Справа № 167/589/25
Номер провадження 1-кп/167/73/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 09.04.2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Вічині Рожищенського району Волинської області, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

08 квітня 2025 року близько 10 години 40 хвилин водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись дорогою між с. Береськ та с. Кияж Луцького (Рожищенського) району Волинської області у напрямку до с. Береськ Луцького (Рожищенського) району Волинської області, на відстані 3956 м від початку населеного пункту «Кияж», грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (з наступними змінами та доповненнями), а саме п.п.: 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 11.1, 12.1, 12.3, 13.3, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не правильно оцінивши дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із спеціалізованою цистерною харчовою марки «ГАЗ 5312», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що знаходилась на зустрічній смузі руху відносно напряму руху автомобіля марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді - політравма, ЗЧМТ, забій головного мозку легкого ступеня, травматичний САК в обох тім`яних частинах, з наявністю незначної кількості геморагічного вмісту в бічному шлуночку справа, лівобічний верхньощелеповий синусит, закрита травма грудної клітки: переломами 3-4-5 ребер зліва, пневмогемоторакс, переломи 3-4 ребер справа, пневмогемоторакс, забійні рани лоба, підборіддя, надбрівної ділянки зліва, рани нижньої та верхньої губи, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними замінами та доповненнями), а саме:

- п. 2.3 (б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.3 (д), згідно якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 2.9 (а), згідно якого, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій;

- п. 10.1, згідно якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 11.1, згідно якого, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними;

- п. 12.1, згідно якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.3, згідно якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 13.3, згідно якого, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Допитаний 13.08.2025 року в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 286-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, дав показання суду, згідно яких 08.04.2025 року він почав з самого ранку вживати алкогольні напої разом із потерпілим та ще однією особою. Коли випили на трьох близько 1 л горілки, то вирішили ще докупити в магазині спиртне і для цього поїхав з потерпілим та цією особою в с. Береськ Луцького району в магазин. Він був за кермом, а потерпілий сидів на пасажирському сидінні. Всі троє були в стані алкогольного сп`яніння. При швидкості близько 100 км/год в`їжджав в поворот та виїхав на зустрічну смугу, бо не бачив, що там є автомобіль. Коли побачив, то вже було пізно і сталось ДТП. Витрати на лікування потерпілому та самому лікувальному закладу компенсував повністю.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні 13.08.2025 року дав показання, згідно яких, 08.04.2025 року він перебував з обвинуваченим ОСОБА_4 в машині. Дані події не пам`ятає, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння. Пам`ятає лише те, що вже прибув в медичний заклад. Претензій до обвинуваченого ні моральних, ні майнових немає, просить не позбавляти волі обвинуваченого.

Суд, заслухавши показання обвинуваченого і показання потерпілого, у відповідності до вимог частини 3 статті 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння сторін кримінального провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Правові наслідки ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження судом роз`яснено.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не проводиться їх дослідження.

Відповідно до вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого і потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, а також щодо речових доказів і витрат на проведення експертиз.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав показання, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння становить пряму загрозу життю і здоров`ю як цієї особи, так пасажирів та інших учасників дорожнього руху, призводячи до сповільненої реакції, порушеної координації та неуважності, що може спричинити ДТП та тяжкі наслідки.

Суб`єктивна сторона злочину за ч.2 ст.286-1 КК України визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Згідно досліджених матеріалів справи, посвідчення водія ОСОБА_4 отримав 29.08.2006 року (ас 129), тобто має стаж керування транспортними засобами більше 18 років.

Обвинувачений ОСОБА_4 є повнолітнім, дієздатним, на обліку в психо-, наркодиспансері не перебуває (ас 142), розуміє значення своїх дій та керує ними.

08 квітня 2025 року, тобто в будній день і з самого ранку, обвинувачений ОСОБА_4 почав вживати спиртні напої і станом на 12 год 53 хв 08.04.2025 року в його крові виявлено етанол в концентрації 2,7 проміле (ас 143). При цьому суд зауважує, що ДТП за його участі і з його вини сталося близько 10 год 40 хв 08.04.2025 року, а забор крові для аналізу був проведений більше ніж через дві години.

Обвинувачений ОСОБА_4 працював підсобним робітником на підприємстві ТзОВ «Волинь-Нова», позитивно характеризується за місцем проживання (ас 140), має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ас 141). Проте, ні наявність постійного місця роботи і проживання, ні наявність малолітньої дитини не стримало ОСОБА_4 в звичайний будній день з самого ранку вживати спиртні напої у досить значній кількості і, маючи намір ще купити спиртне для подальшого вживання, перебуваючи вже в стані сильного алкогольного сп`яніння, не тільки самому сісти за кермо транспортного засобу і керувати ним зі швидкістю близько 100 км/год, з його слів, а ще й везти з собою пасажирів, наражаючи і себе, і пасажирів, і інших учасників дорожнього руху на небезпеку. І такі безвідповідальні дії обвинуваченого ОСОБА_4 призвели до тяжких наслідків, а саме спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 . Тобто, у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм - обвинуваченим ОСОБА_4 вимог восьми пунктів Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними замінами та доповненнями), а саме: 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 11.1, 12.1, 12.3, 13.3.

При обранні міри покарання, суд враховує вимоги частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги статті 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.5 ст.12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 2 ст.286-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, водночас визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

До обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 суд відносить: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди лікувальному закладу, оплата лікування потерпілому.

Обставин, що обтяжують обвинуваченому Коновалюку покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Сторона захисту просить суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 69 КК України.

Надаючи оцінку аргументам сторони захисту у даному питанні, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У своїй Постанові колегія суддів Першої судової палати ККС ВС від 17.09.2019 у справі № 744/884/17 (провадження № 51-8413км18) зазначила, що застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Всі дані, що характеризують особу винного, необхідно оцінювати при вирішенні питання про можливість призначення більш м`якого покарання. Ці дані можуть бути як пов`язані, так і не пов`язані зі вчиненням злочину, зокрема, до уваги доцільно брати: обставини, що характеризують вік особи, стан здоров`я, зразкову поведінку особи в побуті як до, так і після вчинення злочину, трудову діяльність, позитивну характеристику, прагнення залагодити заподіяну шкоду, сприяти у розкритті злочину тощо. Тобто фактично мова повинна йти про врахування психологічних, фізіологічних та соціальних характеристик особи, яка вчинила злочин.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки вчинене у сфері безпеки дорожнього руху у стані алкогольного спяніння, яке призвело до тяжких наслідків.

У даному кримінальному провадженні, суд враховує такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений повністю визнав вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, відшкодування шкоди потерпілому і лікувальному закладу, негативно ставиться до вчиненого ним діяння, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, зважаючи на конкретні обставини справи, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, його вік, позитивну характеристику за місцем проживання, перебування на його утриманні малолітньої дитини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують.

Отже, враховуючи поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, який щиро розкаявся у вчиненому та осудив свою поведінку, висловив готовність нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, що в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, за наявності вищевказаних декількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , ураховуючи позицію потерпілого ОСОБА_8 , який просив не позбавляти волі обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити покарання ОСОБА_4 в межах санкції ч.2 ст.286-1 КК України ближче до мінімальної межі. Проте, з урахуванням цих обставин в сукупності, суд не вважає за можливе при призначенні покарання за скоєння вказаного злочину застосувати до ОСОБА_4 норми ст.69 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.286-1 КК України, оскільки таке, на думку суду, не буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі достатньої сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На переконання суду таке покарання буде справедливим, адекватним, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так й іншими особами, в достатній мірі відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та тяжкості негативних наслідків, що настали в результаті протиправних дій стосовно потерпілого, повністю відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину) та даним про його особу.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту і тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом, а саме правом керування транспортними засобами, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, що були підставою для обрання та продовження строку тримання під домашнім арештом і тимчасового обмеження у користуванні спеціальним правом, а саме правом керування транспортними засобами, ОСОБА_4 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази слід вирішити, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Арешт на речові докази, накладений ухвалою слідчого судді, підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 100, 124, 126, 152, 181, частиною 3 статті 349, статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку суду.

Тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом, а саме правом керування транспортними засобами, ОСОБА_4 - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Документ, що посвідчує користування спеціальним правом посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане Луцьким МРЕВ від 29.08.2006, вилучене на час тимчасового обмеження та передано на зберігання слідчому, визначеному у даному провадженні, - передати на зберігання до ВП №1 (м.Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/103-25/5504-ІТ від 14.05.2025 року) в сумі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта №СЕ-19/103-25/5506-ІТ від 28.05.2025 року) в сумі 7 131 (сім тисяч сто тридцять одну) гривню 20 (двадцять) копійок.

Арешт на автомобіль марки "ВАЗ 2109", д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , та автомобіль марки "ГАЗ 5312", д.н.з. НОМЕР_2 , належний ТДВ «Рожищенський сирзавод», які було виявлено та вилучено 08.04.2025 року в ході проведення огляду місця події на автодорозі сполученням с. Кияж - с. Береськ Луцького району, неподалік електроопори №175, накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 квітня 2025 року у справі № 158/978/25 (провадження №1-кс/0158/302/25) скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки "ГАЗ 5312", д.н.з. НОМЕР_2 , належний ТДВ «Рожищенський сирзавод» - залишити у власника: ТДВ «Рожищенський сирзавод»;

- автомобіль марки "ВАЗ 2109", д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , який зберігається на території спецмайданчика ЦЗ ГУНП у Волинській області, що в смт. Торчин Луцького району Волинської області, вул. Незалежності, 55 повернути власнику ОСОБА_4 за його вимогою.

Вирок може бути оскаржений, з урахуванням частини 2 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області,

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після оголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Головуючий суддя ОСОБА_1