Справа № 185/3850/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 0000076 від 20 березня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, працюючої кухарем ФОП « ОСОБА_4 », має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України

за участі:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 на початку березня 2025 року (більш точної дати не встановлено), маючи умисел, направлений на порушення встановленого порядку проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2001 № 559, Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 1-ОМК «Особиста медична книжка» затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 3 150 від 21.02.2013, та Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000, встановлено обов`язків медичний огляд в закладі охорони здоров`я для працівників, діяльність яких пов`язана із обслуговуванням населення. ОСОБА_8 з метою подальшої можливості працювати на посаді кухаря у кафе «Віп шаурма», для виконання своїх обов`язків була зобов`язана в установленому порядку пройти профілактичний медичний огляд і мати при собі свою особову медичну книжку, яка підтверджує проходження нею профілактичного медичного огляду. Однак, ОСОБА_8 наміру офіційно проходити такий медичний огляд не мала, у зв`язку з чим у неї виник протиправний умисел на отримання у спосіб, невстановлений вищевказаним Порядком, особистої медичної книжки, яка би мала неправдиві відомості про проходження нею обов`язкового медичного огляду.

Реалізуючи свій протиправний умисел, на початку березня 2025 року у невстановлений час, ОСОБА_8 у невстановленої особи здійснила замовлення бланку медичної книжки АВ № 420035, яку в подальшому отримала особисто від невідомої особи в м. Павлоград та самостійно внесла свої анкетні дані.

Так, ОСОБА_8 достовірно знаючи , що не проходила, установленого законом порядку, медичного огляду для отримання особистої медичної книжки, залишила у себе медичну книжку форми первинної облікової документації серії АВ № 420035 на власне ім`я, видану КНП «Синельниківська центральна міська лікарня» СМР, з внесеними неправдивими відомостями про проходження нею профілактичного медичного огляду, з метою подальшого її використання, а саме для можливості працювати у сфері обслуговування населення.

Згідно листа з КНП «Синельниківська центральна міська лікарня» СМР встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , профілактичний огляд для оформлення особистої медичної книжки в КНП «Синельниківська центральна міська лікарня» СМР не проходила, в журналах реєстрації не записана, особиста медична книжка серії АВ № 420035 не видавалась.

Також, 19.03.2025 року приблизно об 11 год. 45 хв., перебуваючи у приміщенні кафе «Віп шаурма», розташованого за адресою: м. Павлоград, вул. Центральна, буд. 45 з метою перевірки на підставі ст. 155 КУпАП України та Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», пред`явила особисту медичну книжку працівникам поліції Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, та в цей час у останньої виник протиправний умисел на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи, що вона не проходила медичний огляд для отримання особистої медичної книжки, пред`явила працівникам поліції Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області завідомо підроблену особисту медичну книжку форми первинної облікової документації серії АВ № 420045 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка містить завідомо неправдиві відомості про проходження нею медичного огляду у КНП «Синельниківська центральна міська лікарня» СМР. Тим самим використала підроблений документ. Згідно листа КНП «Синельниківська центральна міська лікарня» СМР встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , профілактичний огляд для оформлення особистої медичної книжки в КНП «Синельниківська центральна міська лікарня» СМР не проходила, в журналах реєстрації не записана, особиста медична книжка серії АВ № 420035 не видавалась.

Ознаки встановленого судом діяння відповідають ознакам кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за:

- ч. 1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою його використання;

- ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документу.

10 квітня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_8 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.

Також зазначила, що замовила медичну книжку в інтернеті та отримала через Нову пошту.

ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачена пояснила, що вона розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на її користь. Також обвинувачена пояснила, що вона розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором вона уклала добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просила суд затвердити укладену між нею та прокурором угоду про визнання винуватості.

Також зазначила, що

Також судом досліджено характеризуючі дані щодо обвинуваченої, документи стосовно долі речових доказів.

Прокурор, захисник у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи у порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачена беззастережно визнала себе винуватою, згідно зі ст. 12 КК України є кримінальними правопорушеннями, які відносяться до кримінальних проступків.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачена взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання її винуватості у скоєнні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, що встановлено під час допиту обвинуваченої.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у сумі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.; ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у сумі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання погоджене у виді штрафу у сумі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. Обвинувачена пояснила, що вона розуміє визначене покарання.

Обвинувачена підтримала думку свого захисника.

Прокурор не заперечував проти цього.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченої, пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих може бути призначено. Так, обвинувачена визнала вину повністю, розкаялася у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 10 квітня 2025 року.

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді вигляді штрафу в розмірі 200 н.м.д. громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді вигляді штрафу в розмірі 50 н.м.д. громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточне покарання визначити в розмірі штрафу в розмірі 200 н.м.д. громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_8 не обирати.

Речові докази: медичну книжку серії АВ № 420035 та медичну карту зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1