Справа № 727/3096/20
Провадження №11-кп/801/747/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2025, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.05.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення, а також факту недоцільності подальшого виконання призначеного покарання внаслідок досягнення цілей покарання в процесі його відбування.

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що він критично відноситься до свого минулого, повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому та став на шлях виправлення, що підтверджується його позитивною характеристикою, наявністю заохочень. Також, засуджений тримає своє місце у чистоті, допомагає ремонтувати приміщення установи, у разі потреби, не конфліктний та має 2 малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, виступ прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

З наведеного слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі у Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)» на виконання вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.05.2020.

ОСОБА_7 20.02.2025 відбув 2/3 строку покарання, що надає йому формальне юридичне право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України.

Суд, дослідивши матеріали, що характеризують засудженого ОСОБА_7 , встановив, що він неодноразово звільнявся умовно-достроково зокрема, у 2004, 2012 та 2017 роках. Проте після кожного з таких звільнень він знову вчиняв кримінальні правопорушення: у 2007, 2013 та 2020 роках відповідно. Така поведінка свідчить про відсутність бажання дотримуватись закону, систематичне ігнорування наданих йому шансів на виправлення, а отже, про стійку криміногенну налаштованість особи.

Більше того, суд бере до уваги, що на момент вчинення останніх кримінальних правопорушень ОСОБА_7 перебував у шлюбі та мав на утриманні малолітніх дітей. Однак, попри наявність зазначених обставин, які мали би стримувати особу від вчинення протиправних дій, засуджений знову усвідомлено обрав злочинний спосіб життя, що свідчить про відсутність соціально відповідальної поведінки та байдужість до інтересів власної сім`ї.

Також суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних корисливо-насильницьких кримінальних правопорушень, що за своїм характером та ступенем суспільної небезпеки належить до категорії особливо небезпечних діянь.

Крім того, із характеристики на засудженого встановлено, що ОСОБА_7 провів у місцях позбавлення волі понад 10 років, що вказує на глибоку кримінальну деформацію особи, а вперше був притягнутий до кримінальної відповідальності у віці 19 років, що свідчить про ранню кримінальну поведінку та схильність до вчинення правопорушень у тривалому часовому проміжку.

Суд враховує позицію Верховного Суду, зокрема постанову ККС ВС від 17.03.2020 у справі №?695/1873/17, відповідно до якої умовно-дострокове звільнення застосовується лише до осіб, які своїм ставленням до праці та поведінкою довели, що стали на шлях виправлення.

Хоч ОСОБА_7 і має 11 заохочень від установи та працевлаштований у днювальному відділенні № 5 СПС на добровільних засадах, проте загальна характеристика особи свідчить про те, що останній не зробив для себе належних висновків.

Також заслуговує на увагу той факт, що, за оцінкою працівників установи, засуджений не проявляє належного рівня правослухняної поведінки, а ставлення до виконання вимог режиму «не завжди сумлінне, особа періодично неорганізована». Водночас відсутність дисциплінарних стягнень не може автоматично свідчити про виправлення, оскільки воно повинно бути підтверджене стабільною мотивацією до правослухняного життя, щирим каяттям та активною соціально-корисною позицією.

Відповідно до постанови ККС ВС від 12.11.2021 у справі №?123/456/21, у якій зазначено якщо поведінка засудженого після умовно-дострокового звільнення виявляється кримінальною, це відкриває підстави для відмови у повторному умовно-достроковому звільненні.

Таким чином, поведінка ОСОБА_7 після попередніх звільнень, його повна зневага до кримінального закону, незважаючи на наявність сім`ї та дітей, тривалий строк перебування у місцях позбавлення волі, раннє залучення до кримінального середовища, а також обвинувачення у вчиненні умисного корисливо-насильницького злочину, свідчать про те, що він не став на шлях виправлення, а отже відсутні правові та фактичні підстави для його умовно-дострокового звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Наведене свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення, не зробив належних висновків із попереднього засудження та систематично порушував закон навіть після отриманих шансів на дострокове звільнення. Тобто ціль інституту умовно-дострокового звільнення, визначена у ст. 81 КК України, у випадку ОСОБА_7 не була досягнута, а відтак немає підстав вважати, що нове звільнення відбуватиметься за інших обставин.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 на даний час не довів свого виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення засудженого на цьому етапі його відбування покарання, є передчасним.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4