Номер провадження: 11-сс/813/1259/25
Справа № 496/2861/25 1-кс/496/1019/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000389 від 14.05.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 в кримінальному провадженні №0000389 від 14.05.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та накладено арешт на майно ОСОБА_9 , вилучене 05.06.2025 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone», який має логічний пароль захист;

- грошові кошти у загальній кількості 1300 (одна тисяча триста) доларів США (тринадцять купюр номіналом 100 доларів США кожна, з ідентифікаційними номерами: PD71465963С, КВ64270393М, PD04123635С, PD04123185С, PD04123172С, PD04123173С, РЕ36909758Е, PD71465964С, PD04123186С, PF10115702К, МВ51925868С, MG03368222А, LF19150507G.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на наявність підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки воно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а накладення арешту на вилучений мобільний телефон необхідно для проведення його огляду, з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та осіб, які можуть бути причетними до його вчинення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник посилається на проведення обшуку на підставі резолютивної частини ухвали, що не передбачено діючим кримінальним процесуальним законом України та суперечить положенням ст.30 Конституції України та ст.13 КПК України, які регулюють питання проникнення до житла чи іншого володіння особи. Крім того, слідчий не надав повного тексту ухвали на підставі якої проводився обшук, не вказав мету та суть обшуку, не роз`яснив значення статті, за якою кваліфікується кримінальне провадження, дозволив ОСОБА_9 викликати адвоката лише на стадії заповнення протоколу обшуку.

Представник власника майна стверджує, що органом досудового розслідування не доведено, що вилучені грошові кошти та мобільний телефон стосуються кримінального правопорушення, оскільки доходи сім`ї ОСОБА_9 підтверджені документально та з надлишком охоплюють суму коштів, вилучених під час обшук та є єдиним заощадженням для існування сім`ї в якої є малолітня дитина. Крім того, ОСОБА_9 станом на день подання апеляційної скарги не викликався слідчим для допиту навіть у статусі свідка у даному кримінальному провадженні. Апелянт зазначає, що органу досудового розслідування нічого не заважало скопіювати інформацію з телефону та/або залучити для цього відповідного спеціаліста.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; представника власника майна, яка підтримала доводи скарги, прокурора, який заперечував на задоволенні скарги, дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги; провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційним судом встановлено, що розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, а висновок про наявність підстав для накладення арешту на вилучені 1300 доларів США, є необґрунтованим, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.

Ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на грошові кошти в сумі 1300 доларів США, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання слідчого про арешт вказаних грошових коштів не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети їх арешту.

В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, в частині арешту грошових коштів.

Як убачається з матеріалів судової справи, СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000389 від 14.05.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 14.05.2025, приблизно о 00 год. 34 хв. за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Градениці, вул. Дружби, біля буд. № 13 в сторону державного кордону України був зупинений автомобіль марки «Toyota Avensis», д.н.з. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_10 , в салоні автомобіля знаходились громадяни призивного віку, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які мали намір незаконно перетнути кордон України, за матеріальну винагороду, за сприянням, водія ОСОБА_10 , котрий діяв за попередньою змовою із невстановленими особами. В ході огляду мобільних телефонів зазначених осіб виявлено листування та отримання вказівок щодо організації незаконного перетину державного кордону України. В ході допиту в якості свідка ОСОБА_11 , останнім зазначено що за організацію незаконного перетину державного кордону України, останній переказав не встановленій особі на криптовалютний рахунок грошові кошти у розмірі вісім тисяч доларів США. Та в подальшому ОСОБА_11 , листувався з чоловіком в месенджері «телеграм» підписаний як « ОСОБА_18 », який зустрічав ОСОБА_11 на залізничному вокзалі, відвозив, заселяв в готель Marinara за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 121/1А та надавав інструкції щодо незаконного перетину державного кордону України. В ході допиту адміністратора готелю «Marinara» ОСОБА_19 , встановлено що номер в якому проживав ОСОБА_11 бронював чоловік, який представився « ОСОБА_20 » з мобільного номеру НОМЕР_2 .

05.06.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено зазначені в клопотанні слідчого мобільний телефон та грошові кошти.

09.06.2025 року слідчий СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на вилучене 05.06.2025 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone», який має логічний пароль захист та грошові кошти у загальній кількості 1300 (одна тисяча триста) доларів США (тринадцять купюр номіналом 100 доларів США кожна, з ідентифікаційними номерами: PD71465963С, КВ64270393М, PD04123635С, PD04123185С, PD04123172С, PD04123173С, РЕ36909758Е, PD71465964С, PD04123186С, PF10115702К, МВ51925868С, MG03368222А, LF19150507G.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що накладення арешту необхідне з метою забезпечення досягнення дієвості кримінального провадження та збереження речових доказів, оскільки виявлені та вилучені в ході обшуку мобільний телефон та грошові кошти у сумі 1300 доларів США, можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з тим, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи клопотання про існування підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти в сумі 1300 доларів США, з посиланням на те, що вони є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, в клопотанні слідчий вказує, що вилучені в ході обшуку грошові кошти можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_7 вказує, що 1300 доларів США не мають відношення до кримінального правопорушення, та на законних підставах належать сім`ї ОСОБА_9 , доходи яких підтверджені документально та з надлишком охоплюють суму коштів, вилучених під час обшуку, та на підтвердження, долучила копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.

Прокурор у судовому засіданні додаткових доказів на підтвердження обґрунтованості накладення арешту на грошові кошти не надав та не зміг пояснити, яке відношення вказані грошові кошти мають до кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що будь-яких посилань, фактичних даних на підтвердження того, що вилучені грошові кошти є речовими доказами, тобто відповідають вимогам ст.98 КПК, матеріали клопотання не містять.

Апеляційним судом також встановлено, що клопотання слідчого не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на грошові кошти, крім посилання на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали обставин, колегія суддів дійшла висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо належних ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 1300 доларів США обмежувальних заходів.

Апеляційний суд звертає увагу, що ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на вилучені в ході обшуку грошових коштів, без підтвердження доказами яке відношення вказані кошти мають до кримінального провадження, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини та порушують права володільця майна, в інтересах якої подана апеляційна скарга.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно поза увагою слідчого судді залишилося те, що для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Доводи апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на мобільний телефон, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вилучений мобільний телефон, на даному етапі досудового розслідування, може вважатися речовим доказом, а його відношення до обставин справи, які підлягають доказуванню потребують додаткової перевірки, оскільки в телефоні можуть зберігатися відомості щодо обставин злочину. За наведених обставин, апеляційна скарга в частині накладення арешту на вказаний мобільний телефон, задоволенню не підлягає.

Стосовно доводів представника власника майна щодо порушення процедури проведення обшуку, зокрема його проведення на підставі резолютивної частини ухвали слідчого судді, апеляційний суд зазначає, що КПК передбачає оголошення та видачу учасникам судового провадження резолютивної частини судового рішення у тому числі і ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку. Така ухвала не оскаржується і набирає законної сили з моменту її оголошення, а тому підлягає обов`язковому. У контексті проведення обшуку виконанню підлягає резолютивна частина ухвали, адже саме в ній слідчий суддя визначає суттєві умови обшуку. Тому, пред`явлення іншій стороні лише резолютивної частини ухвали та вручення її копії, не є порушенням КПК.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції касаційного суду (Постанова колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 02.11.2023 року по справі №991/10566/20, провадження № 51-4240км20).

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржену увалу в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 1300 доларів США, володільцем яких є ОСОБА_9 , та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на вказані грошові кошти.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2025 року, якою в рамках кримінального провадження №0000389 від 14.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, накладено арешт на майно ОСОБА_9 , вилучене 05.06.2025 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone», який має логічний пароль захист; грошові кошти у загальній кількості 1300 (одна тисяча триста) доларів США (тринадцять купюр номіналом 100 доларів США кожна, з ідентифікаційними номерами: PD71465963С, КВ64270393М, PD04123635С, PD04123185С, PD04123172С, PD04123173С, РЕ36909758Е, PD71465964С, PD04123186С, PF10115702К, МВ51925868С, MG03368222А, LF19150507G скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про накладення арешту на грошові кошти у загальній кількості 1300 (одна тисяча триста) доларів США (тринадцять купюр номіналом 100 доларів США кожна, з ідентифікаційними номерами: PD71465963С, КВ64270393М, PD04123635С, PD04123185С, PD04123172С, PD04123173С, РЕ36909758Е, PD71465964С, PD04123186С, PF10115702К, МВ51925868С, MG03368222А, LF19150507G, які були виявлені та вилучені 05.06.2025 року в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2025 року, щодо накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку 05.06.2025 року за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 в кримінальному провадженні №0000389 від 14.05.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4