КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту та повернення майна.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з матеріалів провадження вбачається, що майно, про яке йде мова у клопотанні ОСОБА_2 , на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, тому з метою забезпечення належного збереження речових доказів, які ще не були досліджені у судовому засіданні та щодо яких може бути прийняте рішення про конфіскацію або спеціальну конфіскацію, підстав для їх повернення на даній стадії судового провадження суд не вбачає, оскільки це може становити шкоду для кримінального провадження, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу суду помилковою та необґрунтованою, оскільки суд не надав достатньо обґрунтованих підстав щодо необхідності арешту майна для забезпечення доказів у кримінальному провадженні, а також не обґрунтував, чому арешт майна, яке належить виключно їй та не має жодного зв`язку з кримінальним провадженням, у якому ОСОБА_3 є обвинуваченим, є необхідним для належного зберігання доказів у кримінальному провадженні № 0001520, просить скасувати ухвалу суду про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту та повернення майна.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам закону, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 необхідно відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого _________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5144/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4

Категорія: ст. 174 КПК України Доповідач ОСОБА_1

самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальним законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, у даному провадженні виступає Кримінальний процесуальний кодекс України.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, частина друга наведеної норми закону регламентує, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення відповідних судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Отже, положеннями КПК України не передбачено можливості окремого оскарження ухвали про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції, а тому апеляційна скарга заявника ОСОБА_2 подана без додержання вимог ст. 392 КПК України, а саме на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, про що зазначено й в ухвалі суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на викладене, вважаю, що у відкритті провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 392, ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя

у х в а л и л а:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту та повернення майна.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі ч. 6 ст. 399 КПК України.

Суддя

Київського апеляційного суду ОСОБА_1