеного кола осіб до підтримки рішень та дій держави агресора РФ та її збройних формувань.
Зокрема, ОСОБА_5 , з початку вторгнення ЗС РФ на територію України, тобто з 24.02.2022 року, звертаючись до мешканців с. Михайлівка Чугуївського району Харківської області, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , заперечував агресію ЗС РФ в Україні, казав, що всі руйнування відбуваються через ЗСУ та після встановлення російської влади в Україні життя покращиться.
Крім того, ОСОБА_5 в кінці лютого 2022 року, точну дату та час встановити не вдалось, перебуваючи у громадському місці, а саме на АДРЕСА_1 в черзі людей за гуманітарною допомогою, являючись громадянином України, публічно висловлював заперечення здійснення російською федерацією збройної агресії проти України та закликав до підтримки рішень та дій держави агресора.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями, що виразилися у публічних закликах до підтримки рішень та дій держави-агресора Російської Федерації та її збройних формувань, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, тобто колабораційна діяльність.
22 грудня 2022 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Чугуївського району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, який на утриманні має малолітню дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, складено та затверджено повідомлення про підозру у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України.
В той же день, з метою вручення письмового повідомлення про підозру, здійснено виїзд за місцем реєстрації та фактичного місця мешкання
ОСОБА_5 , однак на місці встановлено, що останній декілька місяців вдома не проживає.
В ході допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 встановлено, що приблизно з липня 2022 року по теперішній час ОСОБА_5 вони не бачили. При цьому свідки вказують, що місце знаходження ОСОБА_5 не відомо та, можливо, останній виїхав до Білорусії через тимчасово окуповану територію України . На підставі вище викладеного, у відповідності до ст.ст. 42, 276-288 КПК України, письмове повідомлення про підозру для передання вручене під підпис старості Іванівського старостинського округу Чугуївського р-ну Харківської області ОСОБА_14 та матері ОСОБА_5 ОСОБА_12 .
Разом з цим, органом досудового розслідування вжиті всі можливі заходи для встановлення місця знаходження ОСОБА_5 для вручення повідомлення, однак місце знаходження останнього не встановлено.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, протоколами допитів свідків.
Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального проступку, за який законом передбачається покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.
22 грудня 2022 року, досудове розслідування за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального поступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, у зв`язку з переховуванням підозрюваної від органів досудового розслідування (дізнання) з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
При цьому, на даний час органу досудового розслідування достовірно відомо, що ОСОБА_5 за місцем реєстрації та мешкання не проживає, на зв`язок не виходить, хоча останньому відомо про обставини вчиненого ним кримінального проступку, місце знаходження останнього не встановлено, що свідчить про його бажання ухилитися від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Метою та підставами застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення;
У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього процесуальних обов`язків, останньому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обставини кримінального правопорушення та особа підозрюваного свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Під час проведення слідчих дій, встановлено, що підозрюваний за місцем реєстрації та мешкання не проживає, на зв`язок з органом досудового розслідування не виходить, місце знаходження ОСОБА_5 не встановлено, що вказує на те, що останній переховується від органів досудового розслідування.
Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування, або одержавши відомості про звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу до початку розгляду клопотання в суді може не прибути до суду за судовим викликом.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого про дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України, в рамках наявного кримінального провадження, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 184, 187-191 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Дозволити затримання підозрюваного у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 1 рік.
Виконання ухвали про здійснення приводу доручити сектору поліції Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області.
Копію ухвали направити до Чугуївського РУП ГУНП України в Харківській області для негайного виконання.
Відповідно до ст. 191 КПК України затримана на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше 36 (тридцяти шести) годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу. Службова особа, яка на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання затримала особу, зобов`язана негайно вручити їй копію зазначеної ухвали. Уповноважена службова особа (особа, якій законом надане право здійснювати затримання), яка затримала особу на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання або у якої під вартою тримається особа, щодо якої діє ухвала про дозвіл на затримання, негайно повідомляє про це слідчого, прокурора, зазначеного в ухвалі.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя