Справа № 643/9761/25
Провадження № 1-кс/643/3438/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До Салтівського районного суду міста Харкова 16.06.2025 надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001786 від 17.03.2017.

Вимоги клопотання мотивовані тим, що 16.03.2017 до Московського ВП надійшло повідомлення від представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про те, що гр. ОСОБА_4 , повідомивши неправдиві відомості, отримав кредит на суму 4000000 доларів США. Відповідно до кредитного договору № CM-8МЕ 708/188/2007 від 13.12.2007 АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » громадянину ОСОБА_4 був наданий довгостроковий кредит у розмірі 400000,00 (чотириста тисяч) доларів США на придбання нерухомого майна, з кінцевим терміном погашення до 12 грудня 2017 року. Між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у відповідності до ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України 29 квітня 2010 року було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно з вищевказаним договором Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прийняло на себе зобов`язання та всі права Публічного акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » щодо права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором № CM-8МЕ 708/188/2007 від 13.12.2007 року. З метою забезпечення кредитних зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій громадянин ОСОБА_4 згідно договору передав іпотеку Банку нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю літ. «Б-1» площею 334, 4 м. кв, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.09.2008 протягом 2007 року ОСОБА_4 провів реконструкцію нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 334, 4 кв. м в результаті чого площа вказаних будівель з літ «Б-1» збільшилася до 544, 3 кв. м. Також цим рішенням судом визнано право власності за ОСОБА_4 на самовільно реконструйоване нежитлове приміщення літ. «Б-1» загальною площею 544, 3 кв. м, розташоване за вищевказаною адресою. Відповідно до рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.11.2010 позов ОСОБА_5 , до ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі, а саме: одноповерховій нежитловій будівлі літ. «Б-1», загальною площею 543, 4 кв. м присвоєно окрему юридичну адресу, а саме: АДРЕСА_1 та визнано за нею право власності на одноповерхову нежитлову будівлю літ. «Б-1», загальною площею 543, 4 кв. м розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 26.04.2021 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова задовольнив клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4, подане в рамках кримінального провадження № 0001786 від 17.03.2017 про арешт майна. Ухвалою заборонено здійснювати його відчуження та розпоряджатися нежитловими приміщеннями 1-го поверху № 1, 2, 3, 21-25 площею 326,6 кв. м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», а також нежитлові приміщення 1-го поверху № 4-20 площею 216,8 кв. м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказані приміщення, починаючи із 03.02.2011 неодноразово змінювали власника, останній власник приміщень ОСОБА_6 придбала спірні приміщення 15.03.2012 у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 16.03.2013. На даний час заборгованість за кредитним договором відсутня, про що свідчать заяви кредиторів Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а тому підстав для збереження арешту майна не має. Заявник ОСОБА_3 є добросовісним набувачем арештованого майна на підставі заповіту від 15.03.2012, яким останній власник спірного майна ОСОБА_6 заповіла після своєї смерті нежитлові приміщення 1-го поверху №1,2,3,21-;25 площею 326,6 м2 в нежитловій будівлі літ. «Б-1», нежитлові приміщення 1-го поверху №4-;-20 площею 216,8 м2 в нежитловій будівлі літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні не здійснюється більше чотирьох років. Причиною втрати слідчого і прокурора процесуального інтересу до кримінального провадження є закінчення граничних строків притягнення особи до кримінальної відповідальності в порядку п. 3-1 ст. 284 КПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 18.06.2025 відкрито провадження за вказаним клопотанням та призначено судове засідання на 20.06.2025.

20.06.2025 судове засідання не відбувалося, оскільки 19.06.2025 до суду від прокурора надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

25.06.2025 до суду від ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_3 є добросовісним власником арештованого майна, який не може зареєструвати свої права на нежитлові приміщення, зазначені у клопотанні. Згідно Спадкового реєстру (Витяг №81488611 від 11.06.2025 додається) за № 54071481 ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована спадкова справа від 16.01.2013 за фактом смерті ОСОБА_6 . Проте, заявник позбавлений можливості зареєструвати своє право через необґрунтований арешт у кримінальному провадженні, яке розслідує події з часу яких минуло більше 15 років, але підозрюваних не встановлено до сих пір. Просимо прийняти до уваги, що особа, яка отримала кредит і не повернула його не мала жодних зв`язків із заявником ОСОБА_3 ОСОБА_6 отримала у власність від ОСОБА_7 арештовані нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу №926 від 15.03.2012, який в судовому порядку не оскаржувався. ОСОБА_7 у свою чергу придбала ці приміщення 28.01.2011 у ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу № 231. ОСОБА_9 придбала ці приміщення на підставі договору №69 від 20.01.202011 у ОСОБА_5 ОСОБА_10 отримала право власності на спірні приміщення на підставі судового рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 по справі №2-17324/10 від 24.11.2010, яке оскаржувалось до ІНФОРМАЦІЯ_8 компанією кредитором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але 22.09.2021 за заявою його представника апеляційне провадження було закрито через відмову апелянта від апеляційної скарги, що свідчить про втрату потерпілою особою процесуального інтересу до предмету кримінального провадження через відсутністю боргу.

У судовому засідання 25.06.2025 за згодою усіх учасників провадження, розгляд справи відкладено на 01.07.2025.

01.07.2025 до суду від ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що у попередньому судовому засіданні заявник ОСОБА_3 висловився щодо того, що він не може отримати свідоцтво про право на спадщину тому, що зберігає чинність арешт на нерухоме майно, яке раніше належало ОСОБА_6 , яка померла, але передала майно у спадщину іншій особі до того, як на нього було накладено арешт. Відповідно до ст. 24 ч.1 п.1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону. Таким чином, заявник пояснює, що законодавчими нормами обмежено його право прийняти спадщину та стати новим власником нерухомого майна, якщо на нього накладено арешт (зареєстровано обтяження). Крім того, направляємо ухвалу від 28.02.2024 у справі №2-1866/10 про задоволення заяви ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У вказаній ухвалі було скасовано виконавчий лист, виданий 24.03.2011 ІНФОРМАЦІЯ_9 про стягнення із ОСОБА_4 боргу за кредитним договором № CM-SME 708/188/2007 від 13.07.2007 в сумі 3 288 305, 09 грн на тій підставі, що заборгованість боржника перед кредитором припинилась внаслідок укладення договору новації і договору позики №1 від 04.12.2023 між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » і ОСОБА_4 . Відсутність боргу ОСОБА_4 за кредитним договором № CM-SME 708/188/2007 від 13.07.2007 також підтверджується відсутністю відкритих на даний час виконавчих проваджень у АСВП, що підтверджується електронною відповіддю за запитом заявника. Щодо заперечень прокурора про те, що заявник не є власником або законним володільцем арештованого майна повідомляю наступне: спірні нежитлові приміщення в літ. Б-1 по АДРЕСА_2 перебувають у володінні заявника із 2012 р., із часу, коли їх придбала ОСОБА_6 та одразу після складення заповіту передала ОСОБА_3 доступ для цих приміщень. 01.01.2025 заявником укладено договори оренди, згідно яких до 31.12.2025 приміщення №4-7 в літ. Б-1 по АДРЕСА_2 передано в оренду ФОП ОСОБА_11 , а приміщення АДРЕСА_3 передані БО « ІНФОРМАЦІЯ_10 ».

Також, 01.07.2025 від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

04.07.2025 від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

10.07.2025 до суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання про долучення доказів, а саме постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

15.07.2025 до суду від прокурора надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення клопотання ОСОБА_3 заперечував. Зазначив, що згідно ст. 174 КПК України ОСОБА_3 не належить до категорії осіб, які можуть звертатися із клопотанням про скасування арешту майна. Крім цього, на цей час не встановлено, чи є інші спадкоємці та чи не існує спору щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Також, слід зазначити, що ОСОБА_3 після спливу 6-місячного строку з дня смерті ОСОБА_6 (09.02.2013) та до цього часу не оформив спадщину. При цьому, дізнавшись про те, що на нежитлові приміщення накладений арешт та, відповідно, існування кримінального провадження № 0001786 від 17.03.2017, ОСОБА_3 до органу досудового розслідування не звертався, на цей час не допитаний, у кримінальному провадженні жодного статусу не має, при цьому обізнаний про наявність в матеріалах провадження копії його паспорту. Вказане свідчить про можливу фіктивність договорів якими здійснювалося відчуження нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_4 .

15.07.2025 від представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » адвоката ОСОБА_12 та заявника ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Підстав для визнання явки учасників провадження обов`язковою, слідчий суддя не вбачає, їх не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заперечення та матеріали кримінального провадження, встановив таке.

У провадженні Харківського РУА № 2 ГУНП в Харківській області за процесуального керівництва прокурорів Салтівської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001786 від 17.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України, розпочате на підставі заяви представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про те, що ОСОБА_4 повідомивши неправдиві відомості, отримав кредит на суму 400 000 доларів США.

Постановою слідчого від 21.12.2017 залучено представника ОСОБА_13 до кримінального провадження, як законного представника потерпілого ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та того ж дня вона була допита у якості свідка.

13.10.2017 слідчим було допито у якості свідка ОСОБА_14

21.12.2020 ухвалами слідчого судді у справах № 643/20156/20, № 643/20151/20, № 643/20150/20 задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, на підставі яких слідчим складено протоколи тимчасового доступу до речей і документів.

02.02.2021 ухвалою слідчого судді у справі № 643/1392/21 задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, на підставі якої слідчим складено протокол тимчасового доступу до речей і документів.

04.02.2021 ухвалою слідчого судді у справі № 643/1405/21 задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, на підставі якої слідчим складено протокол тимчасового доступу до речей і документів.

17.03.2021 слідчим було допитано у якості свідка ОСОБА_15 .

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.04.2021 у справі № 643/7147/21 (провадження № 1-кс/643/1964/21) задоволено клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_16 , подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001786 від 17.03.2017 про арешт майна.

Накладено арешт (шляхом заборони будь-яким особам здійснювати його відчуження та розпоряджатися ним) на наступне майно: нежитлові приміщення 1-го поверху №1, 2, 3, 21-25 площею 326,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», а також нежитлові приміщення 1-го поверху №4-20 площею 216,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належні на праві приватної власності ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_5 та 09.08.2012 року померла за тією ж самою адресою,.

Заборонено органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, як виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись ІНФОРМАЦІЯ_12 та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцем, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (реєстрації прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вищевказаного арештованого майна.

13.10.2021 Харківським РУП № 2 ГУНП в Харківській області зареєстровано заяву ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » про те, що це товариство є правонаступником ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також про те, що вони не вважають себе потерпілою стороною та просили закрити провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відтак, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Щодо права на звернення ОСОБА_3 до слідчого судді з клопотання про скасування арешту з майна.

Володілець майна це особа, яка фактично володіє майном, тобто має його у своєму фактичному розпорядженні. Це може бути як власник майна, так і особа, яка тримає майно за дорученням власника або на іншій законній підставі.

З матеріалів клопотання та кримінального провадження слідує, що згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.09.2008 протягом 2007 року ОСОБА_4 провів реконструкцію нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 334, 4 кв.м. в результаті чого площа вказаних будівель з літ «Б-1» збільшилася до 544, 3 кв.м. Також цим рішенням судом визнано право власності за ОСОБА_4 на самовільно реконструйоване нежитлове приміщення літ. «Б-1» загальною площею 544, 3 кв.м., розташоване за вищевказаною адресою.

Відповідно до рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.11.2010 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі, а саме: одноповерховій нежитловій будівлі літ. «Б-1», загальною площею 543, 4 кв.м. присвоєно окрему юридичну адресу, а саме: АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_5 право власності на одноповерхову нежитлову будівлю літ. «Б-1», загальною площею 543, 4 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, виходячи із вищевикладених фактів вбачається, що будівля розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є реконструйованою та на даний час має юридичну адресу АДРЕСА_1 .

Далі, ОСОБА_5 , згідно договору купівлі продажу від 20.01.2011 посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_17 передала у власність ОСОБА_9 нежитлові приміщення 1-го поверху №1, 2, 3, 21-25 площею 326,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», нежитлові приміщення 1-го поверху №4-20 площею 216,8 кв. м.в нежитловій будівлі літ. «Б-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, встановлено, що ОСОБА_9 , згідно договору купівлі продажу від 28.01.2011 посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_17 передала у власність ОСОБА_7 нежитлові приміщення 1-го поверху №1, 2., 3, 21-25 площею 326,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», нежитлові приміщення 1-го поверху №4-20 площею 216, 8 кв. м.в нежитловій будівлі літ. «Б-1» що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, встановлено, що ОСОБА_7 згідно договору купівлі продажу від 15.03.2011 посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_17 передала у власність ОСОБА_6 нежитлові приміщення 1-го поверху №1, 2., 3, 21-25 площею 326,6 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», нежитлові приміщення 1-го поверху №4-20 площею 216, 8 кв. м.в нежитловій будівлі літ. «Б-1» що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час згідно витягу із реєстру прав на нерухоме майно власником одноповерхової нежитлової будівлі літ. «Б-1», загальною площею 543, 4 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09.07.2025 державного нотаріуса ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_18 , ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_17 за р.№ 929 на нежитлові 1-го поверху № 1, 2, 3, 21 25 площею 326,6 кв. м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», нежитлові приміщення 1-го поверху № 4 20 площею 216,8 кв. м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», за адресою: АДРЕСА_1 , належні на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постанова обґрунтована вимогами п. 4.18, 4.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_12 від 22.02.2012 № 296/5.

З огляду на те, що власник майна померла, щодо майна, на яке накладено арешт власником складено заповіт, відтак слідчий суддя доходить висновку, що ОСОБА_3 , як спадкоємець є володільцем майна, щодо якого вирішується питання про зняття арешту.

Крім цього, з долучених до клопотання документів слідує, що ОСОБА_3 фактично володіє цим майном та передає у користування іншим особам, відповідно до положень цивільного законодавства, що також підтверджує право на звернення до слідчого судді у порядку ст. 174 КПК України.

Щодо наявності підстав для скасування арешту.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

Обов`язковою умовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є наявність достатніх доказів, передбачених ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого (прокурора), який звернувся з клопотанням про арешт майна, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю, який розглядає клопотання.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Як встановлено слідчим суддею, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001786 здійснюється з 17.03.2017.

При цьому, з досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження слідує, що після накладення арешту на майно, а саме 26.04.2025 жодної слідчої дії за участю арештованого майна не проводилось. Зокрема відсутні дані щодо призначення та проведення експертиз та оцінок тощо, та станом на день подання клопотання жодній особі не вручено повідомлення про підозру.

Тобто уповноваженими особами на здійснення досудового розслідування у рамках даного кримінального провадження більше чотирьох років не здійснено жодних дій спрямованих для встановлення та підтвердження власних тверджень щодо належності даного транспортного засобу в розумінні ст. 98 КПК України, до речових доказів у кримінальному провадженні, окрім тих які були встановлені раніше.

При цьому, слідчі дії фактично розпочалися лише у 2020 році, тоді як відомості до ЄРДР внесені у 2017 році.

Посилання прокурора на обізнаність ОСОБА_3 на наявність в матеріалах кримінального провадження копії його паспорта свідчать лише про те, що в органу досудового розслідування є достатні дані та відомості для вчинення відповідних слідчих дій. Крім цього, потерпіла особа, себе такою вже не вважає з 2021 року, про що заявила органу досудового розслідування. Також, на виконанні у приватного чи державного виконавця відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_4 коштів на користь осіб, які є учасниками цього провадження. Також, відсутні судові спори щодо стягнення коштів чи оскарження рішення суду щодо визнання права власності за ОСОБА_15 майна.

Наразі у матеріалах справи не міститься достатньо переконливих доказів, які б достовірно свідчили, що майно, щодо якого вирішується питання має відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

При цьому, з часу складання заповіту, смерті власника майна та звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, судом не встановлено дій зі сторони володільця майна спрямованих на пошкодження, псування, знищення, перетворення вказаного майна.

Більше того, санкція статті Кримінального Кодексу України, за якою кваліфіковано діяння та внесено відомості до ЄРДР не містять конфіскації майна (у тому числі спеціальної). Наразі жодній особі не пред`явлено підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, відомостей щодо наявності цивільного позову у рамках даного кримінального провадження у суду також немає.

Так, згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти російської федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти російської федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А № 98).

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що на даний час судом не встановлено потреби досудового розслідування, яка виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка володіє вказаним майном на законних підставах.

Розумність та співмірність обмеження права власності законного власника (володільця) вказаного майна суперечить завданням кримінального провадження. Зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушує права заявника, оскільки призводить до надмірного обмеження прав, тому вказаний арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 2, 16, 22, 98, 174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.04.2021 у справі № 643/7147/21 (провадження 1-кс/643/1964/21), у межах кримінального провадження № 0001786 від 17.03.2017, на майно, яке належало на праві приватної власності ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_5 та 09.08.2012 року померла за тією ж самою адресою, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 2, 3, 21 25 площею 326,6 кв. м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», а також нежитлові приміщення 1-го поверху № 4 20 площею 216,8 кв. м в нежитловій будівлі літ. «Б-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 21.07.2025 о 09:00.

Слідчий суддя ОСОБА_19