Справа № 206/4245/25
Провадження № 1-кс/206/946/25
УХВАЛА

31.07.2025 року Слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2025 за № 0000577, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стоовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який не має на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб, учасник бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

за участі

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5

захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділення поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що у невстановленому слідством місці і час, але не пізніше 29 липня 2025 року, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на незаконне носіння, зберігання та придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи вказаний вище злочинний умисел, не маючи виданого у встановленому порядку дозволу на носіння, зберігання та придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв, у невстановленому слідством місці і час, але не пізніше 18 год. 30 хв. 29 липня 2025 року, ОСОБА_5 незаконно придбав два корпуси гранат Ф-1 з маркуваннями, відповідно, 386231-83 Т та 107 90-75 Т та два запали з маркуваннями 127- 75 узргм, після чого почав незаконно зберігати їх у невстановленому місці.

У подальшому, ОСОБА_5 29 липня 2025 року близько 18 год. 30 хв. перебував у приміщенні кафе «Щедрий кошик», розташованому за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Самойловича, буд. 1, де почав нецензурно висловлюватися на адресу присутніх там раніше не знайомих йому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в результаті чого між ОСОБА_5 та вказаними особами виник конфлікт.

Після вказаної вище події ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність у сфері незаконного поводження з вибуховими речовинами та вибуховими пристроями, та маючи умисел на незаконне носіння та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, вийшов з кафе «Щедрий кошик» та прослідував у невідомому напрямку, де зберігав вказані вище 2 корпуси гранат Ф-1 з маркуваннями 386231-83 Т та 107 90-75 Т та два запали з маркуваннями 127- 75 узргм.

Узявши один корпус гранати Ф-1 та один запал узргм, та утримуючи їх при собі, тобто продовжуючи незаконно носити та зберігати їх без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 повернувся близько 18:35 год. до кафе «Щедрий кошик» за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Самойловича, буд. 1, та перебуваючи на вулиці за вказаною адресою, вкрутив запал ручної гранати узгрм у корпус гранати Ф-1, що побачив відвідувач кафе ОСОБА_11 та усвідомлюючи суспільну небезпеку таких незаконних дій ОСОБА_5 , негайно відреагував на це, повідомивши ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та інших присутніх там відвідувачів.

В подальшому, ОСОБА_8 та інші присутні на місці події особи затримали ОСОБА_5 , вихопивши з його рук корпус гранати Ф-1 із запалом та, знешкодивши гранату, а також з місця його мешкання вилучили та, знешкодивши, доставили на місце події другий корпус гранати Ф-1 та запал типу узргм. Також на місце події була викликана слідчо-оперативна група відділення поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області.

В ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Самойловича, поблизу буд. № 1, біля кафе «Щедрий кошик» на ґрунті розробленої там клумби з квітами, СОГ ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області виявлено та вилучено два корпуси гранат Ф-1 з маркуваннями 36 231-83 Т і 107 90-75 Т та два запали з маркуваннями 127- 75 узргм, які ОСОБА_5 незаконно носив, зберігав і придбав без передбаченого законом дозволу.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у носінні, зберіганні, придбанні вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Враховуючи викладене, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- про наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи про реальне покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи років, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду;

- про наявність ризику передбаченого у п. 3 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 , знаходячись на свободі, може вмовляннями, чи іншими способами з метою уникнення від кримінальної відповідальності незаконно вплинути на свідків, щодо їх показань відносно нього, оскільки він знає місце їх фактичного проживання, що в подальшому негативно вплине на досудове розслідування;

- на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_5 , не будучи обмеженим у свободі, може вчинити спроби незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показань та спотворення фактичних обставин події кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_5 може впливати на них шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою схиляння їх до зміни показань, чим перешкоджатиме забезпеченню швидкого та повного розслідування у даному кримінальному провадженні. У цьому сенсі слід зазначити, що ОСОБА_5 має доступ до матеріалів кримінального провадження, в яких зазначено анкетні дані свідків у кримінальному провадженні, що у поєднанні з тяжкістю злочину, у якому він підозрюється, та суворості покарання, яке загрожує йому у випадку доведення вини, з метою уникнення встановленої законом відповідальності є досить високим ризик того, що перебуваючи на волі підозрюваний може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом погроз або застосуванням насильства, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень, про що, зокрема, свідчать зухвалий спосіб вчиненого кримінального правопорушення ( злочину), крім того слід зазначити, що ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на етапі досудового розслідування, а й у подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілого, дослідження їх судом.

На підставі викладеного, слідчий вважає, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігання вищезазначеним ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів не доцільне, тому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, вважаючи його цілком законним та обґрунтованим, а застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим та співмірним до вчиненого.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, співпрацює зі слідством

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав захисника. Пояснив, що військовослужбовці, які проходили лікування у психіатричній лікарні, самі вчинили з ним конфлікт, дві гранати він має з часів участі в антитерористичній операції. Також раніше, після АТО, перебував на обліку у психіатра, якого декілька останніх років не відвідував. Мешкає разом з батьками похилого віку, підробляє неофіційно.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, суд встановив наступне.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, що визначено ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 263 КК України передбачене покарання за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами.

За ч. 1 цієї статті носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу - караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 29.07.2025 р., розпочатого о 22:53 год., закінченого о 23:10 год., затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , час фактичного затримання 19 год. 00 хв. 29.07.2025, за фактом зберігання ним бойових припасів, гранат.

30 липня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме в носінні, зберіганні, придбанні вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Згідно протоколу допиту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 липня 2025 року, останній пояснив, що він дійсно 29.07.2025 приблизно о 18 год. 00 хв. проходив біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Самойловича, буд. 1 та побачив чоловіків, які як він зрозумів були військовими, які перебувають на лікування у психіатричній лікарні. Вказані чоловіки розпивали спиртні напої та коли він проходив повз них, останні зробили йому зауваження в зухвалій формі, стосовно одягнутого на нього військового рюкзаку. Через те, що він також раніше проходив військову службу, його обурило їх звернення і він вирішив їх провчити і налякати. Він пішов до дому, поклав рюкзак та у нього у кімнаті були 2 корпуси гранат Ф1 та запали УЗРГМ у розібраному стані, які лежали у шафі. ОСОБА_12 узяв один корпус гранати Ф-1 та 1 запал УЗРГМ, для того щоб налякати вказаними предметами тих чоловіків з кафе «Щедрий кошик». Надалі він повернувся до вищевказаного кафе, в цей час корпус гранати Ф-1 та запал УЗРГМ знаходилися у кишені його шортів. Один з чоловіків з якими у нього був вищеописаний конфлікт, побачив у його кишені корпус гранати Ф-1 та запал УЗРГМ, про що гучно крикнув своїм товаришам, які негайно підбігли до ОСОБА_12 , знерухоміли його та забрали в нього корпус гранати гранати Ф-1 та запал УЗРГМ. Після того як його знерухомили, хтось з оточуючих викликав поліцію. У цей час, один з сусідів ОСОБА_12 , на ім`я ОСОБА_13 , пішов з кимось до його квартири, куди, як він розуміє їх пустила мати - ОСОБА_14 , 1944 р.н., там ОСОБА_13 знайшов другий корпус гранати з другим запалом УЗРГМ, які він також приніс до місця події, за адресою: м. Дніпро, вулю Данила Самойловича, буд. 1, біля кафе «Щедрий кошик». В подальшому до місця події приїхала поліція та слідчо-оперативна група, яка вилучила вказані вище 2 корпуси гранат Ф-1 та 2 запали УЗРГМ. Також, ОСОБА_12 зазначив, що вказані 2 корпуси гранат Ф-І та 2 запали УЗРГМ він отримав у ВЧ, під час проходження служби у ЗСУ, у зоні АТО, приблизно у 2015-2016 роках, більш точної дати не пам`ятає.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

До того ж, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Так, слідчим суддею встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами, зокрема: показами свідків та зазначеними вище протоколом затримання ОСОБА_5 та його свідченнями, які в цілому не відрізняються від показів свідків враховуючи висунуте обвинувачення.

На підставі зазначеного, слідчий суддя вважає, що надані старшим слідчим матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у можливому вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Проте відносно незаконності отримання ОСОБА_5 вказаних боєприпасів виникають сумніви. Як зазначено самим ОСОБА_5 гранати та запали він отримав виконуючи обов`язки військової служби. Проходження ним військової служби у ЗСУ підтверджується військовими документами, долученими до матеріалів справи, а саме посвідчення УБД на ім`я ОСОБА_5 . Відтак є підстави вважати, що ОСОБА_5 дійсно отримав боєприпаси під час несення військової служби.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

До того ж, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Крім того у клопотанні відсутні відомості щодо: стану здоров`я підозрюваного, відсутності чи наявності постійного місця роботи або навчання; характеристики на ОСОБА_5 .

Тобто у слідчого судді відсутні можливості визначити чи пов`язана протиправна поведінка підозрюваного, з його особистими якостями та чи є ризик повторення протиправної поведінки, або ризик летальності, в діях що створює підозрюваний, у тому числі і у зв`язку з його доступом до зброї.

Крім того, відносно ризиків, зазначених у клопотанні слідчого слід зазначити: наявність мети переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду у ОСОБА_5 матеріалами клопотання в повному обсязі не доведена та оцінюється слідчим суддею критично, відносно впливу на свідків також слід визначити, що цей вплив є вкрай гіпотетичним. ОСОБА_5 має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю, раніше протиправних дій не вчиняв, є колишнім військовим. Переважна частина свідків є мешканцями інших населених пунктів та інших областей.

Як зазначено вище згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

На підставі зазначеного, слідчий суддя вважає, що надані слідчим матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування хоча і повністю доводять обґрунтованість підозри у можливому вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України проте обставини які наведені в даному судовому засіданні, переконують, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам у відношенні ОСОБА_5 .

Таким заходом є домашній арешт, який слід застосувати у даному випадку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. У відповідності до ч. 6 вказаної статті строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_5 є раніше не судимою особою, не працює, має зареєстроване місце проживання.

З огляду на ступінь встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як домашній арешт із забороною цілодобово покидати житло, який буде достатнім для забезпечення ним належної процесуальної поведінки та зможе запобігти цим ризикам.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183-184, 193-194, 196, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000577 від 29.07.2025, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 2 місяця, тобто до 31.09.2025 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- цілодобово не залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги та подальшого невідкладного повернення до житла; викликів до органу поліції. прокуратури чи суду

- прибувати за кожним викликом слідчого, прокурора або суду для проведення процесуальних дій;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

- утриматися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово направити для виконання до ВП № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області.

Відділенню поліції № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомити про це суд.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники ВП № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Порушення умов домашнього арешту має наслідком можливість застосування більш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим. Продовження цього строку можливе у порядку, переліченому ст. 199 КПК України.

Вручити копію ухвали прокурору, обвинуваченому, законному представнику обвинуваченого, захиснику, потерпілому.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого ОСОБА_15 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1