Справа № 944/561/24
Провадження №1-кп/944/610/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілих ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001065 від 04.10.2023 року, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с.Ясниська Яворівського району Львівської області, одруженої, такої, що має на утриманні двоє малолітніх дітей, з середньою освітою, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м.Львів, одруженого, такого, що має на утриманні двоє малолітніх дітей, з середньо-спеціальною освітою, працюючого ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

судом визнано доведеним, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, приблизно в липні місяці 2023 року ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем їх фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись прямим умислом спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, шляхом обману за допомогою незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, з метою маскування своєї злочинної діяльності для запобігання можливості встановлення та викриття їх сторонніми особами, використовуючи мобільний телефон марки «iPhone», модель «11», серійний номер: F4GC86HHN735 чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із SIM - картою: НОМЕР_3 , та всесвітню мережу Інтернет, створили в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 доступ до якого мала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , де розміщували оголошення про виготовлення нібито офіційних посвідчень водія.

Окрім цього, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами потерпілих та маскування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з початку липня 2023 року придбали в оренду банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка належала ОСОБА_8 , та фактично користувались нею.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на виконання раніше розробленого спільного, плану злочинних дій 06.07.2023, перебуваючи за місцем їх фактичного проживання: АДРЕСА_3 , використовуючи раніше створений в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 », за допомогою додатку «Месенджер» почали вести листування із потерпілою ОСОБА_9 , в ході якого запевнили останню в правдивості розміщеного оголошення, з приводу виготовлення офіційних посвідчень водія, обумовивши з нею умови оплати за виготовлення такого.

В подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_9 , в якості оплати за замовлене посвідчення водія, 06.07.2023 близько 13:00 год здійснила перерахунок грошових коштів в сумі 4000 гривень, на надану останній ОСОБА_5 банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , однак жодних дій щодо виготовлення посвідчень водія для ОСОБА_9 не вчинили, заволодівши таким чином шляхом обману грошовими коштами потерпілої у сумі 4000 гривень

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

Так, ОСОБА_5 повторно, на виконання раніше розробленого з ОСОБА_6 , плану злочинних дій 12.07.2023, перебуваючи за місцем їх фактичного проживання: АДРЕСА_3 , використовуючи раніше створений в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 », за допомогою додатку «Месенджер» почала вести листування із потерпілою ОСОБА_9 , в ході якого запевнила останню в правдивості розміщеного оголошення, з приводу виготовлення офіційних посвідчень водія, обумовивши з нею умови оплати за виготовлення такого.

В подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_9 , в якості оплати за виготовлене офіційне посвідчення водія 13.07.2023 близько 15:00 год здійснила перерахунок грошових коштів в сумі 5000 грн, на надану останній ОСОБА_5 банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , однак жодних дій щодо виготовлення посвідчень водія для ОСОБА_9 не вчинили, заволодівши таким чином грошовими коштами потерпілої у сумі 5000 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

Так, ОСОБА_5 повторно, на виконання раніше розробленого з ОСОБА_6 , плану злочинних дій 22.07.2023, перебуваючи за місцем їх фактичного проживання: АДРЕСА_3 , використовуючи раніше створений в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 », за допомогою додатку «Месенджер» почали вести листування із потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого запевнили останнього в правдивості розміщеного оголошення, з приводу виготовлення офіційних посвідчень водія, обумовивши з ним умови оплати за виготовлення такого.

В подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_10 , в якості оплати за замовлене посвідчення водія 22.07.2023 близько 09:00 год, здійснив перерахунок грошових коштів в сумі 4000 гривень, на надану останньому ОСОБА_5 банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , однак жодних дій щодо виготовлення посвідчень водія для ОСОБА_10 не вчинили, заволодівши таким чином шляхом обману грошовими коштами потерпілого у сумі 4000 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_5 повторно, на виконання раніше розробленого з ОСОБА_6 , плану злочинних дій 27.07.2023, перебуваючи за місцем їх фактичного проживання: АДРЕСА_3 , використовуючи раніше створений в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 », за допомогою додатку «Месенджер» почали вести листування із потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого запевнили останнього в правдивості розміщеного оголошення, з приводу виготовлення офіційних посвідчень водія, обумовивши з ним умови оплати за виготовлення такого.

В подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_10 , в якості оплати за замовлене посвідчення водія 27.07.2023 близько 10:00 год здійснив перерахунок грошових коштів в сумі 4000 гривень, на надану останньому ОСОБА_5 банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , однак жодних дій щодо виготовлення посвідчень водія для ОСОБА_10 не вчинили, заволодівши таким чином шляхом обману грошовими коштами потерпілого у сумі 5000 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

Окрім цього, судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_6 , керуючись протиправним умислом, з метою легалізації (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, для запобігання можливості встановлення та викриття їх сторонніми особами, створили в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 де розміщували оголошення про виготовлення офіційних посвідчень водія, достовірно знаючи, що грошові кошти отримані злочинним шляхом їм не належать.

Так, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами потерпілих та маскування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з початку липня 2023 року придбали банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка належала ОСОБА_8 , та фактично користувались нею.

В подальшому, усвідомлюючи, що вищевказані грошові кошті здобуті ними злочинним шляхом, з метою маскування походження таких та надання їм легальності ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 здійснили фінансові операції, зокрема щодо грошових коштів, які потерпілі перераховували на вищевказану банківську картку ОСОБА_8 , та яка перебувала у їхньому користуванні.

Зокрема грошовими коштами, які потерпіла ОСОБА_9 06.07.2023 близько 13:00 год перерахувала на картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 та з липня місяця 2023 року перебувала у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в сумі 4000 грн, які в подальшому було перераховано 06.07.2023 о 13:00 год в сумі 2000 грн на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_5 та 06.07.2023 о 13:08 год, в сумі 2 000 грн на банківську картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_6 .

Також, грошовими коштами, які потерпіла ОСОБА_9 13.07.2023 близько 15:04 год перерахувала на картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 та з липня місяця 2023 року перебувала у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в сумі 5000 грн, які 13.07.2023 близько 15:04 год було перераховано на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_5 .

Окрім цього, грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 в сумі кошти в сумі 4 000 грн., які останній 22.07.2023 о 09:20 год перерахував на картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 та з липня місяця 2023 року перебувала у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в подальшому було перераховано 22.07.2023 о 09:20 год на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_5 .

Грошовими коштами, потерпілого ОСОБА_10 в сумі кошти в сумі 5000 грн., які останній 27.07.2023 о 10:09 год перерахував на картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 та з липня місяця 2023 року перебувала у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в подальшому було перераховано 27.07.2023 о 10:09 год на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_5 .

Своїми умисними діями, які виразились у набутті, володінні, використанні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансових операцій, вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно, прямо, повністю одержане злочинним шляхом, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.209 КК України.

Судом визнано доведеним, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, приблизно в липні місяці 2023 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем їх фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись прямим умислом спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, шляхом обману за допомогою незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, з метою маскування своєї злочинної діяльності для запобігання можливості встановлення та викриття їх сторонніми особами, використовуючи мобільний телефон марки «iPhone», модель «11», серійний номер: F4GC86HHN735 чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із SIM - картою: НОМЕР_3 , та всесвітню мережу Інтернет, створили в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 доступ до якого мала ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , де розміщували оголошення про виготовлення нібито офіційних посвідчень водія.

Окрім цього, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами потерпілих та маскування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з початку липня 2023 року придбали у користування банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка належала ОСОБА_8 , та фактично користувались нею.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , на виконання раніше розробленого спільного, плану злочинних дій 06.07.2023, перебуваючи за місцем їх фактичного проживання: АДРЕСА_3 , використовуючи раніше створений в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 », за допомогою додатку «Месенджер» почали вести листування із потерпілою ОСОБА_9 , в ході якого запевнили останню в правдивості розміщеного оголошення, з приводу виготовлення офіційних посвідчень водія, обумовивши з нею умови оплати за виготовлення такого.

В подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_9 , в якості оплати за замовлене посвідчення водія, 06.07.2023 близько 13:00 год. здійснила перерахунок грошових коштів в сумі 4000 гривень, на надану останній ОСОБА_5 банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , однак жодних дій щодо виготовлення посвідчень водія для ОСОБА_9 не вчинили, заволодівши таким чином шляхом обману грошовими коштами потерпілої у сумі 4000 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

Так, ОСОБА_6 повторно, на виконання раніше розробленого з ОСОБА_5 плану злочинних дій 12.07.2023, перебуваючи за місцем їх фактичного проживання: АДРЕСА_3 , використовуючи раніше створений в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 », за допомогою додатку «Месенджер» почали вести листування із потерпілою ОСОБА_9 , в ході якого запевнили останню в правдивості розміщеного оголошення, з приводу виготовлення офіційних посвідчень водія, обумовивши з нею умови оплати за виготовлення такого.

В подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_9 , в якості оплати за виготовлене офіційне посвідчення водія 13.07.2023 близько 15:00 год здійснила перерахунок грошових коштів в сумі 5000 гривень, на надану останній ОСОБА_5 банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , однак жодних дій щодо виготовлення посвідчень водія для ОСОБА_9 не вчинили, заволодівши таким чином грошовими коштами потерпілої у сумі 5000 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

Так, ОСОБА_6 повторно, на виконання раніше розробленого з ОСОБА_5 , плану злочинних дій 22.07.2023, перебуваючи за місцем їх фактичного проживання: АДРЕСА_3 , використовуючи раніше створений в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 », за допомогою додатку «Месенджер» почали вести листування із потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого запевнили останнього в правдивості розміщеного оголошення, з приводу виготовлення офіційних посвідчень водія, обумовивши з ним умови оплати за виготовлення такого.

В подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_10 , в якості оплати за замовлене посвідчення водія 22.07.2023 близько 09:00 год, здійснив перерахунок грошових коштів в сумі 4000 гривень, на надану останньому ОСОБА_5 банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , однак жодних дій щодо виготовлення посвідчень водія для ОСОБА_10 не вчинили, заволодівши таким чином шляхом обману грошовими коштами потерпілого у сумі 4000 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 повторно, на виконання раніше розробленого з ОСОБА_5 , плану злочинних дій 27.07.2023, перебуваючи за місцем їх фактичного проживання: АДРЕСА_3 , використовуючи раніше створений в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 », за допомогою додатку «Месенджер» почали вести листування із потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого запевнили останнього в правдивості розміщеного оголошення, з приводу виготовлення офіційних посвідчень водія, обумовивши з ним умови оплати за виготовлення такого.

В подальшому, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_10 , в якості оплати за замовлене посвідчення водія 27.07.2023 близько 10:00 год здійснив перерахунок грошових коштів в сумі 5000 гривень, на надану останньому ОСОБА_5 банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , однак жодних дій щодо виготовлення посвідчень водія для ОСОБА_10 не вчинили, заволодівши таким чином шляхом обману грошовими коштами потерпілого у сумі 5000гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України.

Окрім цього, судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_5 , керуючись протиправним умислом, з метою легалізації (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, для запобігання можливості встановлення та викриття їх сторонніми особами, створили в соціальній мережі «Facebook» аккаунт під назвою « ОСОБА_7 »(ІНФОРМАЦІЯ_3 ),де розміщували оголошення про виготовлення офіційних посвідчень водія, достовірно знаючи, що грошові кошти отримані злочинним шляхом їм не належать.

Так, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами потерпілих та маскування своєї злочинної діяльності, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з початку липня 2023 року придбали у користування банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка належала ОСОБА_8 , та фактично користувались нею.

В подальшому, усвідомлюючи, що вищевказані грошові кошті здобуті ними злочинним шляхом, з метою маскування походження таких та надання їм легальності, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 здійснили фінансові операції, зокрема щодо грошових коштів, які потерпілі перераховували на вищевказану банківську картку ОСОБА_8 , та яка перебувала у їхньому користуванні.

Зокрема, грошовими коштами, які потерпіла ОСОБА_9 06.07.2023 близько 13:00 год. перерахувала на картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , в сумі 4000 грн, в подальшому 06.07.2023 о 13:00 год в сумі 2000 грн було перераховано на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_5 та 06.07.2023 о 13:08 год, в сумі 2000 грн на банківську картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_6 .

Також, грошові кошти, які потерпіла ОСОБА_9 13.07.2023 близько 15:04 год перерахувала на картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , в сумі 5000 грн, 13.07.2023 близько 15:04 год було перераховано на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_5 .

Окрім цього, грошові кошти потерпілого ОСОБА_10 в сумі 4000 грн, які останній 22.07.2023 о 09:20 год. перерахував на картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , в подальшому було перераховано 22.07.2023 о 09:20 год на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_5 .

Грошові кошти, потерпілого ОСОБА_10 в сумі 5000 грн, які останній 27.07.2023 о 10:09 перерахував на картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , яка була відкрита на ім`я ОСОБА_8 , в подальшому було перераховано 27.07.2023 о 10:09 год на банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_5 .

Своїми умисними діями, які виразились у набутті, володінні, використанні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансових операцій, вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно, прямо, повністю одержане злочинним шляхом, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.209 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 за пред`явленим обвинуваченням винною себе визнала повністю. Суду пояснила, що вчинила разом з чоловіком Назаром декілька епізодів заволодіння чужими коштами випадкових осіб, через несправжній аккаунт під назвою « ОСОБА_7 » в соціальній мережі «Facebook». У вчиненому розкаюється. Потерпілим шкоду відшкодувала, щиро кається у вчиненому, просила суд суворо не карати.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням винним себе визнав повністю. Суду пояснив, що вчинив декілька епізодів заволодіння чужими коштами ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , через несправжній аккаунт під назвою « ОСОБА_7 » в соціальній мережі «Facebook». У вчиненому розкаюється. Потерпілим шкоду відшкодував, щиро кається у вчиненому, просив суд суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, претензій до обвинувачених не має, завдана шкода відшкодована. Щодо призначеного покарання покладається на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, претензій до обвинувачених не має, завдана шкода відшкодована. Щодо призначеного покарання покладається на розсуд суду.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що шкоду обвинуваченими відшкодовано в повному обсязі, претензій до обвинувачених потерпілі не мають та просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

На підставі положень ч.3 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинувачених, що повністю визнали свою вину, інші докази, крім матеріалів, що характеризують особу обвинувачених, судом не досліджувались.

Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів, допитом обвинувачених та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доказано повністю та кваліфікує їхні дії, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, із застосуванням електронно-обчислювальної техніки, за попередньою змовою групою осіб за ч.3 ст.190 КК України та дії, що виразилися у легалізації (відмивання) майна одержаного злочинним шляхом, тобто використання майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, що полягає у здійсненні фінансової операції з таким майном, з метою приховування походження вказаного майна, вчинено особою, яка знала, що таке майно повністю одержано злочинним шляхом, повторно, за попередньою змовою групою осіб за ч.2 ст. 209 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим по даній справі суд, суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , є щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності такої обставини як щире каяття, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, в постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

При обранні обвинуваченим виду та міри покарання судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжких та тяжких кримінальних правопорушень, а також дані про особу винних, які раніше не судимі, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають, мають на утриманні двоє малолітніх дітей, окрім скоєного характеризуються позитивно, відсутність обставин, які б обтяжували їм покарання, відсутність з боку потерпілих претензій ані матеріального ані морального характеру, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин що, обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді органу пробації щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній, тому орган пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та такий не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, особу винних, позиції прокурора, наслідків кримінального провадження, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статей обвинувачення за ч.3 ст.190, ч.2 ст.209 КК України, що є достатнім для виправлення обвинувачених, їх перевиховання, запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, відповідає особі обвинувачених та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Тому, покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід обрати на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення класифікації кримінальних правопорушень, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У судовому засіданні представник потерпілих при призначені покарання обвинуваченим погоджується із запропонованою прокурором міри основного і додаткового покарання та звільнення обвинувачених від відбування основного покарання з випробуванням.

Беручи до уваги досудову доповідь та позицію висловленою прокурором про можливість звільнення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, приймаючи до уваги поведінку обвинувачених під час розгляду судом кримінального провадження, відсутність даних, які б свідчили про небезпеку для суспільства, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 положення ст.75 КК України та звільнити їх від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ними в подальшому інших кримінальних правопорушень.

Також, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачених обов`язки, передбачені ч.1 п.1, 2 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини

Щодо призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, варто зазначити, що ст. 77 КК України передбачено види покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, серед яких конфіскація майна відсутня.

В п.9 постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 24.10.2003 роз`яснено, що коли додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (частини статті) є обов`язковим, то в разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки ст.77 ККУкраїни передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів по справі належить вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. На час ухвалення вироку термін дії запобіжних заходів вже закінчився.

На підставі викладеного, керуючись ст.94, 349, 369-371, 373 376КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.209 Кримінального кодексу України, призначивши покарання:

- за ч.3 ст.190 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.209 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язана із здійсненням фінансових операцій строком в 1 (один) рік, без конфіскації всього майна, яке є її особистою власністю.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш тяжкого покарання, більш тяжким остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язана із здійсненням фінансових операцій строком в 1 (один) рік, без конфіскації всього майна, яке є її особистою власністю.

Застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України та звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.209 Кримінального кодексу України, призначивши покарання:

- за ч.3 ст.190 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.209 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язана із здійсненням фінансових операцій строком в 1 (один) рік, без конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш тяжкого покарання, більш тяжким остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язана із здійсненням фінансових операцій строком в 1 (один) рік, без конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю.

Застосувати до ОСОБА_6 ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «iPhone» модель «11», серійний номер: F4GC86HHN735 чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із SIM-картою: НОМЕР_3 , в чохлі чорного кольору із маркуванням: «LouisVuitton», який поміщено в спец пакет PSP 2167310, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон марки «iPhone» модель «13», серійний номер: НОМЕР_7 , чорного кольору, IMEI: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 , із SIM-картою: НОМЕР_10 , в чохлі чорного кольору, який поміщено в спец пакет PSP 2167309, власником якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути ОСОБА_6 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчої судді Яворівського районного суду Львівської області від 22.12.2023 на вилучені 19.12.2023 під час проведення обшуку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 речі, а саме: мобільний телефон марки «iPhone» модель «11», серійний номер: F4GC86HHN735 чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із SIM-картою: НОМЕР_3 , в чохлі чорного кольору із маркуванням: «LouisVuitton», який поміщено в спец пакет PSP 2167310, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон марки «iPhone» модель «13», серійний номер: НОМЕР_7 , чорного кольору, IMEI: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 , із SIM-картою: НОМЕР_10 , в чохлі чорного кольору, який поміщено в спец пакет PSP 2167309, власником якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1