Вирок

Іменем України

23.04.2025 року Франківський районний суду м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000119 від 03.03.2025, відносно

ОСОБА_3 , згідно обвинувального акта ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 -2 КК України,

Учасники судового провадження:

Сторона обвинувачення -

прокурори Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 в и в:

Згідно оголошеного в судовому засіданні прокурором публічним обвинувачем обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000119 від 03.03.2025ОСОБА_3 постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2023 (судова справа №465/2410/23, судове провадження №3/465/1565/23), визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт тривалістю 120 год..

Для відбуванння призначеного судом покарання ОСОБА_3 був направлений Франківським районним відділом філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області до ЛКП «Вулецьке», що за адресою: м. Львів, вул. Братів Тимошенків, 2а.

Відтак, ОСОБА_3 будучи 19.09.2023 ознайомленим з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення, призначеного йому судом, при цьому будучи попередженим про адміністративну відповідальність, передбачену ст. 183-2 КУпАП та кримінальну відповідальність, передбачену ст. 389-2 КК України, які передбачають наслідки ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, 23.10.2023, приступив до відбування даного виду адміністративного стягнення.

Однак у подальшому, а саме з 25.10.2023 по 03.11.2023 включно він, ОСОБА_3 , без поважних причин не з`являвся до ЛКП «Вулецьке» в якому відпрацьовував суспільно корисні роботи, внаслідок чого, 18.10.2023, працівником Франківського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області складено протокол про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП.

За результатами розгляду протоколу, згідно з постановою Франківського районного суду м. Львова від 08.12.2023 (судова справа № 465/9161/23, судове провадження № 3/465/4235/23), за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт його, ОСОБА_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності, за ст.183-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 3 доби, яке він відбув.

У подальшому, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що відповідно до ст. 325-4 КУпАП та Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19.03.2019, повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, після притягнення його до адміністративної відповідальності постановою Франківського районного суду м. Львова від 08.12.2023 за ст. 183-2 КУпАП, не прибув до місця виконання суспільно корисних робіт в ЛКП «Вулецьке» та умисно не приступив до їх виконання в період з 11.12.2023 по 13.02.2025, не маючи на це поважних причин.

Отже, ОСОБА_3 злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді 120 год. суспільно корисних робіт, призначеного йому за рішенням суду.

Як результат, ОСОБА_3 внаслідок злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення не відпрацював 104 год. суспільно корисних робіт із 120 год. призначених йому судом.

Дані дії обвинуваченого органами досуджового розслідування, прокурором процесуальним керівником та прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, кваліфіковані як злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, тобто як злочин, передбачений ст. 389- 2 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.389- 2 КК України визнав повністю.

При цьому пояснив, що він дійсно був притягнутий до відповідальності у вигляді 120 (сто двадцять) год. суспільно корисних робіт, які були призначені судом та які мав відпрацьовувати в ЛКП «Вулецьке». Про наслідки невиконання судового рішення його, ОСОБА_3 , було попереджено працівником петенціарної служби. Підтвердив, що не відпрацював 104 год. із призначених 120. Чому саме так поступав, пояснити не може, але на той час бажав діяти саме так, тобто ухилятися від призначених робіт.

У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вину обґрунтував в судовому засіданні прокурор публічний обвинувач у кримінальному провадженні, покликаючись на матеріали досудового розслідування.

Вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доводиться в повному обсязі та не заперечується самим обвинуваченим.

Дійсність та достовірність доказів, на котрі він публічний обвинувач, покликається, обвинувачений не оспорює, а тому просив суд провести судове слідство у спрощеному порядку, без дослідження матеріалів кримінального провадження в частині доказів щодо фактичних обставин.

З позицією публічного обвинувача ОСОБА_3 погодився підтвердив, що всі слідчі дщії з ним проводилися за його, обвинуваченого, згодою.

Оскільки дійсність та достовірність доказів сторонами не оспорюється, то суд визнає їх належними та допустимими.

З урахуванням висновків прокурора публічного обвинувача, беручи до уваги позицію обвинуваченого та зважаючи на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів здобутих на стадії досудового розслідування щодо фактичних обставин вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 -2 ККУкраїни.

З огляду на викладене, суд визнає, що прокурором - публічним обвинувачем в судовому засіданні доведено, підсудним не заперечується та визнається, у звязку з чим, судом приймається як встановлене, що ОСОБА_3 , своїми умисними діями вчинив злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 389 -2 КК України.

Суд також визнає встановленим, що ОСОБА_3 раніше не судимий за вчинення кримінальних правопорушень чи проступків.

Щодо документального підтвердження про наявність чи відсутність попередніх судимостей у обвинуваченого, на яке покликається орган досудового розслідування, прокурор процесуальний керівник та прокурор публічний обвинувач у кримінальному провадженні, а саме - довідку ОСК МВС України № від 17.03.2025, зважаючи, що така частково виготовлена іноземною мовою російською, суд констатує факт, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000119 від 03.03.2025, МВС України надаючи вказану довідку частково сформовану іноземною мовою, порушило вимоги ст. 10 Конституції України, статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України, а відтак визнає дану довідку недопустимим і неналежним документом, що характеризує особу.

Суд також констатує факт, що в ході досудового розслідування та під час скерування матеріалів до суду, у вказаному кримінальному провадженні органом досудового розслідування та прокурором процесуальним керівником і прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, котрими використовувалася вказана вище довідка, теж порушено вимоги ст. 10 Конституції України, статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України.

Відтак суд констатує факт порушення зазначеними вище державними органами вимог ч. 7 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», відповідно до якої, - статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя , які визначені цим Законом.

Суд в котре наголошує, що згідно цього ж Закону, статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації та є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави.

Крім цього, зазначення прізвища обвинуваченого у довідці російською мовою не може бути ідентифікованим з його прізвищем зазначеним в обвинувальному акті через різний правопис.

Разом з тим, судом встановлено відсутність судимостей у обвинуваченого за вчинення ним кримінальних проступку чи правопорушення.

Вирішуючи питання призначення обвинуваченому покарання, суд виходячи із загальних засад, передбачених ст.. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що інкримінується у вину ОСОБА_3 , його особу, а саме, що по місцю фактичного проживання він у цілому, характеризується позитивно, сприяв органам досудового розслідування у розкритті інкримінованого йому злочину, розкаюється у вчиненому і таке каяття суд сприймає відверто щирим.

Суд також бере до уваги, що обвинувачений не перебуває на обліках в наркологічному чи психіатричному диспансерах.

Відтак, вказані вище обставини, суд визнає пом`якшуючими обставинами, що передбачені ст. 66 КК України.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, котрі б обтяжували вину обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено, не наведено таких і прокурором - публічним обвинувачем.

З урахуванням пом`якшуючих обставин, особи підсудного ОСОБА_3 , позиції прокурора - публічного обвинувача у кримірнальному провадженні, щодо виду та розміру покарання, суд дійшов висновку, що покарання підсудному слід призначити мінімальне, що передбачене санкцією ст. 389 2 КК України, у вигляді позбавлення волі.

За наведених вище пом`якшуючих обставин та з урахуванням позитивної поведінки підсудного в ході досудового розслідування і під час судового процесу, суд також приходить до переконання про можливість виправлення підсудного ОСОБА_3 без відбування покарання, у зв`язку з чим, вважає за доцільне, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного даним вироком покарання, якщо він, ОСОБА_3 , протягом визначеного судом іспитового строку не вчинять нового кримінального правопорушення чи проступку і виконає, покладені судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 76 КК України, статтями 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 - 2 КК України та призначити покарання у вигляді 1 ( одного ) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за даним вироком, за умови, що протягом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення чи проступку, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 23 травня 2025 року.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_6