Справа номер №303/4746/25
Провадження №1-кс/303/1107/25
УХВАЛА

Іменем України

про застосування запобіжного заходу

31 липня 2025 року місто Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: слідчої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши клопотання старшої слідчої СВ Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000036, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

слідчого відділу поліції №1

Мукачівського РУП ГУНП ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_9

в с т а н о в и в :

30 липня 2025 року старша слідча СВ Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивує тим, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше травня місяця 2025 року та невстановленої органом досудового розслідування місці, особою ( надалі Особа 1) спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів.

Надалі, Особа 1, підшукала особу, що мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_12 , якому на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, обмежено виїзд за межі території України та який погодився сплатити грошові кошти за його незаконне переправлення через державний кордон.

В точно не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16 червня 2025 року, Особа 1 в ході телефонної розмови з ОСОБА_12 , пообіцяла організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктами пропуску із країнами Європейського Союзу, поставивши умову надання грошових коштів у розмірі 7000 доларів США у якості винагороди, однак зауважив, що дане переправлення відбуватиметься в обхід встановлених пунктів пропуску, через річку у мілкому місці.

Під час телефонної розмови Особа 1 надала ОСОБА_12 , пораду щодо необхідності мати з собою під час здійснення незаконного переправлення через державний кордон України, невеликого рюкзака, змінного одягу, грошових коштів у сумі 10 000 гривень для можливого проживання у готелі, після чого надав вказівку прибути 20 червня 2025 року до населеного пункту Солотвино Тячівського району під привод відпочину на солених озерах Тячівського району та після прибуття підтвердити своє місцезнаходження, де його зустрінуть та у подальшому відвезуть у необхідне місце для його незаконного перетину державного кордону.

Крім того, в ході телефонної розмови Особа 1 повідомила ОСОБА_12 , що грошові кошти у сумі 7000 доларів США, які необхідно буде передати особі, яка за ним приїде.

20 червня 2025 року близько 14:00 години, ОСОБА_12 за попередньою вказівкою Особи 1, прибув до населеного пункту Солотвино Тячівського району, після чого близько 15 години 30 хвилин, Особа 1 зателефонувала до ОСОБА_12 , та надала вказівку йти в сторону бази відпочинку « Кароліна», що в населеному пункті Солотвино та очікувати подальших вказівок.

Після чого, 20 червня 2025 року близько 20години 00 хвилин , Особа 1 зателефонувала до ОСОБА_12 , та повідомила, що на автостоянці біля бази відпочинку «Кароліна» на нього очікує транспортний засіб.

Вийшовши з бази відпочинку до ОСОБА_12 підійшов ОСОБА_10 , який діючи у змові з Особою 1 та ОСОБА_11 , з метою забезпечення подальшого переправлення ОСОБА_12 через державний кордон, надав вказівку останньому сісти до транспортного засобу «Wolksvagen» з реєстраційним номером НОМЕР_1 сірого кольору, де за водійським сидінням знаходився ОСОБА_4 , якого до злочинної діяльності щодо незаконного переправлення ОСОБА_12 , залучив ОСОБА_10 , та який за грошову винагороду повинен здійснити доставку ОСОБА_12 до місця переправлення через державний кордон. При цьому ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння вказаного транспортного засобу, який розпочав рух в сторону населеного пункту Великий Бичків, Рахівського району.

В ході руху ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , проінструктували ОСОБА_12 щодо лінії його поведінки та правил безпеки під час здійснення його незаконного перетину державного кордону України, запевнивши останнього в успішності його дій.

Крім того, під час маршруту руху Особа 1 неодноразово телефонувала до ОСОБА_10 , з метою уточнення їх місця знаходження, також в ході руху до н.п. В. Бичків Рахівського району було здійснено дві зупинки з метою перевірки ОСОБА_10 , шляхів об`їзду контрольного посту з метою уникнення відповідних перевірок правоохоронними органами.

Після прибуття до населеного пункту Виликий Бичків Рахівського району ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , надали вказівку ОСОБА_12 виходити з автомобіля та очікувати інших осіб, які забезпечать його подальше переправлення через кордон, при цьому наголосили на необхідності інформування про успішність перетину.

Вийшовши з транспортного засобу на ОСОБА_12 , очікувала ОСОБА_11 після чого вони направились у сторону населеного пункту Луг, Рахівського району ОСОБА_12 , на виконання вимог ОСОБА_11 , передав останній грошові кошти у загальній сумі 7000 доларів США , яка з даної грошової суми відрахувала 200 доларів США з метою подальшої передачі ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , які очікували неподалік у транспортному засобі «Wolksvagen» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , направились до місця проживання останньої, а саме в АДРЕСА_1 .

Прибувши за вищевказаною адресою ОСОБА_11 , повідомила ОСОБА_12 , що через дві години він буде знаходитись у Румунії, та проінструктувала ОСОБА_12 ,. щодо його подальших дій спрямованих на незаконне переправлення через державний кордон, запевнила у його успішності та повідомила, щоб він не хвилювався, надала вказівки щодо дій останнього на території іноземної держави, після чого сказала вимкнути мобільний телефон та належним чином упакувати особисті речі з метою уникнення їх намокання.

Через деякий час до ОСОБА_11 зателефонувала невідома особа та за результатами розмови надала вказівку ОСОБА_12 бігти до лісу та ховатись.

Таким чином дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 332 КК України організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 16 липня 2025 року прокурором Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження №000036 від 09 квітня 2025 року погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підозрюваний копію клопотання та матеріалів, що обґрунтовують його обвинувачення отримав 30 липня 2025 року, що стверджується його особистим підписом, з участю захисника.

Слідчий зазначив, що відповідно до статті 176 КПК України до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та не вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та можливість призначення міри покарання у вигляді позбавлення волі, обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не представляється можливим.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає собою перебування підозрюваного під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що встановити осіб з оточення підозрюваного які викликають довіру в органу досудового розслідування не має, а тому відносно останнього не представляється обрати запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Враховуючи також той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дає їй змогу в подальшому уникнути кримінальному переслідуванню, переховуванню від органів досудового розслідування та уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція статті яких передбачає позбавлення волі.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого пунктами 1,3-5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органу досудового слідства та суду, оскільки вчинив тяжкий злочин в умовах воєнного стану, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, розуміючи які наслідки це створює останній може уникнути від притягнення його до кримінальної відповідальності.

Перебуваючи на волі ОСОБА_4 може незаконно вливати на свідків і на понятих, які залучені у цьому кримінальному провадженні. Створювати загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. Може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, впливати на інших на даний час не встановлених осіб з якими ОСОБА_4 діяв у змові і знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб які також причетні до вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки останній знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати свідків даної події, чинити на них психологічний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показів, а також схиляти свідків, до дачі неправдивих показань про вчинення останнім кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що їхні покази зможуть призвести до притягнення його до кримінальної відповідальності, що в сукупності унеможливить повноту, всебічність та неупередженість при розслідуванні даного кримінального провадження.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання просили задоволити, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років. Підстави для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням обставин вчиненого ним кримінального правопорушення відсутні, тому просили застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисники в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання та застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного у вигляді тримання під вартою. Підозрюваний заперечив свою причетність до вчинення даного кримінального правопорушення.

Свої доводи захисники мотивували тим, що ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, не може та не планує незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню. Їх підзахисний є особою яка раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, має постійне місце роботи та проживання, є особою з інвалідністю.

Заслухавши доводи прокурора та слідчого про необхідність задоволення клопотання, думку підозрюваного, захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження, слід прийти до наступного.

Стаття 29 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Клопотання слідчого, яке надійшло до суду відповідає вимогам КПК України.

Підозрюваний копію клопотання та матеріалів, що обґрунтовують його підозру отримав об 11 годині 12 хвилин 30 липня 2025 року, що стверджується його особистим підписом, з участю захисника.

Надані стороною обвинувачення докази та матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України.

16 липня 2025 року прокурором Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження №000036 від 09 квітня 2025 року погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини 2 статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

В судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення. Правова кваліфікація визначена частиною 3 статті 332 КК України, санкція якої передбачає покарання до дев`яти років позбавлення волі.

Щодо показань свідка ОСОБА_13 слід зазначити, остання підтвердила що у п`ятницю 20 червня 2025 року поверталася додому у село Солотвино. Вийшла в селі Нижня Апша з автобусу, підійшла до таксиста ОСОБА_4 і попросила, щоб її відвіз додому (вартість проїзду 100 гривень). У той же час, до нього підійшов інший чоловік і попросив відвести його, проте вони почали сперечатись, підозрюваний нарікав, що він винен йому ще 200 доларів США, тоді чоловік запропонував 1000 гривень за перевезення, і ОСОБА_4 погодився.

У свою чергу, сторона обвинувачення на підтвердження своїх доводів стосовно обґрунтованості підозри надала протокол допиту свідка ОСОБА_12 та протокол пред`явлення для впізнання особи по фотознімках від 23 червня 2025 року, протокол за результатами вчинення злочину від 21 червня 2025 року.

Слід зазначити, що матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу не містять достатніх даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання міри запобіжного заходу стосовно підозрюваного у вигляді тримання під вартою.

Мотиви прокурора щодо тяжкості вчиненого злочину не можуть бути визначальним фактором при вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Така позиція узгоджується з пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2003 від 08 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, згідно якої тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Одночасно слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні у справі "Харченко проти України" ( у справах "Третьяков проти України" та "Єлоєв проти України") зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

В ході розгляду клопотання встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 є раніше не судимий, від суду та слідства не ухилявся.

Наданими доказами встановлено, що ОСОБА_4 є особа з інвалідністю, має постійне місце проживання та роботи, що підтверджує факт міцних соціальних зв`язків.

Крім того, доводи сторони обвинувачення що перебуваючи на волі підозрюваний буде переховуватися від органу досудового слідства, незаконно впливати на свідків, чим перешкоджатиме встановленню істини в справі, мають характер припущення, та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Таким чином, відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу надає суду право застосувати більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту із застосування засобу електронного контролю, що відповідає положенням статей 194,195 КПК України.

Так, відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно вимог частини 2 статті 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного, слід врахувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Враховуючи те, що прокурором та слідчим не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що стосовно ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, із застосування засобу електронного контролю строком до 30 вересня 2025 року.

Керуючись статтями 131,132,182-184,194,196,372,395 КПК України слідчий суддя, - постановив:

Клопотання старшої слідчої СВ Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000036, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із застосуванням засобу електронного контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не залишати в період з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора, суду в залежності від стадії кримінального провадження.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Строк дії ухвали слідчого судді по 30 вересня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена в частині застосування запобіжного заходу до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_14