Справа № 629/3217/25
Провадження № 1-кс/629/824/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, -

встановив:

08.05.2025 ОСОБА_4 , в порядку ст.303 КПК України, звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за його заявою від 22.04.2025, відносно невідомої особи, яка на його думку, безпідставно звинуватила його, діючого військовослужбовця ЗСУ у вчиненні тяжкого злочину, а саме у зґвалтуванні її малолітньої доньки, якій на момент скоєння злочину було 12 років.

Заявник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, в скарзі зазначив про розгляд справи за його відсутності.

Слідча ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги, оскільки справа порушена не відносно скаржника, а за фактом, на даний час проводяться слідчі дії, в тому числі перевіряються версії як скаржника так і малолітньої потерпілої по справі, при цьому скаржник ухиляється від проведення слідчих дій мотивуючи це своєю зайнятістю та службою в ЗСУ.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши документи та оцінивши докази, якими скаржник обґрунтовує скаргу, приходить до наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності (ч.1 ст.304 КПК України).

Виходячи з вимог ст.1 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому відомості, які вказують на ознаки складу злочину, кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування чи прокуратури, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 №139). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4,5 ч.5 ст.214 КПК України.

Згідно із частиною першою статті 306 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Наведеними правовими нормами визначено порядок оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді заявнику згідно Закону України «Про звернення громадян» не може бути заявлена за правилами кримінального судочинства.

Згідно п.40,44 Постанови, такі вимоги не можуть розглядатися і у порядку кримінального судочинства та на думку Великої Палати Верховного Суду, в розумінні статті 3 Закону України «Про звернення громадян» указані вимоги підлягають розгляду в порядку, визначеному цим Законом.

Слідчий, дізнавач та прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

ЄСПЛ в своїх рішеннях зазначає, що право на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, параграф 36; Перетяка та Шереметьєв проти України, рішення від 20 червня 2011 року, параграф 33), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див.the Guerin v.France, рішення від 29 липня 1998 року, параграф 37).

Як вбачається з матеріалів скарги, 21.04.2025 до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області скаржником було подано заяву за фактом вчинення кримінального правопорушення «невідомою особою», яке полягає у завідомо неправдивому повідомленні про вчинення кримінального правопорушення, а саме: звинуваченні його у вчиненні тяжкого злочину, а саме у зґвалтуванні малолітньої дівчинки ОСОБА_5 у 12-річному віці, чим образила його честь і гідність як військовослужбовця та вчинила кримінальні правопорушення передбачені ст.383 ч.2 та 435-1 КК України.

При цьому у скарзі ОСОБА_4 невідомою особою фактично зазначено матір малолітньої потерпілої, яка звернулась до поліції за фактом зґвалтування своєї 12-річної доньки військовослужбовцем ЗСУ.

Згідно витягу з ЄРДР за фактом зґвалтування за ч.4 ст.152 КК України 14.04.2025 були внесені відомості в ЄРДР та проводиться досудове слідство, зі слів слідчої призначений комплекс експертиз, в т.ч. з застосуванням поліграфа від проведення яких ОСОБА_4 ухиляється.

На момент розгляду скарги жодній особі не повідомлено про підозру.

Питання внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, його кваліфікацію, віднесено до компетенції слідчого, дізнавача та прокурора, які у відповідності до ст.36,40 КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється.

Заява ОСОБА_4 адресована в Лозівський РВП ГУНП в Харківській області не містить посилання на конкретні обставини, що можуть свідчити про наявність в діях матері малолітньої потерпілої складу кримінального правопорушення, в заяві скаржника висловлені припущення, щодо неправдивості повідомлення про вчинення кримінального правопорушення і його причетність до нього. За фактом зґвалтування відомості внесені до ЄДРД та проводиться досудове розслідування.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного та враховуючи вимоги ч.1 ст.214 КПК України, скарга ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є необґрунтованою, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.2,9,214,303-307,309,372 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - відмовити.

Копію ухвали направити скаржнику і в Лозівський РВП ГУНП в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_6