Справа №:754/2929/25
Провадження №: 1-кс/755/3163/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , в режимі відеоконференцзв`язку розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 0000130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,

встановив:

29 серпня 2025 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали заяви ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 передані в провадження судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявленого відводу заявниця посилається на те, що суддя ОСОБА_5 ігнорує її клопотання/заяви щодо внесення її реєстраційного номеру облікової картки платника податків до картки в судовій справі № 754/2929/25 та надання доступу до матеріалів вказаної судової справи в електронному кабінеті електронного суду (кримінальне провадження № 0000130 від 06.02.2025 року).

Крім того, суддя ОСОБА_5 вживає заходів щодо винесення їй вироку про позбавлення волі на вісім років з конфіскацією майна по кримінальному провадженню № 0000130 від 06.02.2025 року, відкриття якого було організоване прокурором ОСОБА_3 внесенням відомостей до ЄРДР на підставі не маючих до неї відношення повідомлення від 05.04.2022 року про виявлене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 111-1 КК України ОСОБА_6 , та рапорту від 11.09.2023 року про виявлення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 338 КК України ОСОБА_7 , взятих прокурором ОСОБА_3 з кримінального провадження № 0000147, відкритого 11.04.2022 року, строк досудового слідства у якому скінчився 12.10.2023 року.

Суддя ОСОБА_5 ще 02.04.2025 року ознайомилась з матеріалами кримінальних проваджень № 0000147 від 11.04.2022 року, наданих в копії з мокрим підписом 05.02.2025 слідчим СБУ Вороною, та № 0000130 від 06.02.2025, наданих в копії з мокрим підписом 25.02.2025 слідчим СБУ Вороною.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення заяви, зазначив, що відвід судді заявницею необґрунтований та недоведений. Зауважив, що матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України були виділені з кримінального провадження № 0000147, та виділеним матеріалам присвоєно № 0000130 на підставі постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 06.02.2025 року.

Заявниця в судове засідання не прибула, що, в розумінні положень ст. 81 КПК України, не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Вислухавши позицію прокурора, ознайомившись з доводами обвинуваченої, перевіривши їх наданими матеріалами справи, суддя дійшов наступного.

Відповідно до статті 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Вимога законності складу суду в конкретному судовому провадженні спрямована на забезпечення права на справедливий суд, закріпленого в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства.

Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частина 5 статті 9 КПК України).

У практиці Європейського суду з прав людини недодержання вимог щодо складу суду визнається порушенням положень статті 6 Конвенції щодо необхідність розгляду справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Частина п`ята статті 80 КПК України регламентує, що відвід повинен бути вмотивованим.

Так, заявниця в обґрунтування відводу судді посилається на те, що суддя ігнорує її клопотання/заяви щодо внесення її реєстраційного номеру облікової картки платника податків до картки в судовій справі № 754/2929/25 та надання доступу до матеріалів вказаної судової справи.

Однак, пунктом 17 розділу II Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України визначено, що в обліково-статистичних (інформаційних) картках і реєстраційних журналах всі пункти і графи (електронні поля), передбачені формами та відповідними полями в АСДС, заповнюються відповідальними особами відповідно до руху справи.

Згідно пункту 18 внесення інформації до АСДС, у тому числі про рух судової справи, в обов`язковому порядку здійснюється відповідальним працівником апарату суду відповідно до його функціональних обов`язків.

Вказані норми свідчать, що внесення реєстраційного номеру облікової картки платника податків до картки в судовій справі належить до функціональних обов`язків саме відповідального працівника апарату суду.

Крім того, розглядаючи заяву ОСОБА_4 про відвід судді, суддя звертає увагу, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя є незалежним при здійсненні правосуддя.

Так, при розгляді заяви про відвід судді інший суддя не є апеляційним чи дисциплінарним органом, а тому не може надавати оцінку процесуальним діям та рішенням судді на предмет дотримання ним норм законодавства, правильності чи неправильності ведення суддею судового процесу або прийнятих суддею рішень, а має лише з позиції стороннього спостерігача визначити існування обставин, які за суб`єктивним чи об`єктивним критерієм можуть викликати сумніви у його неупередженості.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У рішенні ЄСПЛ у справі Де Куббера (De Cubber) від 26 жовтня 1984 року зауважено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

В рішенні від 15 липня 2005 року у справі «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або, що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Тоді як, доводи ОСОБА_4 зводиться до невизнання нею пред`явленого їй обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, матеріали якого були виділені з кримінального провадження № 0000147, та виділеним матеріалам присвоєно № 0000130 на підставі постанови прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 06.02.2025 року.

Стаття 8 КПК України визначає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За нормами статті 91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно статті 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За результатами розгляду кримінального провадження суд ухвалює відповідне судове рішення, зокрема, вирок (обвинувальний або виправдувальний).

З огляду на викладене, суддя дійшов висновку, що доводи, викладені в заяві ОСОБА_4 не можуть бути підставою для відводу судді.

Так, відвід судді повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні. Таким чином, суддя вважає, що обставини, які можуть бути підставою для відводу судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000130 відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України, обвинуваченою не доведені.

З огляду на викладене, заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 81 КПК України, суддя, -

постановив:

Заяву ОСОБА_4 про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 0000130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити для відома учасникам судового провадження та судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 .

Суддя ОСОБА_1