ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2257/25 Справа № 201/8909/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000611 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 5 ст. 27 п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 3, 5 ст. 27 п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

яким продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як незаконну та обрати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачені більше 5 років перебувають під вартою.

Зазначає, що ухвалою від 27.02.2024 року суддя ОСОБА_9 заявила про самовідвід, який був задоволений з підстав незаконності її участі у справі, таким чином, протягом майже 4 років був незаконний склад суду, в тому числі і рішення про тримання під вартою.

Посилається на те, що оскільки в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська вже слухається справа щодо іншого обвинуваченого в цій же справі, Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 19.11.2020 року направив справу для об`єднання, однак судом першої інстанції така ухвала була проігнорована, оскільки справи розглядалися окремо.

Стверджує, що обвинувачені з самого початку не переховувалися.

Вказує на те, що в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 10.06.2024 року, де він був захисником обвинуваченого ОСОБА_10 , який також обвинувачується в тому, що він вступив у злочинну змову групою осіб на вчинення вбивства ОСОБА_11 , зазначено, що прокурор не зміг пояснити якими доказами підтверджується саме вчинення замаху на вбивство на замовлення, та не вжив жодних заходів стосовно спростування позиції сторони захисту чи підтвердження позиції сторони обвинувачення.

Жодна особа у цьому кримінальному провадженні не змогла пояснити, хто саме замовив вбивство та вбивство кого було замовлено.

Судом не надано оцінки тим обставинам, що від злочину, який інкримінується обвинуваченим, тяжких наслідків не настало, вік обвинувачених, яким понад 60 років, а також, що з часу події до моменту затримання пройшло 1,5 роки, що свідчить про відсутність ризиків.

Зазначає, що визначений судом розмір застави є непомірним для обвинувачених.

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 серпня 2025 року, також обвинуваченим визначено заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано особи обвинувачених, які мають постійне місце проживання, не одружені, не працевлаштовані, не мають офіційних джерел доходу.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність прокурора, проти чого не заперечували обвинувачений та захисник.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинувачених та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт № 0000611 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 5 ст. 27 п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 3, 5 ст. 27 п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 19.05.2020 року до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 05.06.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, можуть:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, та особи обвинувачених, які мають постійне місце проживання, не одружені, не працевлаштовані, не мають офіційних джерел доходу. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, оскільки відповідно до клопотання обвинувачені не мають постійного джерела доходу, обвинувачуються у закінченому замаху на пособництво умисного вбивства, вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, на замовлення за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинувачених не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення, а саме, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ставиться у провину закінчений замах на пособництво умисного вбивства, вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинувачених, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії їх належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене, підстав для застосування судом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави.

Вимоги захисника щодо зменшення розміру застави, оскільки застава є непомірною для обвинувачених, - є безпідставними, оскільки колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину. Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Судом першої інстанції в ухвалі зазначено про визначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, при цьому судом враховано тривалість перебування обвинувачених під вартою, тяжкість та обставини вчиненого ними кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, тому, на думку колегії суддів, застава судом була визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для зменшення розміру застави.

Доводи захисника про те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тривалий час перебувають під вартою, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, оскільки розгляд провадження триває, встановлено наявність ризиків переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються. Окрім того, відповідно до листа суду першої вказане кримінальне провадження 07.01.2025 року було передано судді ОСОБА_1 для розгляду, та з цього часу справа відкладалась, в тому числі, у зв`язку з неявкою в судове засідання захисника, не забезпечення його участі в режимі відеоконференції та розглядом клопотань сторони захисту, а також відповідно до апеляційної скарги захисника, у зв`язку зі зміною складу суду.

Твердження захисника, що ухвалою суду від 27.02.2024 року було задоволено заяву судді ОСОБА_9 про самовідвід, а тому протягом майже 4 років був незаконний склад суду, в тому числі і рішення про тримання під вартою, - не є слушним, оскільки відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75, 76 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. Подання суддею заяви про відвід допускається після початку судового розгляду, при цьому КПК України не передбачає, що в цьому випадку рішення вважаються такими, що ухвалені незаконним складом суду.

Посилання захисника на те, що в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська вже слухається справа щодо іншого обвинуваченого в цій же справі, Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 19.11.2020 року направив справу для об`єднання, однак судом першої інстанції така ухвала була проігнорована, оскільки справи розглядалися окремо, а також, що в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 10.06.2024 року, де він був захисником обвинуваченого ОСОБА_10 , який також обвинувачується в тому, що він вступив у злочинну змову групою осіб на вчинення вбивства ОСОБА_11 , зазначено, що прокурор не зміг пояснити якими доказами підтверджується саме вчинення замаху на вбивство на замовлення, та не вжив жодних заходів стосовно спростування позиції сторони захисту чи підтвердження позиції сторони обвинувачення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене не є предметами апеляційного перегляду.

Доводи захисника про те, що жодна особа у цьому кримінальному провадженні не змогла пояснити, хто саме замовив вбивство та вбивство кого було замовлено, - не є слушними, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Посилання захисника на те, що судом не враховано, що від злочину, який інкримінується обвинуваченим, тяжких наслідків не настало, вік обвинувачених, яким понад 60 років, а також, що з часу події до моменту затримання пройшло 1,5 роки, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4