ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

м. Київ

справа № 607/16655/20

провадження № 51-466 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Плотича Тернопільського району

Тернопільської області, який проживає

за адресою:

АДРЕСА_1 ,

виправданого у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області вироком від 20 березня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, визнав ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, і виправдав його у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього злочину.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 у 2015 році обіймав посаду головного державного інспектора сектору провадження у справах про порушення митних правил відділу аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Тернопільської митниці Державної фіскальної служби (далі - Тернопільської митниці ДФС).

ОСОБА_6 при здійсненні провадження в адміністративних справах стосовно ОСОБА_7 про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України (№ 0093/40300/15, №0094/40300/15) неналежно виконував свої службові обов`язки, визначені пунктами 2.1, 2.1.1, 2.1.3 посадової інструкції, через несумлінне ставлення до них, а саме:

- своєчасно не вжив заходів до здійснення перекладу матеріалів цих справ на державну мову;

- після належного оформлення на виконання постанов судді повторно скерував матеріали до суду після спливу строку накладення адміністративного стягнення.

Внаслідок цього ОСОБА_7 було визнано винним за ч. 1 ст. 483 МК України, однак провадження у справах було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

У результаті неналежного виконання ОСОБА_6 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них Державний бюджет України недоотримав 1 817 076,28 грн, що спричинило державі тяжких наслідків на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор, не погодившись із ухвалою апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав касаційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись із вироком суду першої інстанції щодо наявності підстав для виправдування ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 367 КК:

- не врахував докази, надані стороною обвинувачення, в тому числі постанови про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності;

- не зважив на твердження прокурора про упущену вигоду як тяжкі наслідки;

- не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги прокурора та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

На касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 подав письмові заперечення, в яких, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу;переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Прокурор у поданій касаційній скарзі зазначає про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно підтримав висновки суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 367 КК, постановив ухвалу з істотним порушенням вимог КПК.

Проте колегія суддів із цими доводами не погоджується з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст. 284 цього Кодексу.

Статтею 17 КПК визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд першої інстанції дослідив надані стороною обвинувачення документальні докази, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновок судової економічної експертизи № 881/20-22 від 14 липня 2020 року та пояснення експерта ОСОБА_13 .

Також суд проаналізував наявність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 КК кримінальна відповідальність настає за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Об`єктивна сторона службової недбалості характеризується:

1) діянням, яке: а) може бути вчинене шляхом як дії (неналежного виконання), так і бездіяльності (невиконання); б) полягає у несумлінному ставленні до виконання своїх службових обов`язків; в) суперечить інтересам служби;

2) наслідками у вигляді істотної шкоди (ч. 1) або тяжких наслідків (ч. 2);

3) причинним зв`язком між зазначеним діянням та його наслідками.

Для наявності об`єктивної сторони службової недбалості необхідно встановити:

- нормативний акт, яким визначаються компетенція службової особи і коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом;

- які саме обов`язки, в якому обсязі та порядку вона повинна була виконувати у відповідних умовах;

- чи мала вона реальну можливість належним чином виконати ці обов`язки в умовах, що склалися;

- у чому саме виявилися допущені особою порушення службових обов`язків і які наслідки вони спричинили;

- чи перебували службові порушення у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків - ознака, яка характеризує як об`єктивну, так і суб`єктивну сторони цього кримінального провадження і свідчить про те, що службова особа не тільки повинна була, а й мала реальну можливість виконати покладені на неї службові обов`язки належним чином.

Суб`єктивна сторона службової недбалості найчастіше виявляється в необережній формі вини як щодо діяння, так і щодо наслідків.

У цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції, врахувавши вказані положення кримінального закону, дійшов висновку про те, що сторона обвинувачення не довела наявності в діях ОСОБА_6 усіх елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК.

Прокурор, не погоджуючись із такими висновками суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати виправдувальний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги прокурор мотивував, зокрема, тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, не врахував того, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази підтверджують обізнаність ОСОБА_6 ще 13 жовтня 2015 року про повернення матеріалів про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_7 із суду та необхідність вжиття ним заходів щодо перекладу та повторного скерування адміністративних справ до суду, безпідставно відхилив твердження сторони обвинувачення про наявність тяжких наслідків - збитків, нанесених державі, в сумі 1 817 075,25 грн, що доводиться висновком експерта.

Тернопільський апеляційний суд, розглянувши апеляційну скаргу прокурора, ухвалою від 06 листопада 2024 року залишив вирок стосовно ОСОБА_6 без змін.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що:

- ОСОБА_6 було пред`явлено неконкретне обвинувачення;

- не встановлено час фізичної передачі ОСОБА_6 матеріалів справ про порушення ОСОБА_7 митних правил після повернення їх судом на дооформлення (постанови від 25 вересня 2015 року), відтак не доведено бездіяльності ОСОБА_6 у питанні вчинення дій, пов`язаних із перекладом окремих матеріалів зазначених справ.

Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано зауважив, що:

- за показаннями свідків кошти на фінансування послуг перекладача на рахунку митниці не було;

- висновок судової економічної експертизи вказує лише на розмір збитків та не свідчить про обов`язковість стягнення судом саме цієї суми з ОСОБА_7 у випадку направлення адміністративних матеріалів у межах строків накладення адміністративного стягнення;

- сторона обвинувачення не довела прямого причинного зв`язку між діянням (бездіяльністю) ОСОБА_6 та тяжкими наслідками у вигляді ненадходження до Державного бюджету грошових коштів (упущеної вигоди).

На думку колегії суддів, такі висновки суд апеляційної інстанції належним чином обґрунтував та мотивував.

Враховуючи викладене, Суд уважає, що суд апеляційної інстанції дійшов логічного висновку про те, що під час судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки кожного доказу, наданого стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК не знайшло свого підтвердження через недоведення наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину.

Перегляд апеляційної скарги прокурора, доводи якої за змістом є аналогічними доводам його касаційної скарги, здійснювався в суді апеляційної інстанції з дотриманням положень статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 цього Кодексу.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3