Справа № 438/1966/24
Провадження № 1-кп/438/28/2025
В И Р О К

іменем України

22 травня 2025 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Бориславського міського суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000950 від 12 вересня 2024 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Борислав Львівської області, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Львівського апеляційного суду від 13 березня 2023 року за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 4 ст.186 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (поза межами суду) та захисника ОСОБА_5 (поза межами суду),

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , неодноразово судимий, востаннє вироком Львівського апеляційного суду від 13 березня 2023 року за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на шлях виправлення не став, а вчинив новий умисний злочин проти власності.

Так, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, та Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Зокрема, 12 вересня 2024 року близько 11 год. 40 хв., обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік торгівельного кіоску, розташованого неподалік магазину ТОВ «АТБ-маркет» на вулиці Весняній, буд. №3, в місті Бориславі, Львівської області, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, вирішив повторно, відкрито заволодіти грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій протиправний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику і бажаючи її настання, тобто діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, повторно, усвідомлюючи, що за ним спостерігає продавець вказаного кіоску ОСОБА_7 , рукою із пластикового лотка, взяв грошові кошти в сумі 1900 гривень та пішов з місця події в напрямку магазину ТОВ «АТБ-маркет» на вулиці Весняній №5, в місті Бориславі, Львівської області. Незважаючи на те, що протиправні дії ОСОБА_3 були помічені свідком, яка з метою припинення кримінального правопорушення та повернення майна, почала бігти за ОСОБА_3 , та кричала йому, щоб він зупинився і залишив майно, однак останній на зауваження свідка не реагував. Покидаючи місце події із грошовими коштами у сумі 1900 гривень, ОСОБА_3 побіг у напрямку магазину ТОВ «АТБ-маркет» на вулиці Весняній, в місті Борислав, Львівської області. Однак, вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_3 , не закінчив його з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений ОСОБА_8 , який кинувся на допомогу ОСОБА_7 , почувши її крики про допомогу, наздогнав його за приміщенням магазину ТОВ «АТБ-маркет» на вулиці Весняній №5, в місті Бориславі, Львівської області, та не дав можливості розпорядитися викраденими грошовими коштами.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення заперечив повністю. Зокрема показав, що 11 вересня 2024 року ближче до 12 год., перебував неподалік торгівельної палатки з продажу овочів, розміщеного поряд магазину ТОВ «АТБ-маркет» на вул. Весняній, буд. №3, в м. Борислав Львівської області. Побачив шухляду з коштами. Скориставшись неуважністю продавця, яка обслуговувала іншого покупця, непомітно для продавця викрав із шухляди прилавку кошти у сумі 1900 гривень. Ствердив, що мав умисел на таємне викрадення майна. Вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати як таємне викрадення чужого майна. Обвинувачений не заперечує, що перебуваючи біля палатки з овочами, вирішив таємно, а не відкрито викрасти кошти, так як ніхто не бачив, як обвинувачений викрадав кошти. Ствердив, що мав умисел на крадіжку, а свідок вже пізніше на вулиці побіг за ним. Обвинувачений не чув щоб за ним кричала продавець. Обвинувачений, забравши кошти з шухляди, спокійно пішов, пройшовши прискореним темпом близько 90 метрів, завернув за кут магазину «АТБ-маркет». Попавши на внутрішній двір «АТБ-маркет», намагався перелізти через паркан, проте був затриманим мужчиною, який його переслідував. Пізніше підійшла продавець. По приїзді працівників поліції, обвинувачений добровільно видав останнім кошти у розмірі 1900 гривень.

Щодо міри покарання покладається на думку суду. Обіцяє більше не вчиняти кримінальних правопорушень.

Проте не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, за викладених вище обставин, вина останнього повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема, показання у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 проте, що займається підприємницькою діяльністю. Саме 12 вересня минулого року попросила сестру ОСОБА_7 , щоб остання її підмінила. Близько обіду до потерпілої подзвонила сестра та повідомила, що в неї на очах невідомий чоловік викрав з каси прилавку 1900 гривень та почав втікати. Проте сестра кричала йому навздогін щоб останній повернув гроші, у подальшому прохожі затримали грабіжника. Щодо міри покарання, покладається на думку суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надала показання проте, що 12 вересня 2024 року сестра поросила свідка підмінити її на роботі, продавати овочі на ринку по вул. Весняній, 3 у м.Борислав. Близько 12 години свідок обслуговувала покупця, в цей момент за прилавок ятки підійшов обвинувачений, щось спитав про вартість кабачків. Біля коробки кабачків стояла шухляда, в якій свідок зберігала виторг. В цей момент свідок побачила, що обвинувачений, тримаючи у лівій руці кабачок, а праву руку запхав у шухляду. Вони зустрілись поглядами. Обвинувачений відразу розвернувся та пішов. Свідок для свого переконання не була до кінця впевнена, що обвинувачений забрав гроші. Відривши шухляду та переконавшись у відсутності грошей, почала кричати навздогін обвинуваченому щоб повернув кошти. Обвинувачений натомість почав втікати у напрямку магазину ТОВ «АТБ-маркет». Свідок почала кричати, кликати на допомогу. В результаті один із працівників ринку почав переслідувати втікача та разом із охоронцем «АТБ-маркету» затримали втікача на території. Викликали поліцію. Працівникам поліції обвинувачений видав викрадені кошти у сумі 1900 гривень

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надав показання проте, що працює охоронцем «АТБ-маркет». Близько 11 години 50 хв. 12 вересня 2024 року свідок вийшов на перекур. На території внутрішнього дворика «АТБ-маркет» побачив невідомого чоловіка, якого переслідували чоловік та жінка, яка кричала щоб втікач повернув гроші. Втікач намагався перестрибнути через паркан, проте свідок стягнув його за ноги. У подальшому свідок викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_8 надав показання суду проте, що працює на ринку по вул. Весняній, 5 у м.Бориславі. 12 вересня 2024 року близько 12 години на ринку почув крики «тримайте злодія». Побачив чоловіка якого переслідувала працівниця ринку на ім`я « ОСОБА_10 ». Свідок відразу побіг за втікачем, наздогнав останнього на внутрішньому дворі «АТБ-маркету», який намагався перестрибнути через паркан. Допоміг охоронець. Відразу підбігла продавець ОСОБА_10 та вимагала повернення у втікача коштів.

Свідок ОСОБА_11 надала показання суду проте, що саме 12 вересня 2024 року близько 11 години 30 хв. перебувала на ринку. На торговій точці купувала овочі. В той момент коли продавець набирала помідори для свідка, підійшов обвинувачений, щось спитав ціну кабачків. Продавець відповіла, проте чоловік відразу розвернувся та пішов, тримаючи щось у руках. Свідок не бачила, що обвинувачений брав гроші, проте продавець почала кричати щоб останній повернув кошти та побігла за ним. Свідок залишилась біля торгівельного латка та стерегла товар продавця.

Крім показань потерпілої та свідків під час судового розгляду, винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 підтверджується і документальними доказами, безпосередньо дослідженими в суді:

Даними із витягу з ЄРДР від 12 вересня 2024 року щодо внесення відомостей щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України (а.с.125);

даними заяви потерпілої ОСОБА_6 від 12 вересня 2024 року про повідомлення про вчинення щодо неї відкритого викрадення грошових коштів у сумі 1900 гривень (а.с.126);

даними протоколу огляду місця події від 12 вересня 2024 року із фото таблицею, відповідно якого оглянуто ділянку пішохідного тротуару по вул. Весняній на якій розміщено ряд торгівельних кіосків, зокрема кіоск «Альф», - місце вчинення злочину, на кому знаходились шухляди із виторгом (а.с.130-135);

даними заяви ОСОБА_3 про добровільну видачу працівникам поліції грошових коштів у сумі 1900 гривень, які останній викрав з торгівельної точки м.Борислав, вул. Весняна (а.с.136);

даними протоколу огляду речового доказу від 12 вересня 2024 року та фото таблицями до нього, згідно якого проведено огляд грошових коштів, які добровільно видав працівникам поліції ОСОБА_3 грошові кошти описані із зазначенням номіналу та серій (а.с.137-143);

даними протоколу огляду відеозапису від 12 вересня 2024 року та фото таблицями до нього, згідно якого проведено дослідження DVD-R диску з відеозаписом із камер відеоспостереження, які розміщені на вході у приміщення магазину «АТБ», розташованого за адресою м.Борислав, вул. Весняна,5. Відповідно якого вбачається, що 11::46:50 у правому куті з`являється особа чоловічої статі одягнена у чорні джинси, светр, на голові кепка чорного кольору та чорний рюкзак на лівому плечі, зовні схожа на ОСОБА_3 , рухається тротуаром, пізніше проїзною частиною від встановлених торгівельних кіосків. 11:46:59 вказана особа оглядається назад, помічає що за ним розпочинає рухатись особа жіночої статі. 11.47.07 вказана особа чоловічої статі починає бігти у напрямку за магазин «АТБ» (а.с.144-148);

даними постанови від 13 вересня 2024 року про визнання речових доказів DVD-R диску з відеозаписом із камер відеоспостереження, які розміщені на вході у приміщення магазину «АТБ», розташованого за адресою м.Борислав, вул. Весняна,5. (а.с.149);

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2024 року із фото таблицею за участі підозрюваного ОСОБА_3 під час проведення якого останній добровільно надав покази про обставини вчинення ним даного кримінального правопорушення. Було також послідовно відтворено дії підозрюваного при вчиненні кримінального правопорушення (а.с.151-158);

даними постанови від 12 вересня 2024 року про визнання речових грошові банкноти номіналом 500 грн. з с/н ХБ 5729977; номіналом 500 грн. з с/н ФД 9404942; номіналом 500 грн. з с/н АЕ 8076608; номіналом 200 грн. з с/н ВЄ 5735799; номіналом 100 грн. з с/н АЕ 0182358 та номіналом 100 грн. з с/н АЄ 1438568 (а.с.161).

Показання потерпілої ОСОБА_6 та вищезазначених свідків узгоджуються з письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду речового доказу та відеозаписом, згідно якого з 11:46:50 по вул. Весняній у м.Бориславі пробігає особа чоловічої статі, ззовні схожа на ОСОБА_3 від встановлених торгівельних кіосків. Вказана особа оглядається назад, помічає що за ним розпочинає рухатись особа жіночої статі та починає бігти у напрямку за магазин «АТБ».

Доводи обвинуваченого про те, що він мав умисел на таємне викрадення чужого майна -крадіжку, і аж ніяк не на відкрите викрадення чужого майна, а також твердження захисника, що обвинувачений таємно викрав чуже майно, а тому його дії мали бути кваліфіковані за відповідною частиною ст.185КК України, суд вважає безпідставними.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності». Пункт 3 постанови роз`яснює, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

У кримінальному процесі в основу розмежування понять «крадіжка» та «грабіж» покладено спосіб вчинення злочину. При розрізненні крадіжки та грабежу варто виходити зі спрямованості умислу винної особи.

Так крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

Однак дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і попри це продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 , раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, пересвідчившись у відсутності свідків, викрав грошові кошти з торгівельного лотка. Однак його помітила як свідок продавець ОСОБА_7 , яка усвідомлюючи, що обвинувачений вчиняє грабіж та стала криком вимагати припинити незаконні дії. В свою чергу обвинувачений усвідомивши, що його помітили не відреагував на крик свідка ОСОБА_7 і продовжив неправомірні дії з метою заволодіння майном, а саме коштами, які були поміщені у шухляду торгівельної ятки та тікаючи від свідка, тим самим маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном та отримав реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним. В подальшому був затриманий.

При розгляді справи суд визначив, що показання обвинуваченого, де він стверджував, що викрав грошові кошти таємно, тобто вчинив крадіжку чужого майна, є безпідставними, оскільки вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та відеозаписами, а також документальними доказами у кримінальному провадженні.

Отже, дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але продовжувані з моменту виявлення його свідком, належить кваліфікувати як грабіж.

Суд доводи обвинуваченого вважає такими, що спрямовані на пом`якшення відповідальності та не відповідають встановленим обставинам в судовому засіданні.

Отже, наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, взаємоузгоджуються між собою, у зв`язку з чим відповідно до положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності, поза розумним сумнівом доводять, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України.

Обираючи міру покарання відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд бере до уваги тяжкість злочину, який законодавцем віднесено до тяжкого злочину, спосіб вчинення злочину, наслідки, які настали від вчинення злочину.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставин, що пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. .

Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому злочині хоча і визнано в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Сам по собі факт визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки.

Аналогічно не погоджується про наявність у діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки, окрім тієї інформації, яку було отримано під час проведення слідчих дій, обвинувачений не повідомив жодних інших відомостей.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, є особою яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, тобто має високу ймовірність вчинення обвинуваченим повторних правопорушень, негативний спосіб життя обвинуваченого, має постійне місце проживання, неодружений, не працевлаштований, наявність не відшкодованої майнової шкоди, заподіяної вчиненими злочинами, наявність посередньої характеристики з місця проживання, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, однак знаходиться на програмі замісній-підтримувальній терапії з 17.03.2021/ згідно Висновку спеціальної медичної Наркологічної комісії №170 від 24.10.2024 - ОСОБА_3 не рекомендовано застосовувати ст.96 КК України, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям міри покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частин статті інкримінованого кримінального правопорушення.із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.

Суд не вбачає підстав для застосування ст.75КК України до обвинуваченого, із врахуванням обставин справи, наслідків та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

Дійсно, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, згідно з положеннями ст. 75 КК України, можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Оскільки обвинувачений, маючи не погашену та не зняту судимість в порядку ст.89 КК України за вчинення умисного злочину проти власності, вчергове притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, належних висновків для себе не зробив, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений не працював і не займався будь-якою суспільно-корисною працею, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення з реальним його відбуванням.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Крім цього, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Львівського апеляційного суду від 13 березня 2023 року за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років, яке не відбуто.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд приходить до переконання що до покарання, призначеного за новим вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року (справа №442/7694/24) накладено арешт на майно: грошові банкноти номіналом 500 грн. з с/н ХБ 5729977; номіналом 500 грн. з с/н ФД 9404942; номіналом 500 грн. з с/н АЕ 8076608; номіналом 200 грн. з с/н ВЄ 5735799; номіналом 100 грн. з с/н АЕ 0182358 та номіналом 100 грн. з с/н АЄ 1438568.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На стадії досудового розслідування та під час судового розгляду до обвинуваченого у даному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати по вироку Львівського апеляційного суду від 13 березня 2023 року з 12 вересня 2024 року, тобто з часу його фактичного затримання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Борислав Львівської області визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушень, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.15 ч. 4 ст.186 КК України із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шести) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Львівського апеляційного суду від 13 березня 2023 року, визначивши ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Борислав Львівської області остаточне покарання на підставі ч.4 ст.71 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати по вироку Львівського апеляційного суду від 13 березня 2023 року з 12 вересня 2024 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Скасувати арешт на майно, - грошові банкноти номіналом 500 грн. з с/н ХБ 5729977; номіналом 500 грн. з с/н ФД 9404942; номіналом 500 грн. з с/н АЕ 8076608; номіналом 200 грн. з с/н ВЄ 5735799; номіналом 100 грн. з с/н АЕ 0182358 та номіналом 100 грн. з с/н АЄ 1438568, відповідно до ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2024 року у справі №442/7694/24.

Речові докази у справі: вищезазначені грошові кошти, долучені до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області від 12 вересня 2024 року, повернути потерпілій ОСОБА_6 ; DVD-R диск із відеозаписом з камер відео спостереження, які розташовані по вул. Весняній в м.Борислав, - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_13