Справа № 308/6486/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/520/25 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 липня 2025 року, відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга в порядку ст. 303 КПК України адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , згідно з якою просив зобов`язати заступника керівника Шостого слідчого відділу (із дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 10.03.2025.

Скарга вмотивована тим, що 15.03.2025 ним заступнику керівника Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_8 було подано письмову заяву про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та голови військово-лікарської комісії вказаного РТЦК та СП за вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Однак повідомлення від заступника керівника Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_9 про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань або відмови у внесенні таких не отримував.

Зауважив, що у заяві в порядку ст. 214 КПК України було повідомлено про те, що 26.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 було мобілізовано його підзахисного ОСОБА_6 , який згідно з медичною документацією був непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку у зв`язку з наявністю хвороб та направлено до військових частин. Таким чином, керівнику Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_8 було подано письмову заяву про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та голови військово-лікарської комісії вказаного РТЦК та СП за вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що в матеріалах скарги відсутні дані, які б достовірно свідчили про наявність події кримінального правопорушення, а тому матеріали скарги свідчать про відсутність підстав вважати, що вчинено суспільно небезпечне винне діяння уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 та військово-лікарської комісії, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість доводів скарги, відтак у задоволенні скарги відмовив.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, якою не було дотримано норм матеріального та процесуального права, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що слідчий навмисно не вносить відомості до ЄРДР, так як йому відомі обставини, за яких ОСОБА_6 було безпідставно мобілізовано, так як наявні хвороби визначені такі, які зобов`язували ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також керівництво ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити у мобілізації ОСОБА_6 та виключити його з військового обліку на підставі ст.38А Положення про військову-лікарську експертизу в ЗСУ. Вважає, що слідчий суддя порушив вимоги ст.94 КПК України, умисно не дослідив усі наявні медичні документи, відповідно до яких підтверджено у його підзахисного наявність хвороби.

Просить суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 щодо зобов`язання заступника керівника Шостого слідчого відділу (із дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 та голови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 за вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 366 КК України, задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_6 та його представник - адвокат ОСОБА_5 не з`явилися, проте адвокат надав до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без участі заявника та без його участі, зазначив, що вимоги скарги підтримують в повному обсязі.

Прокурор також в судове засідання не з`явився.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності учасників судового процесу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 107 та ч. 1 ст. 406 КПК України апеляційний розгляд проведено в письмовому провадженні за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста участь учасника судового розгляду під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Крім того, учасник судового розгляду може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши ухвалу слідчого судді та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слідчий суддя належним чином дотримався вимог процесуального закону, а доводи апеляційної скарги сторони захисту не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, з огляду на таке.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні скарги, слідчий суддя обґрунтовано послався на те, що заява адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не містить таких фактичних даних на підтвердження того, що заявником було подано повідомлення про злочини, які містять достатні відомості про реальність конкретної події злочину із зазначенням конкретного часу, місця, способу, інші обставини вчинення злочину в розумінні ст. 11 КК України, відповідно до якої злочином є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді, оскільки зі змісту самої заяви адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 10.03.2025 вбачається, що він звернувся із заявою, в якій просив прийняти міри до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та голови військово-лікарської комісії вказаного РТЦК та СП з приводу того, що 26.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 було мобілізовано ОСОБА_6 , який згідно з медичною документацією був непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, у зв`язку з наявністю хвороб, та направлено до військових частин, а сама скарга зводиться до незаконної мобілізації ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що обов`язок внести відомості до ЄРДР у працівників правоохоронних органів та органів прокуратури виникає з моменту отримання відомостей щодо вчинення саме кримінального правопорушення та такий обов`язок діє протягом 24 годин з моменту отримання таких відомостей.

При цьому кримінальне процесуальне законодавство не вказує на необхідність органу досудового розслідування реєстрації у ЄРДР будь-яких заяв, які надходять від фізичних та юридичних осіб та містить імперативну вимогу, що такі заяви повинні свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 вересня 2021 року у справі № 556/450/18 зазначив, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Як встановлено слідчим суддею під час розгляду скарги, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до заступника керівника Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_9 із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 10.03.2025, у якій повідомив, що 26.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 було мобілізовано його підзахисного ОСОБА_6 , який згідно з медичною документацією був непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку у зв`язку з наявністю хвороб та направлено до військових частин. Однак до військових частин за наявності хвороб, які ним були перенесені, не приймали та знову повертали до вказаного РТЦК. 31.07.2024 ОСОБА_6 після третього разу було зачислено як курсанта до військової частини НОМЕР_1 , де останній перебував на військовій службі. При цьому повідомив, що ОСОБА_6 було мобілізовано всупереч вимогам закону, так як згідно з медичною документацією ОСОБА_6 має такі захворювання, а саме: ХІМ І-ІІ, наслідки перенесеного ГПМК по ішемічному типу в басейні лівої СМА (10.01.2023) з формуванням мультифокальних лакунарних, ішемічних вогнищ в обох гемісферах головного мозку, з помірним порушенням ліквородинаміки, правобічним гемісиндромом, вестибулярним синдромом та помірними статико-координаційними порушеннями, ГХ III ст. 2 КВР дуже високий. СН І (із збереженою ФВ ЛШ 57%), Ожиріння І ст. (імт-33,8 кг/м2). НАЖХП: стеатоз печінки. ГЦН.0. ПХЕС. Хрон. панкреатит фаза ремісії. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №323/36 та виписки із медичної картки стаціонарного хворого №0551 було встановлено, що його підзахисний ОСОБА_6 переніс ішемічний інсульт (ГПМК по ішемічному типу в басейні лівої СМА) має ГХ III ст. 2 КВР дуже високий, а тому згідно зі ст. 38 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, підлягав звільненню з військової служби як непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, так як має серцеву недостатність II Б III стадії. Зазначив, що у поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення надано як додатки копії медичних виписок (всі копії медичної документації), які підтверджують наявність у ОСОБА_6 гіпертонічної хвороби III ст. (ГПМК 2021 р.) ст. 2, ризик високий. У даному випадку керівництво та голова військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 сфальсифікували довідку (висновок) ВЛК, так як за наявності гіпертонічної хвороби III ст. (ГПМК 2021 р.) ст. 2, ризик високий, підлягав звільненню з військової служби з виключенням з військового обліку. Таким чином, керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_4 (керівником РТЦК та головою вказаного ВЛК) було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Також повідомив про те, що в результаті неправомірних дій вказаного ВЛК та керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 відправляли до військових частин в період з 27.07.2024 по 31.07.2024, та до військової частини НОМЕР_1 привозили чотири рази, з яких три рази визнавали ОСОБА_6 непридатним до військової служби. Крім того, головою вказаної ВЛК було відмовлено йому в отриманні копії рішення (постанови) військово-лікарської комісії Ужгородського ВЛК, яку має право оскаржити до суду, чим були порушені його права та свободи. У результаті вказаних незаконних дій у період з 27.07.2024 по 31.07.2024 знаходився в ІНФОРМАЦІЯ_3 , де немає нормальних умов для сну, приймання їжі та прийняття процедур щодо прийому ліків. При цьому його возили по військових частинах по всій Україні, що погано впливало на його стан.

Виходячи з викладеного, у заяві просив: зобов`язати прийняти та зареєструвати заяву в порядку ст. 214 КПК України та невідкладно внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та голови військово-лікарської комісії вказаного РТЦК та СП за вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366 КК України, та направити вказані матеріали до органу досудового розслідування в порядку ст. 216 КПК України; внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 за незаконне утримування ОСОБА_6 в період з 27.07.2024 по 31.07.2024 в вказаному РТЦК та СП, перевезення по військових частинах в цей період за ч. 2 ст. 364 КК України та негайно розпочати досудове розслідування; внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно голови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 за умисне ненадання копії рішення (постанови) військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 364 КК України; надати або надіслати йому витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з листом заступника керівника Шостого слідчого відділу (із дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_10 від 16.05.2025, адресованим адвокату ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , Шостим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Львові ретельно вивчено його клопотання, подане в порядку ст. 220 КПК України в межах кримінального провадження №0002410 від 24.10.2024 року. Вказане клопотання долучено до матеріалів кримінального провадження №0002410 від 24.10.2024 разом із додатками, які у ньому містяться. Водночас, Шостим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові, розглянуто його заяву від 15.03.2025 щодо неправомірних дій службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та з інших питань. Зокрема, Шостим СВ (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові в повному обсязі перевірено викладені у його заяві доводи, водночас об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення встановлено не було, у зв`язку із чим, відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації, який продовжено і на теперішній час.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1, п. 17, п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають у запасі і не призвані на військову службу або не залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації можуть бути відповідно до закону залучені до виконання робіт, які мають оборонний характер.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Отже, зі змісту цих вимог закону слідує, що на даний час на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань проводяться заходи з загальної мобілізації.

Органом, який проводить загальну мобілізацію, є у тому числі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

При цьому колегія суддів зазначає, що наведені у скарзі представника заявника обставини не свідчать про вчинення працівниками РТЦК та СП, ВЛК кримінального правопорушення, а вказують на здійснення ними законної діяльності направленої на організацію та забезпечення в установленому порядку своєчасного оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, в тому числі здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України.

Тому, всупереч доводом апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що скарга представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , не містить даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ст. 366 КК України, та доводи скарги про вчинення кримінального правопорушення є необґрунтованими припущеннями не заснованими на фактичних даних, тобто самих лише абстрактних припущень про можливе вчинення кримінального правопорушення, викладених у скарзі, недостатньо для того, щоб розпочати досудове розслідування, оскільки підставою для початку досудового розслідування є фактичні дані та конкретні обставини, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, порядок проведення мобілізації закріплений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого скарга на дії працівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки подається до вищестоящого органу в порядку підпорядкованості, а в разі незгоди з рішенням вищестоящого органу до суду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, із скарги адвоката ОСОБА_5 не вбачається вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення саме кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_6 .

Отже, аналізуючи обставини судового провадження та положення ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, колегія суддів уважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив матеріали скарги та дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові, в частині невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя, у межах процедури оскарження бездіяльності органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як вбачається з наданих матеріалів, повною мірою з`ясував обставини та навів обґрунтовані мотиви, з яких дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання уповноважених осіб Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 від 10 березня 2025 року.

Не було встановлено таких і колегією суддів, оскільки наведені адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 в скарзі та апеляційній скарзі обставини не свідчать про бездіяльність уповноважених осіб Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за заявою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 від 10.03.2025 року, а доводи останніх про протилежне, позбавлені будь-яких правових підстав.

Слідчим суддею не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги, а апеляційна скарга є необґрунтованою, і апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 липня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді