Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0000089 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.6 ст.1111, ч.2 ст.4362 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Печерським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.6 ст.1111, ч.2 ст.4362 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора, у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації (далі - РФ) проти України, розпочатої у 2014 році, а також у глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочатої у 2014 році, представників збройних формувань РФ, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 3 березня 2022 року, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою власного комп?ютера створив сторінку користувача в соціальній мережі "ВКонтакте", в якій зареєструвався під обліковим записом " ОСОБА_8 ". Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15 березня 2022 року, перебуваючи за місцем свого проживання за вказаною раніше адресою, за допомогою власного комп?ютера створив сторінку користувача в соціальній мережі "FaceBook", в якій зареєструвався під обліковим записом " ОСОБА_8 ".

В подальшому, маючи активну антиукраїнську позицію, незважаючи на широкомасштабну збройну агресію РФ проти України, ОСОБА_7 , в період з 15 по 29 березня 2022 року активно публікував та вів особисту переписку з користувачами вказаних соціальних мереж з метою поширення інформації на підтримку держави-агресора та направлену на заперечення збройної агресії проти України. В період з 17 по 18 березня 2022 року ОСОБА_7 , використовуючи створену сторінку у соціальній мережі "ВКонтакте" під обліковим записом " ОСОБА_8 ", здійснював переписку з особою під обліковим записом " ОСОБА_9 ", розуміючи що вказана особа є працівником ФСБ РФ, тобто службовою особою правоохоронного органу держави-агресора, та з власної ініціативи здійснював інформаційну діяльність у співпраці з цією особою, яка полягала у встановленні та ідентифікації у соціальних мережах громадян України, здійсненні закликів до вчинення диверсій на території України, а також інших дій, спрямованих на підтримку держави-агресора.

Крім того, в період з 16 по 29 березня 2022 року ОСОБА_7 , використовуючи створені в соціальних мережах "ВКонтакте" та "FaceBook" сторінки під обліковим записом " ОСОБА_8 ", розмістив (опублікував) публікації, у тому числі шляхом репостів вже існуючих у мережах публікацій, зміст та форма сприйняття яких були доступні необмеженому колу користувачів, у яких поширив інформацію, яка виправдовує та визнає правомірною збройну агресію РФ проти України, яка глорифікує осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань РФ, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 27.04.2025 включно.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про необґрунтованість обвинувачення та ризиків, які базуються на припущеннях, і стверджує, що сторона обвинувачення тлумачить його законні дії як тяжкі злочини. Одним з аргументів сторони обвинувачення при доказуванні ризику переховуватись від суду є воєнний стан, який за умови повної відсутності ризиків не може бути самостійною підставою для продовження строку тримання під вартою.

Що стосується його особи, то він проживає в м. Києві, не судимий, позитивно характеризується на місцем роботи і проживання, має вищу освіту, родину. Зв`язків з представниками РФ, окрім кількох знайомих у мережі Інтернет, з якими періодично спілкувався на загальні теми, не має, а в соціальних мережах висловлював власні погляди на ситуацію в Україні та світі, користуючись своїм конституційним право на вільну інформаційну діяльність. Намірів зашкодити національній безпеці України не мав, співпрацювати з представниками РФ не збирався і, якщо б дізнався раніше про кримінальну відповідальність, припинив би свою діяльність.

Наполягає на тому, що кримінальне провадження ініційоване на підставі сфальсифікованого рапорту СБУ про збирання ним даних про ЗСУ та ТРО, після чого 20.03.2022 він був заарештований та підданий катуванню. Через кілька місяців підозра була змінена і його дії додатково кваліфікували за ч.2 ст.4362 КК України. Особа, з якою він спілкувався в соцмережі, не встановлена і те, що вона є працівником ФСБ РФ, виключно припущення. Також ОСОБА_7 порівнює обставини у цьому кримінальному провадженні з обставинами кримінального провадження, яке перебуває на розгляді Бородянського районного суду Київської області, який застосував до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави, і стверджує про нерівність перед законом, недотримання загальних засад кримінального провадження, практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), порушення його прав і правил підсудності.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, ризики переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і що підстави для визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, в тому числі у вигляді застави, відсутні.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про відсутність доказів його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм з точки зору належності, допустимості, достатності і достовірності може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Що стосується тверджень про відсутність обґрунтованого обвинувачення, то інформація в клопотанні прокурора про обставини інкримінованих ОСОБА_7 діянь може переконати об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, що за позицією ЄСПЛ в рішенні у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" є обґрунтованою підозрою.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (рішення у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії").

Суд врахував особу обвинуваченого, який не судимий, має постійне місце проживання, працює і позитивно характеризується за місцем роботи.

Між тим, ці дані не спростовують правильність висновків про те, що продовжують існувати ризики переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ймовірність реалізації вказаних ризиків не зменшилася на даний час, і на це вказує те, що ОСОБА_7 не має власної сім`ї, усвідомлює тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим в інкримінованих злочинах, один з яких є особливо тяжким і за який законом передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років. Правильно суд врахував і обстановку в країні з огляду на введення воєнного стану і тимчасової окупації певної території України державою-агресором.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані раніше ризики продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Суд мотивував свої висновки в ухвалі у конкретному кримінальному провадженні, а тому посилання в апеляційній скарзі на висновки Бородянського районного суду Київської області в іншому кримінальному провадженні і щодо іншої особи колегією суддів не перевіряються.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3