КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 110-2 КК України, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 серпня 2025 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що обставини у даному кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України щодо переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального провадження, які враховувалися при застосування запобіжного заходу, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подали аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисників обґрунтовані тим, що ризики, заявлені прокурором у клопотанні, відсутні; на переконання апелянтів, в діях ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованих правопорушень; судом першої інстанції не враховано стан здоров`я обвинуваченого, який позбавляє його можливості перебувати в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор; клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 розглядалося незаконним складом суду, оскільки повторний автоматизований розподіл справи проведено у відсутність до того підстав внаслідок чого порушено положення ч. 1 ст. 319 КПК України, а відтак рішення прийнято незаконним складом суду; також, суд першої інстанції не обґрунтував у своєму рішенні неможливість застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, пояснення прокурорів, які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг, вивчивши надані в копіях необхідні матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання колегії суддів, у урахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів і, відповідно, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим (санкція ч. 1 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років), колегія суддів дійшла висновку про доведеність існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, позаяк він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, а тому існує висока ймовірність, що представники держави-агресора можуть надати йому прихисток; ризик продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, оскільки збройна агресія продовжується і на території України триває воєнний стан; незаконно впливати на свідків, які у даному кримінальному провадженні ще не допитувалися, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

При цьому, колегія суддів також керується сталою практикою ЄСПЧ.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ та конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, колегія суддів уважає, що у даному провадженні суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування ризиків конкретними доказами є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування, спрямоване на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З урахуванням доведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, доводи апелянтів про застосування до ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 110-2 КК України, іншого більш м`якого виду запобіжного заходу або визначення застави як альтернативи є неспроможними відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України.

Щодо доводів апеляційних скарг захисників про стан здоров`я ОСОБА_7 , колегія суддів звертає увагу на те, що, питання надання необхідної кваліфікованої медичної допомоги у спеціальному закладі охорони здоров`я особам, які перебувають під вартою вирішуються відповідно до «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції та Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 (в ред. від 27.06.2023) та вказана обставина не може бути підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Крім того, як убачається із наданих суду матеріалів, обвинувачений ОСОБА_7 проходить медичне обстеження та отримує лікування згідно рекомендацій лікарів.

З приводу посилань в апеляційній скарзі на необґрунтованість підозри, відсутність у діях обвинуваченого складу інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, - зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, - колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисників в цій частині, оскільки обвинувальний акт спрямовано до суду і обґрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надасть оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Також, сторона захисту стверджує, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як ухвалене незаконним складом суду, оскільки, на переконання апелянтів, 13.05.2025 року повторний автоматизований розподіл справи проведений за відсутності до того підстав, внаслідок чого був визначений новий незаконний склад суду.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг в цій частині, дійшла висновку про те, що вказані доводи є неспроможними.

Функціонування автоматизованої системи розподілу справ між суддями у Шевченківському районному суді міста Києва регламентується у тому числі Засадами з використання автоматизованої системи документообігу Шевченківського районного суду міста Києва, затвердженого зборами суддів Шевченківського районного суду міста Києва.

Згідно копії відповіді Державної судової адміністрації керівник апарату несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду.

Обставини, які, на переконання, сторони захисту свідчать про порушення положень ч. 3 ст. 35 КПК України та безпідставність передачі справи на повторний автоматизований розподіл матеріалів, що мала наслідком визначення нового складу суду, не є предметом розгляду у даному провадженні.

Отже, за наявності у матеріалах провадження протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, яким визначено склад суду, і цим же складом суду прийнято оскаржуване рішення, - відсутні підстави стверджувати, що рішення прийнято незаконним складом суду.

У зв`язку із наведеним, наведені доводи не є такими, що унеможливили прийняти судом першої інстанції обґрунтоване рішення законним складом суду.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам закону та містить в собі, в тому числі обґрунтований виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися і тому подальше тримання під вартою останнього є виправданим, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Відтак, рішення про доцільність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, суд першої інстанції належним чином обґрунтував, і ставити під сумнів його законність та вмотивованість у колегії суддів підстави відсутні.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, наразі підтверджують потребу в подальшому триманні під вартою.

З огляду на викладене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників про відсутність необхідності подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також твердження апелянтів про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає неспроможними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 110-2 КК України, залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3945/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1