Єдиний унікальний номер справи 333/4828/25
Номер провадження 1-кс/333/1946/25
УХВАЛА

іменем України

про арешт майна

04 червня 2025 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1
за участю:секретаря судового засідання слідчого прокурора підозрюваної ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні, клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі лейтенанта Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0007471, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 грудня 2024року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309КК України,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2025 року слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі лейтенант Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, умисно, діючи всупереч урегульованих законами суспільних відносин у сфері обігу в Україні психотропних речовин, та в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» №60/95-ВР від 15.02.1995, введеного в дію Постановою Верховної Ради України №61/95-ВР від 15.02.1995, Постанови Кабінету Міністрів України №770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 06.05.2000, із подальшими змінами та доповненнями, Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» із подальшими змінами та доповненнями, вчинила кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом психотропних речовин, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_6 який є працівником правоохоронного органу, сержантом служби цивільного захисту, призначеним на посаду пожежного-рятувальника відділення пожежогасіння групи пожежогасіння аварійно-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне зберігання та збут психотропних речовин, не пізніше 29 січня 2025 року, під час телефонних розмов з використанням мобільного месенджеру, погодилася з пропозицією ОСОБА_6 отримати, а потім передати (збути) психотропні речовини військовослужбовцю ЗСУ, який прибуде за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Далі, 29 січня 2025 року, у період часу з 17 години 00 хвилин по 17 годину 20 хвилин, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , отримала від невстановленої особи чоловічої статі (достатніх доказів обізнаності якої з вищевказаною протиправною діяльністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не встановлено) за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою не менше ніж 0,3261 грам, а також особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою не менше ніж 0,3581 грам, які став незаконно зберігати за місцем свого проживання з метою подальшого збуту ОСОБА_7 .

В подальшому, 29 січня 2025 року, приблизно о 17 годині 37 хвилин, ОСОБА_5 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, спрямований на незаконний збут психотропних речовин, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлену тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення в цілому, знаючи про заборону вільного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вийшовши з квартири АДРЕСА_3 , сіла на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки «BMW Х5» чорного кольору з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », де знаходився ОСОБА_7 , та на виконання досягнутої з ОСОБА_6 попередньої змови, у ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збула (передала) ОСОБА_7 психотропну речовину, обіг якої обмежено - «метамфетамін» масою 0,3261 грам, упаковану в прозорий зіп-пакет, яку згідно «Списку №2» «Таблиці ІІ», затвердженого Постановою КМУ від 06.05.2000 №770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» у відповідності до статті 1 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено, а також особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP» масою 0,3581 грам, упаковану в прозорий зіп-пакет, яку згідно «Списку №2» «Таблиці І», затвердженого Постановою КМУ від 06.05.2000 №770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» у відповідності до статті 1 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

29 січня 2025 року, у період часу з 17 години 51 хвилини до 18 години 15 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на території АЗС «Укрнафта», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Світла, буд. 1, добровільно видав працівникам Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України придбані у ОСОБА_6 , шляхом безпосереднього отримання 29.01.2025 приблизно о 17 годині 37 хвилин від ОСОБА_5 , яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_6 , упаковану в прозорий зіп-пакет психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін та упаковану в прозорий зіп-пакет особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маси яких (в перерахунку на основу) згідно висновку експерта № СЕ-19/108-25/2505-НЗПРАП від 31.01.2025 Запорізького НДЕКЦ МВС України, складають 0,3261 г та 0,3581 г відповідно.

03 червня 2025 року слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі лейтенантом Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини.

Існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно ОСОБА_5 , на яке слід накласти арешт, а саме: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить підозрюваній ОСОБА_5 на праві приватної власності, підлягає конфіскації, як вид покарання за вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та відповідно до положень ст. 170 КПК України майно підозрюваної необхідно арештувати з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Необхідність накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_5 обґрунтовується тим, що остання, розуміючи, що дане майно підлягає конфіскації, як виду покарання, має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту, а незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження зумовить труднощі або неможливість вик

В судовому засіданні слідчий наполягав на задоволенні даного клопотання з підстав зазначених в клопотанні.

Прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрювана не заперечувала, щодо заявленого клопотання.

Слідчий суддя, перевіривши доводи слідчого матеріалами справи, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до такого.

Слідчий суддя накладає арешт на грошові кошти чи інше майно, якщо є підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст.167 КПК України, а саме:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування, матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Матеріалами справи встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2024 за № 0007471 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

03 червня 2025 року слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі лейтенантом Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом, згідно санкції ч. 2 ст. 307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до інформації, яка наявна в БТІ, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишнє прізвище ОСОБА_8 ).

Зміна прізвища підозрюваної підтверджується актовим записом про шлюб №446 від 23 серпня 2002 року, складеним Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Згідно з зазначеним актовим записом, 23 серпня 2002 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого остання змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_11 ». В актовому записі зазначено, що до реєстрації шлюбу наречена мала прізвище ОСОБА_8 , а після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_11 , та проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що згідно з рішенням Запорізької міської ради №20 від 07.12.2022 «Про перейменування вулиці Воронезької на вулицю Стародніпровську у місті Запоріжжя», вулицю Воронезьку було офіційно перейменовано на вулицю Стародніпровську. Відповідно до зазначеного рішення, перейменування було здійснено з метою проведення політики очищення міського простору від топонімів, що звеличують, увіковічують, пропагують або символізують Російську Федерацію та Республіку Білорусь. Таким чином, квартира, що належить підозрюваній ОСОБА_5 , наразі має адресу: АДРЕСА_2 .

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Так, у абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, зазначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його відчуження та слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку накладення арешту на майно з метою конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, за змістом вказаних положень закону, арешт може бути накладено слідчим суддею на майно, яке набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України конфіскація майна - це покарання, що полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

На підставі матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту в рамках зазначеного кримінального провадження, узгоджуються з положеннями частин 1, 3 ст. 170 КПК України.

Накладення арешту на вказане майно не несе негативних наслідків для їх володільця, оскільки не несе інформації та не є річчю, які б унеможливлювали життєдіяльність їх володільця.

Обмеження права власності володільця на вказане майно є розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відноситься верховенство права, законність, рівність перед законом і судом та інші.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі"Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішеннявід 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, оскільки на момент розгляду вказаного клопотання правовою підставою для накладення арешту на майно є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого обґрунтоване та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі лейтенанта Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0007471, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 грудня 2024року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України - задовольнити.

Накласти арешт з метою забезпечення можливої конфіскації на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , якій належить їй на праві приватної власності, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 із забороною відчудження/розпорядження вказаним майном.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та проголошено о 16 годині 50 хвилині 04 червня 2025 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1