Провадження № 1-кс/592/5475/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора Оружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 , прокурора Роменської окружної прокуратури Сумської області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисниці підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 , погоджене прокурором Роменської окружної прокуратури Сумської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

15.08.2025 року слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, капітан Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим прокурором Роменської окружної прокуратури Сумської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , із змісту якого вбачається, що четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні №0010226 від 10.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.02.2025 за № 60 солдата ОСОБА_5 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) на посаду навідника-оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти З механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення. Згідно вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548- ХIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, та умов укладеного контракту, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків. Однак, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за контрактом і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від її проходження, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 23.04.2025 о 09 годині 00 хвилин не прибув вчасно на службу, без поважних причин, з відпустки по лікуванню до місця дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього до 13.08.2025. У подальшому, 13.08.2025 слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, у порядку ст. 208 КПК солдата ОСОБА_5 затримано. Солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09 год. 00 хв. 23.04.2025 по 13.08.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби. У ході досудового розслідування встановленні наступні анкетні дані підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України. ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Відповідно практики ЄСПЛ вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони є достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл Гартлі проти Сполученого Королівства», п.32, Series А, № 182). Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими з наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування». Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: висновок службового розслідування від 15.02.2025 року за фактом нез`явлення на службу солдата ОСОБА_5 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2025 року за №170 про призначення ОСОБА_5 на посаду; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2025 року за №3047; протокол допиту свідків - військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ; іншими матеріалами кримінального провадження №0010226 від 10.06.2025 в їх сукупності. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (тяжкий злочин), може ухилятись від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить тривалий період його відсутності у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин з 23.04.2025 по 13.08.2025, хоча він мав реальну можливість повідомити компетентні органи про своє місце перебування та повернутися до військової частини. Злочин вчинений ОСОБА_5 є продовжуваним і припинений лише після доставления 13.08.2025 до правоохоронного органу, що свідчить про відсутність у нього свідомої мети добровільно припинити свої злочинні дії та повернутися до підрозділу для продовження служби. Тому сторона обвинувачення має достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання та втрати свободи на тривалий строк, матиме можливість повторно ухилятися від слідства та суду, залишивши місце проходження військової служби, переховуватися від органів досудового розслідування та суду поза межами свого місця проживання, що в повній мірі ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень та призначення йому покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуються тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань, так як вказані особи не допитані судом. В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід послатися на той факт, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що унеможливить виконання ним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні та порушить принципи визначені ст. 2 КПК України та розумні строки досудового розслідування. Також тривале і стійке небажання виконувати обов`язки військової служби ОСОБА_5 свідчить про можливість вчинення ним інших військових злочинів, пов`язаних з виконанням обов`язків по службі, зокрема реальної можливості вчинення непокори та відмови від виконання наказів командирів та начальників (ст. 402, 403 КК України) в тому числі в бойовій обстановці, ухилення від виконання обов`язків військової служби шляхом самокалічення, симуляції хвороби, підробки документів чи іншого обману (ст. 409 КК України). Таким чином, оцінивши сукупність усіх обставин у кримінальному провадженні, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення та тяжкість передбаченого 5 ст. 407 КК України безальтернативного покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, слідство приходить до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання вищевказаним ризикам у даному випадку недостатнє, оскільки лише тримання під вартою буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та відповідатиме вимогам діючого Кримінального процесуального закону. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання судом ОСОБА_5 винним, а саме від 5 до 10 років позбавлення волі, та враховуючи можливість перешкоджання кримінальному провадженню, спростовує відсутність ризиків. Відповідно до пункту 35 рішення Європейського суду з прав людини «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, у даному випадку ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах особливого періоду, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України»). Також, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Враховуючи вищевикладене, запобігти настанню зазначених ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів оскільки: особисте зобов`язання - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з тривалим переховуванням від органу досудового розслідування, тому обрання такого запобіжного захожу може виразитись у перешкоджанні встановленню об`єктивної істини по даному кримінальному провадженню, повного, всебічного розслідування шляхом переховування від слідства та суду; особиста порука - на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за підозрюваного; застава - слідчий суддя при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, однак від підозрюваного відповідних заяв про можливість внесення застави не надходило; домашній арешт - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що такий запобіжний захід не позбавить підозрюваного можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиненню нових правопорушень, а також не забезпечить постійний контроль за підозрюваним, який буде перебувати в м. Дніпро з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків, в умовах воєнного стану. Матеріали кримінального провадження, які додаються до даного клопотання підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його причетності до інкримінованого злочину потребує перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При обранні запобіжного заходу також прошу врахувати ту обставину, що будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування ОСОБА_5 в умовах ізоляції, а саме даних щодо стану здоров`я (наявності тяжких захворювань та інших протипоказань), які унеможливлюють подальше проходження ним військової служби в ході здійснення досудового розслідування не здобуто, що свідчить про можливість тримання останнього у місцях несвободи. Відтак у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні. Враховуючи вищевикладене, вважаємо доведеною наявність підстав для обрання до ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Відповідно ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. Ці обставини також обґрунтовуються вагомістю наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення (злочину), тяжкістю покарання, що йому загрожує, можливістю переховуватись від органів досудового слідства, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином, а також те, що підозрюваний був відсутній тривалий проміжок часу поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 , слід прийти до висновку про те, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім зазначеного вище запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене просить суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави у кримінальному провадженні. У разі визначення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміру застави, її внесення та після звільнення останнього з-під варти, покласти на нього наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду по першому виклику; не відлучатися з населеного пункту за місцем розташування свого підрозділу військової частини НОМЕР_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду (в залежності від стадії провадження); повідомляти слідчого (прокурора), суд (залежно від стадії провадження) про зміну свого місця проживання, місця служби (роботи) та засобів зв`язку; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт(и), або інший документ(и), що дає право на виїзд за межі України; утриматись від спілкування зі свідками в провадженні (вхідний № 32577/25 від 15.08.2025 року) (а. п. 1-7).

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у ньому, та просив постановити ухвалу, якою клопотання задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні захисниця підозрюваного ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , категорично заперечувала проти задоволення клопотання про застосування щодо її підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши про необґрунтованість підозри та відсутністю ризиків.

Вислухавши клопотання слідчого, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до клопотання, вислухавши пояснення та думку прокурора, пояснення та думку підозрюваного, пояснення та думку захисника підозрюваного, прихожу до наступного висновку.

ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Чеботарь проти Молдови зазначив в п. 48 про те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності до ст. 5 § 1 (с) , поліція не зобов`язана мати у своєму розпорядженні докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, не в момент арешту, не під час перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були в кінцевому рахунку пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа постала перед судом. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, які були підставою для затримання особи. Слова обґрунтована підозра означають наявність фактів або інформації, які могли б впевнити об`єктивного спостерігача про те, що особа можливо, вчинила злочини.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Аналіз наданих стороною обвинувачення доказів свідчить про те, що вони об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням злочину, відтак погоджуюся із доводами прокурора про те, що пред`явлена ОСОБА_5 , підозра на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою, що також узгоджується з вимогами Європейського суду з прав людини, зокрема, з позицією, висловленою в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України, заява № 42310/04, від 21.04.2011 року.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності у вчиненні злочину, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу, а саме: судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальні правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним в п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так під час розгляду клопотання встановлено, що злочин вчинений ОСОБА_5 є продовжуваним і припинений лише після доставления 13.08.2025 до правоохоронного органу, що свідчить про відсутність у нього свідомої мети добровільно припинити свої злочинні дії та повернутися до підрозділу для продовження служби. Тому існують підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання та втрати свободи на тривалий строк, матиме можливість повторно ухилятися від слідства та суду, залишивши місце проходження військової служби, переховуватися від органів досудового розслідування та суду поза межами свого місця проживання, що в повній мірі ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень та призначення йому покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Крім того, перебуваючи на волі ОСОБА_5 може впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань, так як вказані особи не допитані судом. ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що унеможливить виконання ним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні та порушить принципи визначені ст. 2 КПК України та розумні строки досудового розслідування. Також тривале і стійке небажання виконувати обов`язки військової служби ОСОБА_5 свідчить про можливість вчинення ним інших військових злочинів, пов`язаних з виконанням обов`язків по службі, зокрема реальної можливості вчинення непокори та відмови від виконання наказів командирів та начальників (ст. 402, 403 КК України) в тому числі в бойовій обстановці, ухилення від виконання обов`язків військової служби шляхом самокалічення, симуляції хвороби, підробки документів чи іншого обману (ст. 409 КК України).

Відтак, прихожу до висновку про те, що ОСОБА_5 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прихожу до висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, в тому числі і цілодобовий, а також нічний домашній арешт навіть із застосуванням електронних засобів контролю з урахуванням відомостей про особу не будуть запобігати ризикам його ухилення від слідства та суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відтак, на підставі положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України вважаю за необхідне не визначати йому розмір застави у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 375, 376, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 , погоджене прокурором Роменської окружної прокуратури Сумської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13.10.2025 року до 24 години 00 хвилин включно.

На підставі положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1