Справа № 195/1406/25
У Х В А Л А

іменем України

03.09.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ), захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ), потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 06.07.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України несудимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Томаківського районного суду Дніпропетровської області судді ОСОБА_1 знаходиться кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України.

28.08.2025 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що на даний час продовжують існувати передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, ризики щодо не виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений (в режимі ВКЗ) та захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечують проти вказаного клопотання прокурора та просять замінити запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши клопотання прокурора про необхідність продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризиків щодо виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В ході розслідування встановлені достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КК України, які були покладені в основу застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання, не припинили своє існування та залишаються актуальними, а саме:

- п.1 ч.1 ст.177 КПК України ОСОБА_5 , за наявною інформацією, був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, та з 31.07.2023 по теперішній час є військовослужбовцем, який самовільно залишив місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001996, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України. Факт самовільного залишення військової частини з боку ОСОБА_5 свідчить про його свідому схильність ухилятися від виконання покладених на нього обов`язків. Така поведінка є показовою та дозволяє обґрунтовано прогнозувати, що за умови перебування на волі обвинувачений може вдатися й до ухилення від явки до суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім цього, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, останній може переховуватися від суду з метою уникнення понесення покарання. Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість покарання суттєво підвищує ризик ухилення від правосуддя (позиція ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

В той же час, враховуючи активність проведення бойових дій на території України, наявний очевидний ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування або суду на території, які непідконтрольні українській владі. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а дієвим запобіжним заходом, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинуваченого у разі не обрання йому запобіжного заходу.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, існування даного ризику обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває в родинному зв`язку зі свідком ОСОБА_7 та у товариських стосунках зі свідком ОСОБА_8 , тому в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_5 отримає можливість впливати на потерпілого і свідка в даному кримінальному провадженні.

- п.4 ч.1 ст. 177 КПК України ОСОБА_5 розуміючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки та ризик втечі для нього перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності може вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України враховуючи особу ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, останній є військовослужбовцем, котрий самовільно залишив військову частину. Таким чином, ОСОБА_5 фактично продовжує вчиняти кримінальні правопорушення. Крім того, за наявною інформацією, отриманою під час аналізу Інформаційного порталу Національної поліції, встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Таким чином, існують реальні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Отже, досягнення мети, визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Сукупність усіх вищевказаних обставин свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, оскільки жоден з них не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою не більше ніж 60 діб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,178,182,183,187,199,331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 06.07.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01.11.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 03.09.2025.

Суддя: ОСОБА_1

03.09.2025