Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/10300/22

Провадження № 11-кп/4815/582/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255-2, ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) та ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255-2, ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК, у кримінальному провадженні №0000025,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01 вересня 2025 року, з одночасним визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., у разі внесення якої на обвинувачених буде покладено ряд процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вказане судове рішення та постановити нову ухвалу, обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування цих вимог зазначила, що наведені в клопотанні прокурора ризики не виправдовують подальше перебування ОСОБА_5 під вартою, а посилання лише на тяжкість можливого призначеного покарання не є достатньою підставою для утримання обвинуваченого під вартою. Вказує, що 04 липня 2025 року ОСОБА_5 було укладено договір оренди кімнати адресою за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у разі обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту він зможе перебувати за вказаною адресою.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вказане судове рішення та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт у нічну пору доби з 21:00 по 06:30 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що прокурором не наведено обґрунтованих ризиків, які б свідчили про необхідність продовження перебування ОСОБА_6 під вартою. Також просить зменшити раніше визначений судом розмір застави до 100 000 гривень, оскільки перебуваючи в місцях позбавлення волі він не має змоги заробити кошти на внесення застави.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги захисника та підтримання апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_6 та підтримання апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , думку прокурора ОСОБА_4 про відсутність підстав для зміни кожному з цих обвинувачених виду запобіжного заходу, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить таких висновків.

За приписами ч.1 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 331 КПК передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. При цьому, як передбачено ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів цієї судової справи, Рівненським районним судом Рівненської області здійснюється розгляд по суті кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2021 за №0000025, про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст. 255-2, ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК, ОСОБА_6 за ч.1 ст. 255-2, ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК, ОСОБА_10 за ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК, ОСОБА_11 за ч.1 ст. 255-2, ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК , ОСОБА_12 за ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК, ОСОБА_13 за ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК, ОСОБА_14 за ч.2 ст. 255, ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК, ОСОБА_15 ч.2 ст. 307 КК.

Прокурором, у відповідності до вимог КПК, і зокрема ст. 331 цього Кодексу, було подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (кожному окремо) запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки існують достатні підстави вважати, що не зменшились та продовжують існувати ризики, які слугували підставами для застосування щодо кожного з обвинувачених даного виду запобіжного заходу.

Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів, погоджується з тим, що на даний час продовжують існувати ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, за що передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, не працює, негативно характеризується, до затримання мешкав в м.Миколаїв, яке межує з місцем проведення бойових дій, а тому може покинути кордони України. Посилання його захисника-адвоката ОСОБА_7 на укладення договору оренди кімнати адресою за адресою: АДРЕСА_1 , та можливості проживання обвинуваченого за цією адресою у разі обрання менш суворого запобіжного заходу суд оцінює критично, оскільки договір укладено тимчасово на строк 6 місяців, доказів на наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_5 не надав, що ставить під сумнів ефективнісь цього запобіжного заходу як заходу забезпечення кримінального провадження.

Окрім того оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та непогашені в установленому законом порядку та він знову обвинувачується у систематичному вчиненні особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, а тому існує цілком обгрунтований ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення в якому обвинувачується, що служить на підтвердження даного ризику.

Стосовно доведеності продовження перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, то заявлені прокурором ризики знайшли своє підтвердження під час судового розгляду у суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду.

Так ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, за що передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, він неодружений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, засуджений неодноразово порушував умови відбування покарання, до затримання проживав в м.Черкаси, яке віддалене від проведення судового розгляду, що разом з тяжкістю кримінального правопорушення служить на підтвердження ризику переховування від суду.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та маючи не зняті і непогашені судимості, то нове обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, що свідчить на підтвердження ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується.

Водночас в матеріалах справи відсутні дані які б вказували про неможливість перебування кожного з цих обвинувачених - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі, а тому на переконання колегії суддів, запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 щодо зменшення визначеного судом розміру застави, колегія суддів приходить до наступного.

Так, ч.4 ст. 182 КПК передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Тобто застава повинна бути обрана в такому розмірі, аби забезпечити попередження можливої протиправної поведінки підозрюваного або перешкодити її виникненню та запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК, під загрозою застосування фінансових санкцій. Зокрема, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Мангурас проти Іспанії" від 08 січня 2009 року, сума застави має бути такою, аби забезпечити стримуючий ефект цього заходу.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його майновий та сімейний стан, який неодружений, відсутність на утриманні дітей неповнолітнього віку, тяжкість інкримінованих йому злочинів, які є особливо тяжкими, колегія суддів приходить до переконання, що обраний місцем судом розмір застави є достатнім та зможе гарантувати у разі внесення ними чи будь-якою іншою особою заставодавцем виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Водночас апеляційний суд зауважує , що застосування запобіжного заходу не повинно бути "очікуванням" обвинувального вироку. Саме на це звертає увагу ЄСПЛ у ряді свої рішень.

Зокрема у рішенні ЄСПЛ (за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року) по справі "Лабіта проти Італії", п. 152 визначає, що "…відповідно до практики Суду, на питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно…; передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти "за" і "проти" наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення…".

Колегія суддів зауважує, що у разі повторного звернення прокурора з клопотанням про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , запобіжного заходу місцевий суд зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від 10 лютого 2011 року по справі "Харченко проти України", п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04 березня 2010 року у справі "Шалімов проти України", суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди "…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…".

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2025 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Ця ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2