ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/1664/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 402 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Харкова від 16 травня 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, військовозобов`язаного, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-снайпера 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України, з призначенням йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в період з 23 жовтня 2023 року по 30 жовтня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили та направлення засудженого для подальшого відбуття покарання, запобіжний захід, обраний щодо засудженого ОСОБА_7 змінено, з застави на тримання під вартою з утриманням у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та взято останнього під варту в залі суду.

На підставі приписів ч. 11 ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили та приведення його до виконання, ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_9 внесену нею в інтересах засудженого ОСОБА_7 30.10.2023 на відповідний депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківської області, встановлену ухвалою слідчого судді Ленінського райсуду м. Харкова від 24.10.2023 суму застави у розмірі 53680 гривен.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2023 за №26 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді дешифрувальника розвідувальних матеріалів з безпілотних літальних апаратів 3-го відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат».

У подальшому, ОСОБА_7 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15.08.2023 за №111-РС був звільнений з вищезазначеної займаної посади, призначений на посаду стрільця-снайпера механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2023 за №213 був залучений до заходів по обороні України у зв`язку з військовою агресією російської федерації, з метою виконання бойових завдань на посаді стрільця-снайпера 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат».

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому неодноразово було продовжено, зокрема, Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Верховною Радою України 27.07.2023 (№3275-ІХ), з 05:30 години 18.08.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Приписами ст. 28 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачена єдиноначальність, як один із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, в тому числі і віддавати відповідні накази.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби ЗСУ за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Приписами ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Згідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, незважаючи на вищевказані норми діючого законодавства та будучи достеменно з ними обізнаним, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, під час проходження військової служби в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Станом на 23 жовтня 2023 року, особовий склад 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 мав дислокацію в АДРЕСА_2 . 23 жовтня 2023 року, близько 10-00 години, в місці дислокації вищезазначеного військового підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , на загальному шикуванні зведеного підрозділу 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , командиром бойової машини - командиром відділення 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_10 , військовослужбовцям підпорядкованого йому підрозділу, у тому числі підсудному ОСОБА_7 , які на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215, є його підлеглими та щодо яких він є прямим та безпосереднім начальником, усно був зачитаний та доведений наказ - бойове розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215, відповідно до якого : «командиру 9-го мр зробити перерозподіл сил та засобів особового складу та сформувати зведений підрозділ в складі : командира бойової машини - командира відділення 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_10 ; номера обслуги 3-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдата ОСОБА_12 ; оператора 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_13 ; старшого стрільця-оператора 2-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдата ОСОБА_14 ; стрільця-снайпера 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_7 .

Зведеному підрозділу висунутись в район зосередження та зайняти позицію відділення «БОРСУК 3» з завданням : обороняти визначену позицію, з рубежем по фронту з метою не допущення прориву противника на глибину, позиції відділення та утримання під контролем ключових точок місцевості і маршрутів висування на напрямку вигін лісосмуги.

Командиром зведеного підрозділу призначити командира бойової машини - командира відділення 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_10 . Бойове розпорядження довести до особового складу під підпис. Час готовності до виконання бойового завдання - з отримання бойового розпорядження, але не пізніше 08:00 23.10.2023».

Однак, ОСОБА_7 , будучи невдоволеним вищезазначеним наказом безпосереднього начальника, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов`язаний виконувати наказ начальника та маючи об`єктивну можливість його виконати, в присутності особового складу зведеного підрозділу 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , відкрито відмовився виконувати вищевказаний бойовий наказ начальника.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість судового рішення, просить про його скасування та про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що покази надані в судовому засіданні свідком ОСОБА_15 в частині відмови ОСОБА_7 виконати доведений усно наказ командира, суперечить вказаним вище доказам, оскільки з відеозапису, який міститься на оптичному диску, що був переглянутий та досліджений в судовому засіданні, яким зафіксовані обставини 23.10.2023 року чітко вбачається, що ОСОБА_7 не відмовлявся виконати наказ командира.

ОСОБА_7 у судовому засіданні, після перегляду відеозапису підтвердив зафіксовані свідком ОСОБА_15 відеозаписом обставини оголошення командиром зведеного підрозділу ОСОБА_10 наказу-бойового розпорядження, наголошуючи на тому, що після його оголошення, він перед строєм зазначив, що йому незрозумілий наказ, так як йому треба було роз`яснити та зазначити яким спорядженням вони будуть забезпечені.

На переконання апелянта, суд першої інстанції зазначені вище докази та обставини належним чином не дослідив, не надав їм належної оцінки в оскаржуваному вироку, не спростував чи не підтвердив їх у відповідному об`ємі, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості, при тому, що ці фактичні обставини підлягають ретельній перевірці з метою проведення повного та неупередженого судового розгляду.

У зв`язку з чим вважає висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_7 винним за пред`явленим обвинуваченням є передчасним, оскільки зроблений без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим, виходячи з вимог ст. 370 КПК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просили про задоволення апеляційної скарги та про призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, він дійсно з 15.08.2023 зарахований до списків військової частини НОМЕР_3 в якої проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-снайпера 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», був обізнаний щодо введення воєнного стану в Україні та положень Статуту ВС ЗСУ, Дисциплінарного статуту ЗСУ і відповідних Законів України, зокрема того, що накази командирів та начальників підлягають безумовному виконанню, а їх невиконання тягне за собою притягнення до відповідальності. Вранці 23.10.2023, в місці дислокації військового підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , на загальному шикуванні зведеного підрозділу 3-го механізованого батальйону, командиром зведеного підрозділу ОСОБА_10 , йому та іншим визначеним військовослужбовцям, під відеофіксацію, з близької відстані та чітко був зачитаний письмовий наказ - бойове розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 за №215 від 22.10.2023, відповідно до якого він у складі зведеного підрозділу повинен був висунутися на визначений рубіж, обороняти визначену позицію «БОРСУК 3» та проводити обладнання позицій. На пропозицію ОСОБА_10 вийти з строю незгодних виконувати наказ командира, він вийшов з строю та зазначив, що йому наказ незрозумілий і він хотів, щоб йому його роз`яснили, а саме : чому наказ повинні були виконувати саме визначені військовослужбовці, були відсутні розвідувальні дані по вказаним позиціям, перелік озброєння та іншого забезпечення тощо. Йому було зрозуміло, що він повинен був виконати наказ командира, прибути на визначити позиції та їх обороняти. Він підписав аркуш доведення вказаного наказу - бойового розпорядження, після його оголошення командиром. В роз`ясненні наказу йому було відмовлено, а тому він не приступив до його виконання. В наступному зазначений наказ командира ним так і не був виконаний, на визначені позиції він не висунувся та до виконання наказу не приступив. До вказаних подій він участі у бойових діях не приймав, це був його перший бойовий наказ. За даним фактом проводилось службове розслідування, з висновками якого він був ознайомлений. Він взагалі не був згоден проходити військову службу у стрілецькому механізованому підрозділі, так як мав бажання проходити службу на первісній посаді дешифрувальника розвідувальних матеріалів з безпілотних літальних апаратів. На той час у нього був незадовільний психологічний стан здоров`я, так як його не переводили в інший рід війська, на визначених в наказі позиціях постійно гинули інші військовослужбовці, які їх захищали.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, а призначаючи покарання за його вчинення, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Висновки суду, зокрема ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який по суті, не заперечував того факту, що він розумів свій обов`язок виконати наказ командира, прибути на визначені позиції та їх обороняти, проте, наказ командира ним так і не був виконаний, на визначені позиції він не висунувся та до виконання наказу не приступив.

Доводи ж апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо передчасність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому діянні через недопустимість та недостовірність доказів не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_15 який в суді першої інстанції зазначив, що він станом на жовтень 2023 року, займав посаду заступника командира 3-го батальйону військової частини НОМЕР_1 , в якому також проходив військову службу підсудний ОСОБА_7 та який на той час мав дислокацію в смт. Борова, Харківської області. 23.10.2023, в місці дислокації військового підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , на загальному шикуванні зведеного підрозділу 3-го механізованого батальйону, командиром зведеного підрозділу ОСОБА_10 , військовослужбовцям підпорядкованого йому підрозділу, у тому числі підсудному ОСОБА_7 , усно був зачитаний та доведений наказ - бойове розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215, після оголошення якого підсудний ОСОБА_7 вийшов зі строю та відмовився виконати наказ командира. Зазначені ОСОБА_7 причини відмови виконати наказ, він вже не пам`ятає, однак події доведення ОСОБА_10 бойового наказу та обставини відмови ОСОБА_7 його виконати, були ним зафіксовані на відповідний відео носій шляхом здійснення безперервної відео зйомки. При цьому ОСОБА_7 будь-яких скарг на стан здоров`я, у тому числі на психологічний стан, не висловлював, тобто об`єктивних причин для відмови виконати наказ командира, ОСОБА_7 не мав. Відданий ОСОБА_10 наказ був зрозумілим для виконання та роз`яснень не потребував. Після відмови ОСОБА_7 виконати відданий командиром наказ, його було доставлено до підрозділу ДБР.

Будь-які підстави вважати, що показання свідка є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними, несуперечливими, а також додатково підтверджуються:

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.03.2023 за №26, відповідно до якого з вказаного числа підсудний ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді дешифрувальника розвідувальних матеріалів з безпілотних літальних апаратів 3-го відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат». (а.с.а.с. 137, 167, 169);

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15.08.2023 за №111-РС, відповідно до якого з вказаного числа підсудний ОСОБА_7 був звільнений з вищезазначеної займаної посади та призначений на посаду стрільця-снайпера механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . (а.с. 168);

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2023 за №213, відповідно до якого з вказаного числа підсудний ОСОБА_7 вважається таким, що залучений та бере участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань на посаді стрільця-снайпера 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат». (а.с.а.с. 136, 169 об.);

- витягом з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215, відповідно до якого командиром зазначеного батальйону військової частини, підпорядкованим військовослужбовцям, було поставлено наступне бойове завдання : «командиру 9-го мр зробити перерозподіл сил та засобів особового складу та сформувати зведений підрозділ в складі : командира бойової машини - командира відділення 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_10 ; номера обслуги 3-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдата ОСОБА_12 ; оператора 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_13 ; старшого стрільця-оператора 2-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдата ОСОБА_14 ; стрільця-снайпера 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_7 .

Зведеному підрозділу висунутись в район зосередження та зайняти позицію відділення «БОРСУК 3» з завданням : обороняти визначену позицію, з рубежем по фронту з метою не допущення прориву противника на глибину, позиції відділення та утримання під контролем ключових точок місцевості і маршрутів висування на напрямку вигін лісосмуги. Продовжити інженерно-фортифікаційне обладнання позицій відділення, до 25.10.2023 бути в готовності прийняти від командира БТГр4 броп НГУ позицію відділення.

Командиром зведеного підрозділу призначити командира бойової машини - командира відділення 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону старшого солдата ОСОБА_10 . Бойове розпорядження довести до особового складу під підпис. Час готовності до виконання бойового завдання - з отримання бойового розпорядження, але не пізніше 08:00 23.10.2023». (а.с.а.с. 121, 138);

- аркушем доведення бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215, складеного командиром 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2023, відповідно до якого вказане бойове розпорядження було доведено визначеним до виконання військовослужбовцям, у тому числі і підсудному ОСОБА_7 , про що свідчить власноручно виконаний останнім підпис з зазначенням дати доведення бойового розпорядження - 23.10.2023. (а.с. 123);

- протоколом огляду документу від 27.10.2023, відповідно до якого був оглянутий витяг з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215, яке було доведено 23.10.2023 командиром бойової машини - командиром відділення 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 9-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_10 , військовослужбовцям підпорядкованого йому підрозділу, у тому числі підсудному ОСОБА_7 та яке останній відмовився виконувати. (а.с.а.с. 176-177);

- рапортами від 23.10.2023, складеними, відповідно за підпорядкуванням по вертикалі, командиром 9-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та командиром НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в яких вони повідомили відповідних вищих командирів військової частини НОМЕР_1 про відмову підсудного ОСОБА_7 виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2023 за №215, щодо безпосередньої участі у бойових діях та ініціювали проведення службової перевірки за викладеними ними фактами невиконання ОСОБА_7 наказу начальника. (а.с. 122);

- наказом тво командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2023 за № 1473 яким було призначено службове розслідування з приводу встановлення обставин та причин невиконання підсудним ОСОБА_7 наказу - бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215, щодо безпосередньої участі у бойових діях, яке мало місце 23.10.2023. (а.с. 160);

- матеріалами службового розслідування, проведеного визначеною уповноваженою особою на виконання наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2023 за № 1473 з приводу встановлення обставин та причин невиконання підсудним ОСОБА_7 , наказу - бойового розпорядження командира виконувати завдання, щодо безпосередньої участі у бойових діях, яке мало місце 23.10.12023, в яких зокрема міститься акт службового розслідування за вх. №436 від 14.11.2023, яким та іншими матеріалами, за результатами проведеного службового розслідування достеменно встановлено, що 23.10.2023 підсудний ОСОБА_7 , без будь-яких об`єктивних та поважних причин, відкрито відмовився виконувати поставлене командиром бойове завдання, на виконання наказу - бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215, щодо безпосередньої участі у бойових діях, тим самим ухилився від виконання обов`язків військової служби в бойовій обстановці, а саме : поставленого командиром конкретного бойового завдання, тобто вчинив непокору, що є порушенням відповідних приписів ст.ст. 11, 14, 16, 17, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. (а.с.а.с. 124, 125-129, 130-161, 171);

- протоколом огляду документу від 14.11.2023, відповідно до якого був оглянутий акт службового розслідування за вх. №436 від 14.11.2023, яким за результатами проведеного службового розслідування достеменно встановлено, що 23.10.2023 підсудний ОСОБА_7 , без будь-яких об`єктивних та поважних причин, відкрито відмовився виконувати поставлене командиром бойове завдання, на виконання наказу - бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215. (а.с.а.с. 181-190);

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2023 за №563, яким за результатами службового розслідування з приводу встановлення обставин та причин невиконання підсудним ОСОБА_7 наказу командира виконувати завдання, щодо безпосередньої участі у бойових діях, яке мало місце 23.10.2023, підсудного ОСОБА_7 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено передбачене пунктом в) ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення - «сувора догана». (а.с.а.с. 162-164);

- наданою начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , на час проведення службового розслідування, медичною характеристикою щодо стану здоров`я підсудного ОСОБА_7 , відповідно до якої підсудний ОСОБА_7 під час проходження військової служби в зазначеній військовій частині з 01.03.2023, стаціонарно не лікувався, за наданням медичної допомоги не звертався. (а.с. 140 об., 141);

- наданою начальником групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 , на час проведення службового розслідування, психологічною характеристикою щодо психологічного стану здоров`я підсудного ОСОБА_7 , відповідно до якої підсудний ОСОБА_7 навколишню дійсність сприймає адекватно, психологічна складова, яка заважає виконувати бойове завдання за призначенням відсутня. Відмова від виконання бойового завдання свідомий вибір. (а.с. 139);

- довідкою військової-лікарняної комісії від 12.09.2023 за № 2696 щодо стану здоров`я підсудного ОСОБА_7 , наданою головою ВЛК військової частини НОМЕР_4 , відповідно до якої підсудний ОСОБА_7 за станом здоров`я придатний до військової служби. (а.с. 165).

- протоколом огляду документу від 15.11.2023, відповідно до якого була оглянута довідка військової-лікарняної комісії від 12.09.2023 за № 2696 щодо стану здоров`я підсудного ОСОБА_7 , наданою головою ВЛК військової частини НОМЕР_4 , відповідно до якої підсудний ОСОБА_7 за станом здоров`я придатний до військової служби. (а.с.а.с. 174-175);

- протоколом огляду документу від 23.10.2023, відповідно до якого була відтворена та переглянута відео інформація, яка міститься на наданому органу досудового розслідування заступником командира мінометної батареї з морально-психологічного забезпечення 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 оптичному DVD-R диску, на якому зафіксовані обставини за яких 23.10.2023 підсудний ОСОБА_7 , без будь-яких об`єктивних та поважних причин, відкрито відмовився виконувати поставлене командиром бойове завдання, на виконання наказу - бойового розпорядження командира 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 за №215. (а.с.а.с. 178-180, 191, 192).

Ретельно перевіривши апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду ще й на наступне.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції та матеріалів кримінального провадження, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення в даній справі, тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі та самого обвинуваченого в судовому засіданні апеляційного суду, що суд першої інстанції неповно оцінив наявні у справі докази, не заслуговують на увагу і колегія суддів погодитись з ними не може та вважає їх необґрунтованими. Більш того, такі доводи сторони захисту щодо відсутності з боку ОСОБА_7 факту відмови виконати наказ командира розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.

Так, відповідно до ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

З суб`єктивної сторони відкрита відмова виконати наказ начальника вчинюється тільки з прямим умислом, а інше умисне невиконання наказу може бути вчинене як з прямим, так і непрямим умислом. Ставлення до тяжких наслідків - необережна форма вини.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України, полягає у вчиненні діяння у вигляді відкритої відмови виконати законний наказ начальника (непокора), коли підлеглий відкрито та категорично заявляє, що не виконуватиме наказ, або у вчиненні іншого умисного невиконання наказу.

Склад цього кримінального правопорушення є формальним, тобто закінченим його слід вважати з моменту вчинення діяння, а саме з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту умисного його невиконання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та не заперечується самим обвинуваченим, йому було зрозуміло, що він повинен був виконати наказ командира, прибути на визначені позиції з метою їх оборони. ОСОБА_7 власноруч підписав аркуш доведення вказаного наказу - бойового розпорядження, після його оголошення командиром. Проте, зазначений наказ командира ним так і не був виконаний, на визначені позиції він не висунувся та до виконання наказу не приступив.

Даними ж, що містяться на оптичному DVD-R диску, наданому заступником командира мінометної батареї з морально-психологічного забезпечення 3-го механіхованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 , чітко встановлено, що 23.10.2023 ОСОБА_7 , без будь-яких об`єктивних та поважних причин, зробив крок вперед, як військовий, який відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира. Вказаний факт був озвучений заступником командира 3-го батальйону військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_15 .

Вказані факти на переконання колегії суддів спростовують твердження апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не відмовлявся виконувати наказ командира.

У даному випадку колегія суддів зауважує, що відкрита відмова від виконання наказу, яка вочевидь мала місце у діях ОСОБА_7 визначає найбільш зухвалу форму невиконання. Публічна непокора, особливо перед строєм, як правило, свідчить про її підвищену суспільну небезпеку.

Так, відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

В свою чергу військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Тобто, ОСОБА_7 отримавши наказ від заступника командира 3-го батальйону військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_15 мав своїм прямим обов`язком його неухильне виконання.

На переконання колегії суддів доводи апеляційної скарги про невиконання ОСОБА_7 бойового наказу через необхідність його роз`яснення є безпідставними, оскільки, згідно витягу з бойового розпорядження командира 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 22.10.2023 року №215, наявного в матеріалах кримінального провадження, зміст бойового розпорядження сформульований чітко та без подвійного тлумачення, у ньому вказано час та місце прийняття наказу, кому наказ адресований, завдання, яке необхідно виконати, час коли необхідно починати виконання наказу, спосіб виконання завдання, маршрут виконання завдання, дії, які необхідно вчинити при виконанні завдання тощо.

Твердження ж апелянта щодо потреби ОСОБА_7 у роз`ясненні вказаного наказу, спростовується показаннями самого ОСОБА_7 , наданими під час розгляду справи у суді першої інстанції, який зазначив, що власноруч підписав аркуш доведення вказаного наказу командира після його оголошення, оскільки йому було зрозуміло зміст останнього щодо необхідності прибути на визначені позиції та обороняти їх.

Вказане свідчить про чітке розуміння ОСОБА_7 змісту доведеного та відданого йому наказу на час його доведення та відмови від його виконання.

Крім того, колегія суддів переконана, що твердження обвинуваченого про неналежний морально-психологічного стан, який, крім іншого завадив йому виконати наказ щодо бойового завдання, жодним чином не впливає на кваліфікацію його дій і не є обставиною, що виключає кримінальну відповідальність, враховуючи при цьому наявність в матеріалах кримінального провадження відповідної довідки, наданої начальником групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 про відсутність у ОСОБА_7 психологічної складової, яка б заважала останньому виконувати бойове завдання.

На підставі викладеного, констатації підлягає факт того, що твердження захисника обвинуваченого щодо неналежності та недостовірності доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 в інкримінованих йому діях, не можуть бути взяті до уваги,оскільки вони спростовані матеріалами кримінального провадження та є такими, що спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в цілому, колегія суддів зазначає, що за змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення надано вичерпні доводи та докази щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. Натомість, стороною захисту та самим обвинуваченим ОСОБА_7 , жодним чином не спростовано доказів сторони обвинувачення в протилежному, тобто у відсутності в діях ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, які можуть бути підставою для розумного сумніву в доведеності його вини.

Істотних же порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Шевченківського районного суду м. Харкова від 16 травня 2025 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3