Справа № 442/1203/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/470/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_9 зі змінами та доповненнями поданими заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано покарання призначене вироком Залізничного районного суду м.Львова від 19.02.2024 року у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі та покарання призначене вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2024 у виді 200 годин громадських робіт, та шляхом поглинення покарання визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою - залишено до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу затримання, тобто, з 14.12.2024.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку суду, судом визнано доведеним, що у ніч з 13.12.2024 на 14.12.2024 у період з 00 год. 15 хв. по 01 год. 30 хв., точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті ревнощів та раптово виниклих особистих неприязних відносин, вступив у словесну суперечку з ОСОБА_11 , у ході якої в нього виник прямий умисел на умисне протиправне заподіяння смерті останньому.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_6 в цей же час, переслідуючи мотив, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків у вигляді смерті людини, перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_3 , умисно наніс ОСОБА_11 один удар кулаком руки в ділянку обличчя, від якого останній впав на підлогу в кімнаті квартири, а ОСОБА_6 , продовжуючи перебувати в даній кімнаті, почав наносити удари ногами по обличчю та голові ОСОБА_11 , після чого взяв в свої руки сапу із дерев`яним руків`ям, металевою робочою частиною якої наніс лежачому потерпілому декілька ударів, зокрема в ділянку голови, щелепи, в область лівого ока, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, переломів ребер з обох сторін з забоєм серця та легень, яка ускладнилась травматичним шоком та призвели до смерті ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_6 здійснив умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

На вирок суду апеляційну скаргу подано прокурором Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_9 та в подальшому заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 до такої подано зміни та доповнення, де останній просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, та покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2024, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

В обґрунтування апеляційних вимог сторона обвинувачення зазначає, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважаю, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Звертає увагу, що судом першої інстанції на підставі ст. 71 КК України безпідставно приєднано покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 19.02.2024 року, не враховано, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 30.12.2024 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України уже приєднано покарання за вирок Залізничного районного суду м. Львова від 19.02.2024, а тому його повторне приєднання на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 08.04.2025 не допускається, оскільки це призведе до порушення передбаченої ст. 19 КПК України заборони двічі піддавати обвинуваченого покаранню за кримінальне правопорушення, за яким він був засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили.

Окрім цього, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 вчинив у ніч з 13.12.2024 на 14.12.2024, тобто до постановлення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2024, що є підставою для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України. Наведене не враховано судом першої інстанції при постановленні вироку 08.04.2025 та призначенні покарання, внаслідок чого безпідставно застосував положення ст. 71 КК України. Також, при призначенні остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України суд безпідставно застосував одночасно два взаємовиключні принципи: приєднання покарань та поглинення покарань. Суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 71 КК України, якою передбачено, що до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, при цьому статочне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 слід було призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у порядку, визначеному ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України, з урахуванням покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 30.12.2024. Натомість суд безпідставно застосував положення ст. 71 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме до застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 71 КК України та незастосування закону, який підлягає застосуванню - ч. 4 ст. 70 КК України.

Підкреслює, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, зокрема вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19.02.2024 за тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 30.12.2024 за вчинення 19.11.2024 кримінального правопорушення проти здоров`я особи, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Після вчинення кримінальних правопорушень за вказаними вироками у ніч з 13.12.2024 на 14.12.2024 ОСОБА_6 вчинив новий особливо тяжкий злочин проти життя особи, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому вказаний злочин ОСОБА_6 вчинив після звільнення його 02.07.2024 з-під варти у зв`язку із внесенням застави у кримінальній справі, у якій 19.02.2024 Залізничним районним судом м. Львова постановлено вирок та засуджено ОСОБА_6 до 7 років 1 місяця, в період апеляційного перегляду вказаного вироку. Обставиною, що обтяжує покарання, суд обґрунтовано визнано рецидив злочинів.

Вважає, що наведені обставини, які виключно негативно характеризують особу обвинуваченого, те, що особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, вчинений ним з прямим умислом на вбивство людини, на грунті ревнощів та особистих неприязних відносин із потерпілим, є достатніми підставами для застосування принципу часткового складання покарань при визначенні ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. При цьому, застосування при призначенні остаточного покарання принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, з огляду на вищевикладене, не відповідатиме меті покарання, принципам справедливості, співмірності та адекватності покарання характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_9 зі змінами та доповненнями поданими заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_9 зі змінами та доповненнями поданими заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу з доповненнями слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 115 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності та в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями не оспорюються.

Як встановлено колегією суддів, судом визнано доведеним, що у ніч з 13.12.2024 на 14.12.2024 у період з 00 год. 15 хв. по 01 год. 30 хв., точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті ревнощів та раптово виниклих особистих неприязних відносин, вступив у словесну суперечку з ОСОБА_11 , у ході якої в нього виник прямий умисел на умисне протиправне заподіяння смерті останньому.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_6 в цей же час, переслідуючи мотив, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків у вигляді смерті людини, перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_3 , умисно наніс ОСОБА_11 один удар кулаком руки в ділянку обличчя, від якого останній впав на підлогу в кімнаті квартири, а ОСОБА_6 , продовжуючи перебувати в даній кімнаті, почав наносити удари ногами по обличчю та голові ОСОБА_11 , після чого взяв в свої руки сапу із дерев`яним руків`ям, металевою робочою частиною якої наніс лежачому потерпілому декілька ударів, зокрема в ділянку голови, щелепи, в область лівого ока, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, переломів ребер з обох сторін з забоєм серця та легень, яка ускладнилась травматичним шоком та призвели до смерті ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_6 здійснив умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

За змістом статей 408, 420 КПК України погіршення становища обвинуваченого можливе лише при ухваленні судом апеляційної інстанції свого вироку, а при постановленні ухвали не допускається.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

При цьому за приписами 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З апеляційної скарги зі змінами та доповненнями вбачається, що сторона обвинувачення, зокрема, не погоджується з рішенням місцевого суду стосовно неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Водночас підлягають перевірці доводи сторони обвинувачення щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень статті 71 Кримінального кодексу України, незастосування частини четвертої статті 70 цього Кодексу, а також щодо надмірної м`якості призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткову) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановления попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Відтак, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановления попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів).

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання, вищезазначених вимог не дотримався.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що судом першої інстанції на підставі ст. 71 КК України приєднано покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 19.02.2024 року, при цьому, не враховано, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 30.12.2024 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України уже приєднано покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 19.02.2024, а тому його повторне приєднання на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 08.04.2025 не допускається, оскільки це призведе до порушення передбаченої ст. 19 КПК України заборони двічі піддавати обвинуваченого покаранню за кримінальне правопорушення, за яким він був засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили.

Водночас, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 вчинив у ніч з 13.12.2024 на 14.12.2024, тобто до постановлення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2024, що є підставою для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Відтак, заслуговують на увагу доводи апелянта, про те, що наведене не враховано судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, внаслідок чого безпідставно застосовано положення ст. 71 КК України.

При цьому, при призначенні остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України суд безпідставно застосував одночасно два взаємовиключні принципи: приєднання покарань та поглинення покарань.

Тим самим, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 71 КК України, якою передбачено, що до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, при цьому статочне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відтак, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 слід призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у порядку, визначеному ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України, з урахуванням покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 30.12.2024.

При призначенні покарання обвинуваченому, колегія суддів, виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст.65 КК України, при цьому враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та не відбув покарання за попередніми вироками, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, а повторно вчинив новий умисний злочин проти життя та здоров`я особи. Обставини, які пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини та щире каяття. Обставину, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів. На переконання колегії суддів, для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому, буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, та покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2024, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_9 зі змінами та доповненнями поданими заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України та постановлення в цій частині нового вироку. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 615, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів ,-

ухвалила :

апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_9 зі змінами та доповненнями поданими заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України скасувати в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, та покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2024, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

На вирок суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4