Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/20627/21

Провадження № 11-кп/4815/443/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

Прокурора ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6

Захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ Рівненський слідчий ізолятор та власними технічними засобами адвоката апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, строком на 60 днів до 26 травня 2025 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , покликаючись на практику ЄСПЛ, зазначає, що стороною обвинувачення, на її думку, не надано належних доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а слідчим суддею не обґрунтовано неможливість застосування щодо ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання і родину, є колишнім військовослужбовцем та учасником АТО, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Доводить, що ОСОБА_6 не буде переховуватися від суду з метою уникнення покарання чи будь-яким чином вплинути на хід судового розгляду, а, відтак, просить скасувати оскаржувану ухвалу та обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, поновивши строк на апеляційне оскарження, пропущений з поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який вважає ухвалу законною та обґрунтованою і просить залишити її без змін, перевіривши матеріали клопотання й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а щодо вимог апеляційної скарги приходить до наступного.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують, і можуть свідчити на користь збільшення або зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження є можливим.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Рівненським міським судом Рівненської області здійснюється розгляд кримінального провадження № 0000684 від 16.04.2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлено, що у 2021 році ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід - тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався. Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під вартою понад чотири роки.

Вимогами ст.ст. 176, 178, 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обґрунтовуючи рішення про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції в даній ухвалі зазначив, що розгляд кримінального провадження не закінчено, а ризики, визначені ст. 177 КПК України, не зменшилися, що унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Між тим, переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, який впродовж декількох років утримується під вартою, та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не наведено.

При цьому, слід звернути увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які, згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

У контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Наявність підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведено, та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

За змістом рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розгляд конкретних фактів, або альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів, та постійне посилання на тяжкість обвинувачення, без наведення переконливих підстав для обґрунтування тривалості тримання особи під вартою, може вважатися порушенням Конвенції.

Колегія суддів вважає, що подане прокурором клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю злочину та наявністю ризиків, які вже були враховані, як при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, так і при продовженні такого заходу.

У клопотанні прокурора щодо застосування побіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 вказано про тяжкість інкримінованого обвинувачення та ризики можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність та чинити перешкоди кримінальному провадженню, і зазначене обґрунтування не змінилося з плином часу.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у справах проти України у зв`язку з тим, що навіть тоді, коли йшлося про тривалі строки тримання під вартою, національні суди посилалися на однакові підстави, якщо вони були, упродовж усього періоду тримання заявника під вартою (рішення у справі «Харченко проти України»).

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня ("Панченко проти Росії").

Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Вважаючи за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції погодився з доводами, викладеними в клопотанні прокурора, посилаючись на раніше встановлені під час обрання та продовження йому запобіжного заходу ризики, і не навів жодних нових обставин, які б переконливо виправдовували подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки їх актуальність на момент продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не підтверджена.

Суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми підставами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Висновок суду про неможливість застосування відносно ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не аргументований, носить формальний характер, оскільки суд обмежився лише посиланням на те, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню визначених ризиків.

Апеляційний суд зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки на цей період, оскільки до обвинуваченого даний запобіжний захід був застосований ще у 2021 році, тобто, він перебуває під вартою понад чотири роки. Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не співмірним меті заходу, і під час вирішення питання продовження строків тримання під вартою не було забезпечено виконання засад судочинства і змагального процесу, відповідно до процедур Глави 18 КПК України, внаслідок чого судове рішення не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Значна тривалість судового розгляду, за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого, шляхом обмеження права на свободу, що стосовно ОСОБА_6 носить довготривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення, і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

Стороною обвинувачення в ході апеляційного розгляду не було надано нових доказів на підтвердження доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Враховуючи вказані обставини, а також той факт, що в ухвалах суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою протягом тривалого часу містяться посилання на ті ж самі обставини, які слугували підставами для обрання запобіжного заходу ще у 2021 році, без належного доведення підстав продовження виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків за плином часу, колегія суддів приходить до висновку, що таку тривалість тримання обвинуваченого під вартою не можна вважати виправданою.

З урахуванням наведеного ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою на підставі нового процесуального рішення, яке є чинним.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити апелянту строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 днів до 26 травня 2025 року включно, скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо запобіжного заходу.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2