Номер провадження: 11-кп/813/1631/25
Справа № 946/8182/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, матеріали кримінального провадження №0001092 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Калинівка, Жовтневого району, Миколаївської області, громадянина України, одруженого, маючого неповнолітню дитину, працюючого комірником ПП Бєрова, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та йому призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід вироком суду обвинуваченому не обирався.

Зараховано обвинуваченому в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 01 жовтня по 09 жовтня 2024 року.

Вироком суду вирішено питання стосовно процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він не маючи постійного джерела доходів, ніде не працюючи, з метою покращення свого матеріального становища, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на порушення правового режиму обігу психотропних речовин, встановленого ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22 грудня 2006 року, згідно з якою обіг наркотичних засобів та психотропних речовин, включених до таблиць 1-2, списків № 1-2 переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, на території України заборонено та на незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановленому місці та у невстановлені дату та час, незаконно придбав, шляхом знахідки психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, яку зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Далі, у невстановлені час та місці, ОСОБА_8 шляхом фасування виготовив шістнадцять полімерних пакетів з психотропною речовиною обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 4,76г, що відповідно до таблиці №2 затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» відноситься до великих розмірів, які почав незаконно зберігати з метою подальшого збуту через схованки («закладки») на території міста Ізмаїл Одеської області.

10 серпня 2024 року, о 18 год 49 хв, в місті Ізмаїл Одеської області, біля залізничних колій, які розташовані за географічними координатами 45,34303°С, 28,81718°В, ОСОБА_8 затримано працівниками поліції.

Під час особистого обшуку в ОСОБА_8 вилучено вісім полімерних пакетів з речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 2,403г, які ОСОБА_8 придбав та зберігав при собі з метою збуту.

Крім того, 10 серпня 2024 року, о 14 год 45 хв, ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події, вказав на ділянку за адресою: Одеська область місто Ізмаїл, вулиця Сікорського, 54, при огляді виявлено та вилучено 1 zip-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 0,363г.

Також, 10 серпня 2024 року, о 16 год 07 хв, ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події вказав на ділянку місцевості біля будинку № 54, розташовану за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Сікорського, 54, при огляді якої виявлено та вилучено 1 zip-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 0, 330г.

Крім того, 10 серпня 2024 року, о 16 год 25 хв, ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події вказав на ділянку місцевості біля будинку № 69, розташовану за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Сікорського, 69, при огляді якої виявлено та вилучено 1 zip-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 0,295г.

Також, 10 серпня 2024 року, о 16 год 45 хв, ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події вказав на ділянку місцевості біля будинку № 6, розташовану за адресою: Одеська область місто Ізмаїл, вулиця Новокілійська, 6, при огляді якої виявлено та вилучено 1 zip-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 0,299г.

Крім того, 10 серпня 2024 року, о 17 год 10 хв, ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події вказав на ділянку місцевості біля будинку № 99, розташовану за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вул. Музиченка, 99, при оляді якої виявлено та вилучено 1 zip-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 0,323г.

Також, 10 серпня 2024 року, о 17 год 40 хв, ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події вказав на ділянку місцевості біля будинку № 1, розташовану за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Верхньоторгова, 1, при огляді якої виявлено та вилучено 1 zip-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 0,219г.

Після чого, 10 серпня 2024 року, о 18 год 00 хв, ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події вказав на ділянку місцевості біля будинку № 34, розташовану за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Музиченка, 34, при огляді якої виявлено та вилучено 1 zip-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 0,265г.

Також, 10 серпня 2024 року, о 18 год 45 хв, ОСОБА_8 в ході проведення огляду місця події вказав на ділянку місцевості в місті Ізмаїлі Одеської області, біля залізничних колій, яка розташована за географічними координатами 45,34303°С, 28,81718°В, при огляді якої виявлено та вилучено 1 zip-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 0,263г.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор просить змінити вирок в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, а саме відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 10 серпня 2024 року (момент затримання) по 12 серпня 2024 року, а також з 01 жовтня 2024 року 09 жовтня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В іншій частині просить вирок залишити без змін.

Прокурор посилається на те, що судом не враховано те, що ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.208 КПК України та перебував під вартою у період з 10 серпня 2024 по 12 серпня 2024 року.

Таким чином, період часу з дня затримання ОСОБА_8 (10.08.2024) по день його звільнення з-під варти (12.08.2024), вважається строком попереднього ув`язнення та відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню в строк відбування покарання, з розрахунку день за день, що судом першої інстанції проігноровано.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просить змінити вирок стосовно ОСОБА_8 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.1 ч.1 ст.413 КПК України) та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст.412 КПК України).

Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвали новий, яким призначити ОСОБА_8 більше м`яке покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Захисник зазначає, що його підзахисний активно сприяв розкриттю злочину, визнав свою вину та щиро розкаявся, він одружений, має на утриманні малолітню доньку, позитивно характеризується за місцем роботи. Вказані обставини, на думку захисника, свідчать про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги

Згідно з положеннями ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави в ід кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.3 ст.349 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_8 злочину, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах поданих апеляційних скарг.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно незаконності вироку в частині призначеного покарання, зокрема щодо можливості застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 03 лютого 2021 року (справа №629/2739/18) зауважила про те, що ч.1 ст.69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.307 КК України, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочину, особу винного, не встановив обставин, які обтяжують покарання, я в якості обставин, що пом`якшують покарання врахував щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність попередніх судимостей, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим, з огляду на таке.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що сторона захисту порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п.3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В апеляційній скарзі захисник просить призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання ніж передбачене законом, із застосуванням ст.69 КК України, посилаючись на те, що обвинувачений визнав свою вину та щиро розкаявся, він одружений, утримує малолітню доньку, позитивно характеризується за місцем роботи.

Апеляційний суд вважає, що такі пом`якшуючи покарання обставини, як визнання своєї вини та щире каяття за своєю суттю та соціальною вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Той факт, що обвинувачений одружений, утримує малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи є даними, які характеризують його особу, і не можуть бути віднесені до обставини, передбачених ст.66 КК України.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_8 реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 роки відповідає тяжкості вчиненого злочину та відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Слід зауважити, що за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, місцевий суд призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, яке передбачене вказаною нормою кримінального закону.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст.69 КК України можливе за наявності визначених у вказаній нормі кримінального закону умов, а саме кількох обставин, що пом`якшують покарання, та у разі, якщо вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Оцінивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання із застосуванням ст.69 КК України, з огляду на таке.

Колегія суддів звертає окрему увагу на суспільну небезпеку злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, яка визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений нормою кримінального закону, ґрунтується на положеннях ст.ст. 50, 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Разом з тим, колегія суддів визнає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності підстав для зміни вироку в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання.

Так, відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» № 3352-XII від 30.06.1993 року - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

При цьому, у строк попереднього ув`язнення за нормами КПК України включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

д) перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

З резолютивної частини оскарженого вироку убачається, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Разом з тим, суд зарахував ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його утримання під вартою під час досудового розслідування з 01 жовтня 2024 року 09 жовтня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Водночас судом не були враховані відомості щодо затримання ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК в період з 10 серпня 2024 року по 12 серпня 2024 року час його перебування під вартою до розгляду слідчим суддею клопотання про застосування до нього запобіжного заходу.

Таким чином, слід констатувати, що місцевий суд не дотримався приписів ч.5 ст.72 КК України та безпідставно не зарахував вказаний період попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у строк відбування покарання.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Положеннями п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні з підстав викладених у мотивувальній частині даної ухвали.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 березня 2025 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 10 серпня 2024 року по 12 серпня 2024 року та з 01 жовтня 2024 року по 09 жовтня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4