У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/427/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 серпня 2025 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою без визначення розміру застави, на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 03 жовтня 2025 року включно.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 26.01.2023 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 14 серпня 2025 року включно.

Прокурором у судовому засіданні було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначає, що наявність зазначених ризиків підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_7 , є особливо тяжкими та тяжкими злочинами, один з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Окрім того, обвинувачений може впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з наведеним, просив суд продовжити строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно останнього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не зменшились. Разом з тим, зазначив, що враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 5 ст. 407 КК України, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, суд не визначив розмір застави обвинуваченому у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства. Вважає, що ризики наведені у клопотанні прокурора не доведені відповідними доказами, крім того, свідки у даному кримінальному провадженні вже надали свідчення у судовому засіданні. Зазначає, що обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України є необґрунтованим, оскільки досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні не було здобуто доказів, щоб спростовували версію підзахисного, що він захищався від потерпілої ОСОБА_8 .

Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги від обвинуваченого не надходило, крім того захисник-адвокат ОСОБА_6 та прокурор, не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі), що один із злочинів є злочини проти встановленого порядку несення військової служби, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про існування вказаних стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни ними показань, вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки, як встановлено в ході досудового розслідування ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на наявність яких прокурор вказує у клопотанні, не доведено належними та допустимими доказами, колегія суддів уважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені в апеляційній скарзі захисника, проте в даному конкретному випадку, колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого ОСОБА_7 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає утриманню його під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував і те, що останній обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 5 ст. 407 КК України, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення обвинуваченому розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів уважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченому розміру застави підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. 177, 178, п. 2 ч. 4 та абз. 3 ст. 183 КПК України.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_7 може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів не встановила, застосований судом запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та його продовження, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 серпня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 03 жовтня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді