КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 19 серпня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 10 липня 2025 року,

за участі:

в режимі відеоконференцзв`язку

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчої СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме каркасно-модульний будинок, який знаходиться на частині земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро в с. Стайки Обухівського району, напроти домоволодіння ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , поблизу господарських будівель в АДРЕСА_2 , належних згідно витягу з ДРРП (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120) ОСОБА_5 , який виготовлено та встановлено ТОВ «СМБ Захід» на замовлення ТОВ «БК Інтеграл-буд», наявність якого зафіксовано протоколом огляду місця події від 26.06.2025, з забороною ОСОБА_5 та іншим особам права його відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що повний текст ухвали не проголошувався, копію оскаржуваного рішення отримано апелянтом 18 липня 2025 року, апеляційну скаргу направлено, через систему «Електронний суд» 21 липня 2025 року. З цих підстав просила поновити строк на апеляційне оскарження.

Апелянт зазначає, що у с. Стайки Кагарлицького р-ну Київської області не встановлено та не затверджено місцевих правил забудови та містобудівних норм, які б встановлювали додаткові вимоги щодо будівництва тимчасових споруд.

Посилається на те, що каркасно-модульний будинок тимчасово встановлено на основі придбаного за відплатним договором і зареєстрованого за ОСОБА_5 фундаментом. Цей каркасно-модульний будинок не придатний до проживання, оскільки потребує встановленню інших опор.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, а майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Вважає, що накладений арешт із забороною ОСОБА_5 та іншим особам відчужувати, розпоряджатися та користуватися арештованим майном, є занадто обтяжливим.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. Разом з цим, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

В обґрунтування доводів клопотання про поновлення строку, апелянт зазначив, що повний текст ухвали не проголошувався, копію оскаржуваного рішення отримано ним 18 липня 2025 року, апеляційну скаргу направлено, через систему «Електронний суд» 21 липня 2025 року. З наведених підстав, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 06 червня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001209 за ознаками вчинення кримінального правопорушення. передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК.

В клопотанні слідчого зазначено, що 05.06.2025 до ВП № 1 Обухівського РУП надійшла письмова заява від головного спеціаліста юридичного відділу ВК Ржищівської МР ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_5 , самовільно, без будь-яких передбачених законом дозволів, захопив частину земельної ділянки прибережної захисної смуги річки Дніпро в с. Стайки Обухівського району, напроти належного йому домоволодіння по АДРЕСА_1 , де здійснив самовільну забудову споруди на фундаменті, залиття фундаменту, а також 05.06.2025 самовільно встановив на зазначеній земельній ділянці чотири модульно-каркасних будинки.

Виїздом слідчо - оперативної групи 05.06.2025 на місце події встановлено, що на частині земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро в с. Стайки Обухівського району, напроти домоволодінь ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , та ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , знаходиться техніка та здійснюється встановлення каркасно-модульних будинків. Зокрема, встановлено 4 каркасно-модульні будинки. Окрім цього, на зазначеній земельній ділянці зафіксовано наявність господарської споруди на бетонному фундаменті та площадку з накриттям на бетонному фундаменті.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 19.07.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120, право власності на господарську будівлю, вбиральню, навіс, навіс, фундамент та причал, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , власником зазначено ОСОБА_5

26 червня 2025 року проведено огляд місця події, в ході якого встановлено, що на частині земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро в с. Стайки Обухівського району, напроти домоволодіння ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , знаходиться 1 каркасно-модульний будинок.

26 червня 2025 року постановою слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 вказаний каркасно-модульний будинок визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки є предметом злочину.

08 липня 2025 року слідча СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з клопотанням про арешт вказаного каркасно-модульного будинку, який знаходиться на частині земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро в с. Стайки Обухівського району, напроти домоволодіння ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , поблизу господарських будівель в АДРЕСА_2 , належних згідно витягу з ДРРП (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 120) ОСОБА_5 , який виготовлено та встановлено ТОВ «СМБ Захід» на замовлення ТОВ «БК Інтеграл-буд», наявність якого зафіксовано протоколом огляду місця події від 26.06.2025, з забороною ОСОБА_5 та іншим особам права його відчуження, розпорядження та користування, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 10 липня 2025 року клопотання слідчого задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001209 про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_5 , слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні майна.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 , з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, що через накладений арешт із забороною ОСОБА_5 та іншим особам відчужувати, розпоряджатися та користуватися арештованим майном, є занадто обтяжливим, не заслуговують на увагу, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи власника майна, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, не заслуговують на увагу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Також, колегією суддів враховано те, що у кримінальному провадженні призначено комплексну будівельну та земельно-технічну експертизу.

Окрім того, відповідно до ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 10 липня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 10 липня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний 368/868/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/82/5888/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК