Справа №583/768/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/394/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

законного представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в якій він просить вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2024 року відносно його підзахисного скасувати, визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України та виправдати, у зв`язку з не доведенням вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду.

На підставі ст. 101, п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 серпня 2023 року.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 717 грн. 00 коп. за проведення судової експертизи.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилається на те, що оскаржуваний вирок ухвалено з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, без з`ясування всіх обставин справи, без надання належної оцінки даним, які характеризують неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_11 . При цьому, суд проігнорував покази обвинуваченого щодо відсутності у нього наміру викрадення мобільного телефону потерпілого та не перевірив обставини того, що як вказував ОСОБА_7 , мобільний телефон він побачив в кущах, коли вже зібрався додому, телефон був вимкнутим і на той час, коли останній його знайшов, не знав та не міг передбачити, що він потерпілого ОСОБА_10 .

Крім того, апелянт наголошує, що матеріали даного кримінального провадження не містять роздруківки телефонних дзвінків з телефону потерпілого ОСОБА_10 з прив`язкою до базових станцій, що підтвердило б факт того, що у ОСОБА_7 не було часу викрасти телефон та виключити його, так як він весь час знаходився поруч свідка ОСОБА_12 , який заводив мопед та в подальшому повіз обвинуваченого з озера до міста. При цьому, суд залишив поза увагою покази свідка ОСОБА_12 та потерпілого в їх сукупності. У свою чергу ОСОБА_10 стверджував, що він зателефонував ОСОБА_13 , який відвозив обвинуваченого ОСОБА_14 , тобто, в той момент, коли потерпілий телефонував свідку, останній був разом із обвинуваченим. Зі слів ОСОБА_10 після дзвінка ОСОБА_12 , він відразу почав телефонувати на власний телефон, тобто, потерпілий, як виявив зникнення власного мобільного телефону, спочатку зателефонував ОСОБА_12 , а потім вже телефонував на власний телефон. В той же час, якби телефон потерпілого не був вимкнутим ним самим, то виявивши його зникнення, останній набирав би свій власний номер, щоб знайти телефон. Захисник вказує, що ним було звернуто увагу суду на те, що в момент перебування ОСОБА_12 з обвинуваченим ОСОБА_7 , свідок не чув телефонного дзвінка на телефон потерпілого ОСОБА_10 , який в той момент знаходився в обвинуваченого ОСОБА_7 , але з врахуванням показів потерпілого в суді першої інстанції, дзвінок на його мобільний телефон надходив та був скинутий.

Таким чином, апелянт вважає, що ОСОБА_10 сам виключив власний мобільний телефон та підкинув його в кущі, там де стояли велосипеди свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які першими від`їхали з озера, у такий спосіб потерпілий мав намір спровокувати на крадіжку його телефону свідка ОСОБА_16 , з яким у нього був конфлікт. Такого висновку можливо дійти з огляду на те, що потерпілий ОСОБА_10 відразу після зникнення телефону, того ж вечора, призначив зустріч зі свідком ОСОБА_16 та в присутності свідка ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_7 здійснив його обшук з супроводом нецензурної лайки та погрозами. Однак, ні ОСОБА_16 , ні ОСОБА_15 не помітили телефону потерпілого та поїхали додому на велосипедах, а ОСОБА_12 та ОСОБА_7 на мопеді їх наздогнали. Тобто, всі хлопці збиралися додому разом та були в полі зору один одного, і дані обставини ще раз підтверджують, що в ОСОБА_7 не було часу для того, щоб підійти до столу, взяти непомітно телефон, виключити його та підійти до місця збору хлопців, що у свою чергу підтверджує покази обвинуваченого, що він в останній момент, як мав від`їжджати з ОСОБА_12 , побачив в кущах мобільний телефон, відразу вкинув його до кишені та був впевнений, що цей телефон хтось загубив, а він його знайшов, а тому, у суду першої інстанції були відсутні законні підстави стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_7 мав намір та здійснив таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому, як зазначає апелянт, судом не надано належної оцінки показам законного представника обвинуваченого, яка повідомила, що після повернення потерпілому телефону її активно турбував поліцейський ОСОБА_17 та вимагав зустрічі у місті, поза відділом поліції, що нею було подано заяву до Охтирського відділу поліції про вчинення кримінального правопорушення малолітнім ОСОБА_10 за сприянням його законного представника - ОСОБА_11 , а саме здійснення на адресу її сина ОСОБА_7 погроз поліцією та тюрьмою, вимагання грошових коштів та побиття останнього. Також, апелянт зауважує, що оскільки зникнення мобільного телефону у неповнолітнього ОСОБА_10 було виявлено 04 липня 2023 року, а ОСОБА_11 подала заяву про скоєння кримінального правопорушення 07 серпня 2023 року, тобто через значний проміжок часу після повернення мобільного потерпілому, та з врахуванням того, що в той самий період часу поліцейський ОСОБА_17 наполегливо вимагав у матері обвинуваченого «вирішити» питання поза відділом поліції, у сторони захисту є підстави стверджувати про провокацію злочину з метою отримання грошової винагороди за вирішення питання.

Також, як вказує апелянт, поза увагою суду першої інстанції залишилися покази всіх свідків, які дуже обережно та невпевнено повідомляли, що бояться потерпілого ОСОБА_10 . Так свідок ОСОБА_16 повідомив, що між ним та ОСОБА_10 був конфлікт раніше та що останній стріляв пневматичним пістолетом по ногам свідка. Тобто, свідок ОСОБА_16 , у такий спосіб повідомив суд першої інстанції про те, що боїться ОСОБА_18 . При цьому, свідок ОСОБА_19 повідомив, що коли обвинувачений ОСОБА_7 знайшов телефон, він прийшов до нього з цим телефоном і вони не знали, кому він належить, а коли зрозуміли, що останній знайшов телефон саме ОСОБА_10 , у них обох виникли побоювання, що він поб`є ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні повідомив, що обвинувачений ОСОБА_7 показував свідку ОСОБА_16 , на його прохання, телефон ОСОБА_21 в той день, коли обвинувачений ОСОБА_7 повернув телефон ОСОБА_22 . При передачі телефону був присутнім свідок ОСОБА_19 , а свідок ОСОБА_23 повідомив, що потерпілий ОСОБА_10 бив обвинуваченого ОСОБА_7 по голові.

Таким чином, як стверджує апелянт, суд першої інстанції не зробив висновок на підставі показань усіх свідків у їх сукупності, а саме, з приводу того, що з моменту, як обвинувачений ОСОБА_7 та інші зрозуміли, що останній знайшов мобільний телефон потерпілого ОСОБА_10 , всі боялися фізичної розправи з його сторони. При цьому захисник стверджує, що коли обвинувачений ОСОБА_7 знайшов мобільний телефон, не знав, що належить він потерпілому, оскільки, при обізнаності, кому цей телефон належить, ніколи б не підняв його, так як знає останнього неврівноважену особу, яка застосовує фізичне насилля до всіх.

На думку апелянта, ОСОБА_10 сам виключив телефон та викинув до кущів, оскільки мав намір отримати грошові кошти за нібито викрадення його телефону. Всі свідки, які були на озері 04 липня 2023 року стверджували, що телефон потерпілого ОСОБА_10 знаходився на столі та грала музика, але жоден із свідків не вказав, коли саме музика перестала лунати з телефону.

Крім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не надав належної оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що в цей день малолітній потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи на озері, вживав алкогольні напої разом із своїми друзями. В оскаржуваному вироку знайшло своє відображення те, що представник служби у справах дітей зазначила, що обвинувачений та потерпілий до цього випадку в поле зору не потрапляли, тому ніякою інформацією служба не володіє, однак, ця інформація щодо ОСОБА_10 не відповідає дійсності, оскільки 24 серпня 2019 року працівниками Охтирського відділу поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ГР №120934, відносно законного представника потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 і ці матеріали були передані до Охтирського міськрайонного суду Сумської області, яким було встановлено, що остання не належно виконує свої обов`язки відносно малолітньої дитини, а саме, залишила його без нагляду в міському парку м. Охтирка, що призвело до перебування сина в громадському місці в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, суд взяв до уваги, що ОСОБА_11 визнала свою вину, щиро розкаялася та те, що вона не працює, має на утриманні малолітнього сина. Крім того, 04 жовтня 2019 року працівниками Охтирського відділу поліції було складено протокол відносно ОСОБА_11 , повторно, оскільки остання не приділяла належної уваги вихованню свого неповнолітнього сина, що призвело до порушення ним правил поведінки у ЗОШ №9, пропуску без поважних причин занять. Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2019 року на ОСОБА_11 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Таким чином, як вказує апелянт, працівник служби у справах дітей навмисно укрила від суду інформацію, а саме, дані, що негативно характеризують як самого потерпілого ОСОБА_10 , так і його матір - ОСОБА_11 .

Також, сторона захисту звертає увагу, що 08 серпня 2023 року слідча ОСОБА_24 склала протокол огляду місця події з 08 год. 15 хв. до 08 год.39 хв., і під час даної слідчої дії за участю потерпілого ОСОБА_10 та представника - ОСОБА_11 було передано слідчому ОСОБА_24 телефон, належний потерпілому, який нібито було викрадено у останнього 04 липня 2023 року. Однак, фактично, ніякої події не відбулося біля райвідділу поліції 08 серпня 2023 року та не було ніякого огляду місця події, фактично був огляд речей, а тому, дана процесуальна дія не може бути визнана законною та допустимою, а інформація отримана під час проведення даної слідчої дії є належною. Крім того, 08 серпня 2023 року слідча ОСОБА_24 здійснила допит ОСОБА_11 , яка повідомила, що телефон повернули з дефектом екрану, але не було надано жодних доказів, що взагалі там був на той час дефект, і встановити коли він виник не має можливості, так як даний телефон не залучався, як доказ по даному кримінальному провадженню, оскільки на нього не накладався судом арешт, і фактично з ним не можливо було проводити будь-які слідчі дії. При цьому, слідча ОСОБА_24 отриманий 08 серпня 2023 року від ОСОБА_10 мобільний телефон повернула його останньому під зберігальну розписку без права відчуження мобільного телефону. Дані дії слідчого вказують на ту обставину, що цей мобільний телефон не має жодного відношення до кримінального правопорушення і не мав значення для кримінального провадження, оскільки був повернутий власнику. Крім того, 08 серпня 2023 року слідча ОСОБА_24 прийняла постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу - мобільного телефону, і без ухвали слідчого судді визнала його речовим доказом та в цей же день прийняла постанову про призначення судової товарознавчої експертизи, на визначення якої поставила питання про визначення його ринкової вартості. Проте, на дослідження судовому експерту не було надано мобільний телефон ОСОБА_10 , так як він був відразу повернутий потерпілому, однак, 10 серпня 2023 року був готовий Висновок експерта №СЕ-19/119-23/10969-ТВ.

При цьому, як зазначає апелянт, він поставив під сумнів справність мобільного телефону, оскільки він не був наданий для огляду в суді першої інстанції на вимогу захисту та не був направлений для встановлення його ринкової вартості. У даному випадку, є підстави вважати, що ОСОБА_10 отримав цей телефон від ОСОБА_19 без будь яких пошкоджень та за час користування сам його пошкодив, і саме тому потерпілий та його мати звернулися з заявою про викрадення мобільного телефону більш ніж через місяць після зникнення та через півмісяця, як потерпілому було повернуто мобільний телефон.

Як вищезазначені обставини, так і вимогу сторони захисту щодо витребування інформації про мобільні дзвінки та смс повідомлення які надходили на мобільний телефон ОСОБА_10 з 04 липня 2023 року для встановлення точної дати повернення йому телефону ОСОБА_19 та для встановлення часу відключення мобільного телефону з цього часу, суд проігнорував, а тому, вважати оскаржуване рішення законним та обґрунтованим підстави відсутні.

Інші учасники даного кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

На апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, прокурором у кримінальному провадженні та законним представником потерпілого було подано заперечення, в яких останні посилались на надуманість та безпідставність апеляційних доводів, вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, просили за результатом апеляційного розгляду вказане судове рішення залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про воєнний стан в України, в тому числі і на території м. Охтирка, Сумської області, 04 липня 2023 року, близько 19 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на березі озера «Соснове», що знаходиться неподалік вулиці Індустріальної в м. Охтирка, Сумської області, помітив мобільний телефон XiaomiPocoX4 GT 8/128GB, який лежав на березі з ввімкненою музикою. Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 таємно викрав зазначений мобільний телефон, після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Ринкова вартість мобільного телефону XiaomiPocoX4 GT 8/128GB станом на 04 липня 2023 року становила 12223 грн. і внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 було завдано матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_10 , його законного представника ОСОБА_11 та прокурора, які вважали рішення суду законним та обґрунтованим, просили залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції, дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

З вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів погоджується в повному обсязі та, на спростування доводів апелянта, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини останнього у вчиненні саме вказаного кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що в судовому засіданні був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 який свою винуватість не визнав, з посиланням на те, що ніякого злочину не вчиняв.

З приводу вказаних подій зазначав про те, що відпочивав на озері. Приїхав ОСОБА_25 з хлопцями, вони розпивали спиртне. Він ( ОСОБА_7 ) попросив ОСОБА_26 відвезти його у місто. Перед тим як їхати, він ( ОСОБА_7 ) побачив у кущах телефон та забрав його, а чий це був телефон, не знав. ОСОБА_27 відвіз його у місто, і деякий час він був у ОСОБА_28 вдома. Подзвонив ОСОБА_29 , попросив зустрітися біля 6 школи. Вони прийшли, приїхав ОСОБА_25 та нецензурною лайкою погрожував, зазначав, що поб`є того, хто вкрав його телефон. Тоді він зрозумів, що то телефон ОСОБА_30 , однак не повернув його, бо злякався. Марк перевірив тільки речі ОСОБА_28 , телефона не знайшов. Пройшло 3-4 дні і він ( ОСОБА_7 ) думав, як повернути телефон. Віддав телефон двоюрідному брату ОСОБА_19 , оскільки останній навчався разом з ОСОБА_31 . Потім до ОСОБА_19 прийшов ОСОБА_25 з ОСОБА_32 і сказав, що ОСОБА_7 вкрав його телефон. Тоді ОСОБА_19 придумав історію про ОLХ і про продаж телефона, однак насправді його ніхто не продавав. Наступного дня ОСОБА_19 повернув телефон ОСОБА_33 , а куди ділася сімка він не знає.

Законний представник обвинуваченого - ОСОБА_9 суду пояснювала, що була обізнана про вказану ситуацію і повернення телефону відбувалося під її особистим контролем. Поліцейський ОСОБА_34 почав дуже активно турбувати її та вимагати зустрічі у місті, а не у відділку і це було ще до порушення справи, але після того, як телефон було повернуто. Крім того зазначала, що була переписка між її сином і потерпілим ОСОБА_35 , який, в образливій формі погрожував її сину поліцією та тюрмою та вимагав гроші. Вона звернулася до поліції та запитала у чому їх звинувачують. Поліцейські запитали чи повернуто телефон та зазначили, що ніяких звинувачень немає. Потім вони подали свою заяву про вимагання. Після цього було затишшя десь півроку, вони навіть не підозрювали про наявність справи. Вказувала, що її син ніякого злочину не вчиняв і розкаюватися їм ні в чому.

У свою чергу, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснював, що разом з ОСОБА_36 та ОСОБА_37 відпочивав на озері, пішов поплавати та попросив ОСОБА_38 подивитися за телефоном, який лежав на столі в альтанці. На телефоні грала музика. Коли він ( ОСОБА_10 ) повернувся, то музики вже не було, не було також ОСОБА_38 і його мопеда. Телефона на столі також не було. Телефон шукали, ніде не знайшли. Тоді він подзвонив ОСОБА_39 , який якраз відвозив ОСОБА_40 . ОСОБА_41 повернувся на озеро. Він ( ОСОБА_10 ) почав дзвонити всім, хто був на озері та запитувати про телефон. Також дзвонив на свій номер, були гудки, потім хтось скинув виклик і зв`язку вже не було. Він подзвонив ОСОБА_42 , запитав де він та попросив зустрітися, думав, що це останній викрав його телефон, оскільки перед цим у них був конфлікт. Потерпілий разом з ОСОБА_36 приїхали на місце зустрічі. Там були ОСОБА_43 , ОСОБА_44 і ОСОБА_45 . ОСОБА_43 відкрив свій портфель, сказав, що він не брав телефон. Невдачин і ОСОБА_45 свої речі не показували. На ОСОБА_14 потерпілий не думав, бо вони дружили. Не знайшовши телефон, вони розійшлися. Трохи пізніше до потерпілого підійшов ОСОБА_46 та повідомив, що телефон у ОСОБА_14 , також розповів, що ОСОБА_47 купив у ОСОБА_14 цей телефон за 2 тисячі гривень, а потім перепродав його на ОLХ десь у м. Полтаву за 5 тисяч гривень. Потерпілий пішов з ОСОБА_48 до ОСОБА_49 , там був також ОСОБА_45 . Потерпілий питав у ОСОБА_14 навіщо він вкрав телефон, на що останній «морозився». Тоді вийшов ОСОБА_50 та повідомив, що купив у ОСОБА_14 телефон за 2 тисячі гривень та перепродав. Сказав, що спробує повернути телефон. Через 2-3 дні телефон повернули. ОСОБА_50 віддав йому ( ОСОБА_10 ) телефон біля залізничного вокзалу, однак в телефоні не було сім карти та були скинуті налаштування. Цей телефон у квітні 2023 року йому подарували батьки на День народження. Він ( ОСОБА_10 ) одразу батькам про зникнення телефону не повідомляв, оскільки думав, що хлопці пошуткували. В той же день, як телефон повернули, він почав ним користуватися, писав повідомлення ОСОБА_51 , щоб він дав гроші на сім картку та на захисне скло. Про поліцію нічого не говорив. Зазначив, що вибачив обвинуваченого.

Законний представник потерпілого - ОСОБА_11 в суді зазначила, що до поліції вони зверталися, коли ще не знали, хто вкрав телефон. Коли телефон знайшовся, повідомили про це поліцію та вказували, що претензій ні до кого не мають. Вже після того, як поліцейські сказали про наявність заяви про звинувачення її сина у вимаганні, вони подали заяву до поліції про викрадення телефону саме ОСОБА_52 . На суворому покаранні не наполягала.

Також, у судовому засіданні судом першої інстанції було допитано і ряд свідків.

Так, у своїх поясненнях свідок ОСОБА_19 в суді пояснив, що про викрадення телефону нічого не знає. Придбати телефон ОСОБА_53 йому не пропонував. В ОLХ він зареєстрований, але оголошення не виставляв, ОСОБА_33 ( ОСОБА_54 ) телефон не повертав. Було побоювання, що ОСОБА_25 поб`є ОСОБА_14 за те, що телефон у них. ОСОБА_53 знайшов телефон та приніс свідку. На той момент вони не знали, чий це телефон. Пізніше через знайомих дізналися, що то телефон ОСОБА_21 та зазначив, що слід вірити його показанням, наданим в судовому засіданні, а показання, надані слідчому, не відповідають дійсності. Свідок вказував, що підписав протокол, а поліцейські потім подописували. Перший раз його допитували у відсутності батьків, а другий раз допитували у присутності матері, підпис він ставив один раз.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він разом з ОСОБА_55 та ОСОБА_56 відпочивав на озері «Соснове». Там також була інша компанія ОСОБА_25 ( ОСОБА_54 ) і ще 2-3 хлопці. Телефон ОСОБА_30 лежав на столі і на ньому грала музика. Свідок з ОСОБА_57 поїхали, а ОСОБА_53 залишився і сказав, що його підвезе ОСОБА_58 , який відпочивав разом з ОСОБА_31 , а що сталося далі, йому не відомо.

У своїх пояснення свідок ОСОБА_16 зазначав, що він разом з ОСОБА_59 та ОСОБА_55 були на озері. Коли він з ОСОБА_59 зібралися їхати додому, ОСОБА_53 залишився з ОСОБА_60 , ОСОБА_61 і їх компанією. Він з Невдачиним їхали на велосипедах, а ОСОБА_53 з ОСОБА_61 наздогнали їх на мопеді. ОСОБА_62 повернувся назад, а вони втрьох пішли до ОСОБА_63 , а потім у шосту школу до закинутої будівлі. Комусь з них подзвонив ОСОБА_25 і попросив підійти до магазину «Чайка». Марк просив показати речі, він шукав свій телефон. Свідок показав свої речі. Далі вони розмовляли та думали, хто міг взяти телефон. Потім ОСОБА_35 та ОСОБА_62 поїхали, а вони втрьох ще деякий час залишалися в шостій школі. Свідок бачив у ОСОБА_14 телефон, якого раніше в нього не бачив. Свідок припускав, що то може бути телефон ОСОБА_30 , але про це нікому не казав. Також свідок зазначив, що до всіх цих подій був випадок, коли ОСОБА_35 стріляв пневматичним пістолетом по ногам свідка, а також у ОСОБА_40 .

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснював, що зі слів ОСОБА_64 йому відомо про викладення телефона. ОСОБА_53 влітку 2023 року в обідню пору біля 6 школи показував йому яскравий сенсорний телефон. Свідок попросив показати йому телефон ОСОБА_30 і ОСОБА_65 показав. Зі слів ОСОБА_66 свідку відомо, що ОСОБА_53 показував йому той телефон, який пропав у ОСОБА_18 . Через деякий час свідок пішов до ОСОБА_67 , де також був ОСОБА_68 . ОСОБА_25 і ОСОБА_65 там про щось говорили і наступного дня ОСОБА_65 віддав телефон ОСОБА_33 . Свідок бачив, як в той день розмови ОСОБА_35 бив ОСОБА_14 по голові. Від ОСОБА_14 про те, що він вкрав телефон, свідок не чув.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 в суді пояснював, що приїхав разом з ОСОБА_60 та ОСОБА_69 на озеро. Телефон ОСОБА_30 лежав на столі, грала музика, більшість купалася. Коли ОСОБА_35 пішов купатися він просив свідка приглядати за телефоном. ОСОБА_53 попросив свідка підвезти його до міста, свідок погодився. Тоді свідок крикнув, що він збирається їхати, щоб приглядали за телефоном. Коли свідок завів мопед, то через звук мотора вже не чув чи грала музика. По дорозі до міста подзвонив ОСОБА_35 та повідомив, що в нього зник телефон, тому свідок повернувся на озеро. Він з ОСОБА_31 об`їздили всіх, хто був на озері та запитували чи не брали вони телефон. Під`їжджали також і до ОСОБА_14 , він був разом з ОСОБА_57 та ОСОБА_70 . Вони сказали, що телефон не брали. Через деякий час свідок дізнався, що телефон у ОСОБА_40 . Через деякий час свідок зустрів у місті ОСОБА_21 , який сказав, що телефон знайшовся.

Крім вказаних пояснень обвинуваченого, потерпілого, їх законних представників та свідків, судом було досліджено і зібрані у справі письмові докази, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07 серпня 2023 року, поданої ОСОБА_11 яка вказувала, що 04 липня 2023 року близько 19 години ОСОБА_7 вчинив крадіжку мобільного телефону її сина ОСОБА_10 ;

- протокол огляду місця події від 08 серпня 2023 року з фототаблицею, з якого вбачається, що поблизу ТЦ «Славна» в м.Охтирка, вул. Незалежності, 31, ОСОБА_10 в присутності законного представника та понятих видав працівникам поліції мобільний телефон марки Xiomi Poco X 4 Gt8/ 128 GB блакитного кольору в силіконовому чохлі (прозорому) ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: 2 НОМЕР_2 та з сім карткою НОМЕР_3 . Телефон з пошкодженою захисною плівкою та фіолетовими плямами на нижній частині екрана. Пошкоджень на корпусі та камері не виявлено. ОСОБА_10 пояснив, що телефон було придбано 11 квітня 2023 року за 14500 грн., який 04 липня 2023 було викрадено ОСОБА_7 ;

- висновок експерта №СЕ-19/119-23/10969-ТВ від 10 серпня 2023 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону XiaomiPocoX4 GT 8/128GB станом на 04 липня 2023 року становила 12223 грн.;

- протокол слідчого експерименту від 21 грудня 2023 року з відеозаписом, під час якого ОСОБА_16 повідомив, що в середині літа 2023 року він відпочивав на озері «Соснове» разом з ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 та ОСОБА_74 . Під час відпочинку телефон ОСОБА_75 блакитного кольору в силіконовому чохлі лежав на столі та на ньому грала музика. Близько 19 години 30 хвилин він разом з ОСОБА_76 поїхали до м. Охтирка, на той час телефон лежав на столі. Майже одразу за ними з річки поїхали ОСОБА_68 та ОСОБА_27 . Разом з ними вони сіли на плитах поблизу недобудованих корпусів Охтирського коледжу СНАУ. Він помітив у кишені шортів ОСОБА_14 телефон зовні схожий на телефон ОСОБА_30 . При цьому ОСОБА_77 він нічого не сказав. Через деякий час зателефонував ОСОБА_25 та просив зустрітися. Вони зустрілися біля магазину «Чайка», там ОСОБА_25 передивився їх речі, повідомивши про викрадення його телефону. Вадим при цьому телефон ОСОБА_33 не показував.

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і сумнівів щодо належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

При цьому, на спростування доводів захисника про те, що у даному випадку, крадіжки телефону не було, та що ОСОБА_7 його знайшов у кущах і не знав, кому він належить, колегія суддів зазначає наступне.

Так, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що:

- воно вибуло з володіння власника;

- місцезнаходження цього майна власнику не відомо;

- між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим;

- особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника;

- відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

В той же час, крадіжка - це таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення, і основна її відмінність між знахідкою є наявність умислу на протиправне заволодіння чужим майном.

У даному випадку, вважати, що ОСОБА_7 знайшов телефон ОСОБА_10 , підстави відсутні, з огляду на пояснення як вказаних осіб, так і свідків, з приводу того, що потерпілий ОСОБА_10 , після того, як виявив зникнення свого телефону, зібрав усіх хлопців, які були присутні на місці події та, навіть, оглядав деяких з них. У числі зазначених осіб був присутній і ОСОБА_7 , який знав, що їх було зібрано з приводу зникнення у ОСОБА_10 телефону, при цьому не повідомив про те, що він якийсь телефон знайшов в тому місці, хоча вже знав, що цей телефон потерпілого та не повернув ОСОБА_10 .

Таким чином, саме з того часу, як ОСОБА_7 не повідомив ОСОБА_10 про перебування у нього телефону, який, як було з`ясовано, належить останньому, та залишив вказаний телефон при собі, було завершено умисне протиправне заволодіння ним чужим майном, що, фактично є крадіжкою, вчиненою в умовах воєнного стану, яка кваліфікується за ч. 4 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_7 не зізнався в тому, що знайшов телефон потерпілого, оскільки побоювався останнього, який погрожував фізичним застосуванням, то колегія суддів не може їх прийняти до уваги, з врахуванням того, що як пояснювали свідки та потерпілий, коли ОСОБА_10 зібрав всіх хлопців з метою з`ясування, хто міг взяти його телефон та, навіть, перевіряв речі деяких з них, про те, що телефон міг бути у ОСОБА_7 він і не думав, оскільки перебував з ним у дружніх відносинах.

Крім того, ці ж доводи захисника були предметом перевірки суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, а саме, що неповернення ОСОБА_7 телефону у зв`язку з побоювання фізичною розправою, не свідчить про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, колегія суддів наголошує на безпідставності доводів захисника що обвинувачений сам вимкнув телефон підкинув його у кущі, та що з його сторони мала місце провокація вчинення злочину, з огляду на те, що провокація кримінального правопорушення, в контексті ст. 185 КК України, означає створення умов, які спонукають іншу особу до скоєння крадіжки з метою подальшого викриття, шантажу або заподіяння шкоди, однак зацікавленість ОСОБА_10 щодо вчинення таких дій по відношенню до будь-кого, зібраними у справі доказами не підтверджена.

При цьому, жодним доказом не підтверджено і те, що станом на 04 липня 2023 телефон потерпілого був пошкоджений, чи у несправному стані, з врахуванням чого можливо було б дійти висновку, що спровокувавши крадіжку, у такий спосіб ОСОБА_10 намагався отримати від ОСОБА_7 грошові кошти, яких би вистачило на покупку нового телефону вказаної марки.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у даній справі були допитані свідки, з врахуванням показань яких суд і визнав доведеним те, що саме ОСОБА_7 у незаконний спосіб заволодів телефоном ОСОБА_10 , що він був обізнаний, кому цей телефон належить і через деякий час відшукував шляхи для повернення, а саме, через ОСОБА_19 , телефона потерпілому, що жодним чином не було спростовано під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Що стосується посилань захисника на те, що коли обвинувачений знайшов телефон, та зрозумів, як і інші хлопці, що цей телефон належить потерпілому, і всі вони не зізнавались у цій знахідці лише тому, що боялись фізичної розправи з його сторони, то колегія суддів наголошує, що як поясненнями допитаних свідків, а також поясненнями самого потерпілого та обвинуваченого доведено, що між останніми були дружні відносити і після виявлення зникнення телефону ОСОБА_10 вважав причетними до цього інших осіб, але ж ніякими чином не ОСОБА_7 , однак не доведено, що намагаючись з`ясувати, в кого телефон, потерпілий вдався до застосування фізичної сили.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ні негативні дані, що характеризують особу неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ні те, що його законний представник ОСОБА_11 раніше притягувалась до адміністративної відповідальності, на чому наголошує апелянт, жодним чином не впливають на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки показам законного представника обвинуваченого, яка повідомила, що після повернення потерпілому телефону її активно турбував поліцейський ОСОБА_17 та вимагав зустрічі у місті, поза відділом поліції, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини взагалі не вказують на наявність провокації злочину з метою отримання грошової винагороди.

При цьому, колегія суддів наголошує, що у своїх поясненнях законний представник обвинуваченого вказувала на те, що поліцейський ОСОБА_17 телефонував їй ще до порушення відносно її сина кримінального провадження, з чого слідує, що такі його дії були пов`язані з намаганням спонукати останню вирішити ситуацію у добровільному, позасудовому порядку.

Також, на спростовування вказаних апеляційних доводів, колегія суддів зауважує, що як пояснювала в судовому засіданні під час апеляційного розгляду законний представник потерпілого ОСОБА_11 , через тиждень після зникнення телефону, нею було подано до відділку поліції заяву, в якій вона вказувала про викрадення цього телефону невідомою особою. Працівники поліції їй повідомили, що з такою заявою вони звернулись пізно, телефон знайти вже неможливо, оскільки після його зникнення пройшло багато часу. Проте, вказаний телефон її син знайшов своїм шляхом, повернутий він йому був 31 липня 2023 року, і стало відомо, що викрадений він був саме ОСОБА_7 , а з врахуванням того, що між останнім та її сином були дружні відносини, фактично, претензій вони не мали, а пішли до поліції, повідомили про повернення телефону, що було задокументовано, і подану до поліції заяву «забрали», і цього часу її син почав користуватись телефоном.

Крім того, ОСОБА_11 вказувала, що оскільки телефон був пошкоджений, мав сині плями на екрані і в ньому була відсутня сім-картка, її син звернувся до ОСОБА_7 з проханням відшкодувати йому хоча б якісь кошти на відновлення телефону та сім-картки. Однак, їй зателефонували з відділку поліції та повідомили, що мати обвинуваченого - ОСОБА_9 подала заяву про вимагання у них грошей, що її обурило, а тому, після цього 07 серпня 2023 року до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області нею було подано заяву про викрадення телефону її сина саме ОСОБА_7 , за якою 08 серпня 2023 року було відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК України.

Такі пояснення законного представника потерпілого жодним чином не спростовано, при цьому, зазначені обставини підтверджуються витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000684 від 08 серпня 2023 року, з фабули якого вбачається, що до 07 серпня 2023 року до ЧЧ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення від ОСОБА_11 про те, що 04 липня 2023 року, у її сина ОСОБА_10 , ОСОБА_7 викрав мобільний телефон марки XiaomiPocoX4 GT 8/128GB, блакитного кольору за 15000 грн.

Крім того, законний представник потерпілого вказувала, що у зв`язку з поданням нею заяви про вчинення злочину, 08 серпня 2023 року її разом з сином викликали до відділку поліції, біля приміщення якого, у присутності понятих, телефон її сина було вилучено, з метою подальшої оцінки його вартості, і коли з вказаним телефоном було проведено необхідні слідчі дії, у такий же спосіб, у присутності понятих, його було повернуто.

При цьому, на задоволення клопотання захисника, у судовому засіданні колегією суддів було досліджено протокол огляду місця події від 08 серпня 2023 року, який проводився в цей день з 08 год. 15 хв. до 08 год. 39 хв.

В ньому зазначено, що огляд проводився поблизу ТЦ «Славна» в м. Охтирка, по вул. Незалежності, 31, а саме, гр. ОСОБА_10 , в присутності законного представника - матері ОСОБА_11 , та понятих, добровільно видав працівниками поліції мобільний телефон марки XiaomiPocoX4 GT 8/128GB, блакитного кольору, в силіконовому чохлі (прозорому), імеі1: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_2 та з сім-карткою НОМЕР_3 . Телефон, наразі, з пошкодженою захисною плівкою та фіолетовими плямами на нижній частині екрана. Пошкоджень на корпусі чи камері не виявлено. Мобільний телефон було придбано 11 квітня 2023 року в місцевому магазині м. Охтирка за 14500 грн. Даний мобільний телефон 04 липня2023 року було викрадено ОСОБА_7 .

Крім того, на спростовування доводів апелянта, колегія суддів наголошує, що у даному випадку вказана слідча дія стосувалась лише потерпілого ОСОБА_10 , права якого під час її проведення жодним чином порушені не були, оскільки вилучення належного йому телефону відбувалось за його добровільної згоди, за участі його законного представника та понятих. Крім того, вилучення мобільного телефону мало на меті подальше його направлення для проведення експертизи та встановлення вартості вказаного майна, і після цього вказаний телефон був повернутий його власнику під зберігальну розписку.

Також, на спростовування доводів захисника, колегія суддів зауважує, що визнання майна речовим доказом саме ухвалою слідчого судді, діючим КПК України не передбачено, а тому, вважати незаконною постанову слідчого від 08 серпня 2023 року, якою мобільний телефон марки XiaomiPocoX4 GT 8/128GB, блакитного кольору, в силіконовому чохлі (прозорому), імеі1: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_2 та з сім-карткою НОМЕР_3 визнано речовим доказом та повернуто під зберігальну розписку його власнику ОСОБА_10 , підстави відсутні, при тому, що ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 серпня 2023 року на вказане майно було накладено арешт шляхом обмеження права останнього на відчуження та розпорядження цим майном.

Також, колегія суддів зауважує, що саме даними протоколу огляду місця події, в якому зафіксовано пошкодження, які мав телефон ОСОБА_10 при вилученні, а також з врахуванням пояснень законного представника ОСОБА_11 , які нічим не спростовано, доводи захисника про те, що потерпілий отримав телефон від ОСОБА_19 без будь яких пошкоджень, за час користування сам його пошкодив, і саме через це його мати більш ніж через місяць після зникнення та через півмісяця, як було повернуто мобільний телефон, подала заяву про викрадення цього майна, є надуманими та безпідставними.

Що стосується доводів захисника про те, що оцінка вартості телефону є сумнівною, оскільки на дослідження судовому експерту не було надано мобільний телефон ОСОБА_10 , оскільки він був повернутий останньому, то колегія суддів зауважує, що вказані обставини на об`єктивність висновку №СЕ-19/119-23/10969-ТВ жодним чином не впливають Зі змісту проведеної експертизи вбачається, що для її проведення експерту була надана постанова слідчого СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_24 , згідно якої для вирішення було поставлено лише одне питання яка ринкова вартість вказаного у вихідних даних викраденого майна станом на 04 липня 2023 року з врахуванням його експлуатаційного зносу. За результатом проведення вказаної експертизи експерт встановив, що ринкова вартість мобільного телефону марки XiaomiPocoX4 , з об`ємом пам`яті 8/128 станом на вказану дату становила 12223 грн.

При цьому, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що і ці доводи захисника були предметом розгляду суду першої інстанції, при наданні оцінці яким суд вірно зазначив, що на спростування визначеної експертом вартості, стороною захисту доказів надано не було і клопотань про повторне дослідження не заявлялося. Такого клопотання не було заявлено захисником і під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що навіть за відсутності роздруківки телефонних дзвінків та смс повідомлень, які надходили потерпілому на його телефон з 04 липня 2023 року, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України доведена «поза розумним сумнівом», і під час апеляційного розгляду не було здобуто доказів та не встановлено обставин, за яких останнього можливо було б визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати, у зв`язку з не доведенням вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, про що просить захисник у поданій апеляційній скарзі.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4