РОМАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

Іменем України

290/227/25

1-кп/290/256/25

01.07.25

1 липня 2025 рокуселище Романів

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Романівський районний суд Житомирської області засідаючи у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальне провадження № 70000351 від 21.12.2024 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився у с. Товща, Дзержинського району Житомирської області, що має середню спеціальну освіту, пенсіонер, проживає та зареєстрований за адресою, АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 .

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник - адвокат ОСОБА_6 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1. 21 грудня 2024 року ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем марки «Wolksvagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Рухаючись вказаним транспортним засобом, 21 грудня 2024 року о 16 год. 42 хв по вулиці Графа Ілінського в селищі Романів Житомирського району Житомирської області в напрямку вул. Сергія Лялевича, ОСОБА_3 в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін та при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, що знаходиться поблизу приміщення, по АДРЕСА_2 при виникненні небезпеки для руху не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, якого він об`єктивно був спроможний виявити з місця водія, маючи технічну можливість запобігти наїзду, в результаті чого, передньою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину вулиці по нерегульованому пішохідному переході.

1.2. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, синця лівої завушної ділянки, синця і садна тильної поверхні лівої кисті, садна лівого передпліччя та лівої кисті, синця правої бокової стінки грудної клітки та правої поперекової ділянки, чисельних синців в правій підключичній ділянці, синця по внутрішній поверхні лівого колінного суглоба, закритого перелому правої гомілки на відстані 27 см від підошви, крововиливу в м`які тканини правої половини грудної клітки, крововиливу в клітковину середостіння, крововиливу в корені легенів, крупно плямистих крововиливів під плевру легенів, крововиливів в лівій тім`яно-потиличній ділянці, крововиливів в м`які тканини голови, лінійного перелому основи черепа, перелому «турецького сідла», крововиливів під м`які мозкові оболонки, що покривають ліву скроневу, ліву тім`яну долі, крововиливу в лівий боковий шлуночок мозку, крововиливу під м`які оболонки мозочку, розриву правого грудинно-ключичного з`єднання, уламкового перелому лівої ключиці на межі внутрішньої та середньої третини, перелому, 2,3,4-го ребер по задній підпахвинній лінії ліворуч, перелому 1,2,3,4,5,6,7,8,9-го ребер по середнє підпахвиній лінії праворуч без ушкодження реберної плеври, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю від яких остання загинула на місці.

1.3. Вказаними діями водієм ОСОБА_3 порушено вимоги пункту п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 № 1306, що знаходиться у прямому причинному зв`язку зі створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

1.4.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло смерть потерпілій ОСОБА_7 .

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, позиції учасників судового провадження.

2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і суду показав, що справді 21 грудня 2024 року, він керував технічно справним автомобілем марки «Wolksvagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Рухаючись вказаним транспортним засобом, 21 грудня 2024 року о 16 год. 42 хв по вулиці Графа Ілінського в селищі Романів Житомирського району Житомирської області в напрямку вул. Сергія Лялевича, у темну пору доби, через свою неуважність здійснив наїзд на ОСОБА_7 . Після вчинення ДТП обвинувачений викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Проте, потерпіла померла до приїзду швидкої допомоги. Обвинувачений у вчиненому розкаюється. Просить суд суворо його не карати.

2.2. За згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 правопорушень, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому, судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Окремо судом з`ясовано думку потерпілої ОСОБА_5 , дочки померлої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні повідомила, що матеріальна шкода їй відшкодована майже у повному розмірі. Моральна шкода залишається невідшкодованою. Підтримала клопотання щодо виду та обсягу покарання для обвинуваченого, а також просила позбавити його прав керування транспортними засобами на максимально можливий строк.

2.4.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

3.1.Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

3.2.Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.

4.1. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень. Окрім того, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

4.2. Судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться у віці 69 років, одружений, має двох повнолітніх дітей, є пенсіонером. Раніше не судимий. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності під час судового розгляду прокурором не надано. В теперішній час не працює. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Має водійський стаж 20 років. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду у розмірі 200000 грн. Не відшкодував заявлену у цивільному позові моральну шкоду.

4.3. Суд враховує, що вказане правопорушення є злочином з необережною формою вини. Очевидно, що ОСОБА_3 не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити.

4.4. Прокурор, просив призначити обвинуваченому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із застосування положень ст. 75 КК України, також, просив позбавити ОСОБА_3 водійських прав строком на 3 роки.

4.5. Суд погоджується з прокурором щодо виду та строку покарання і вважає, що до обвинуваченого можливо призначити покарання у вигляді позбавлення волі із мінімальним строком. Разом з тим, суд вважає за можливе застосувати до останнього положення ст. 75 КК і звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. Призначаючи покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 76 КК і покласти на обвинуваченого певні обов`язки.

4.6. Іспитовий строк, суд вважає за необхідне встановити строком у два роки, з наступних підстав. Таке рішення суду випливає з викладених вище фактів і обставин, які встановлені судом і які оцінюються як обставини, що впливають на пом`якшення покарання. Умови життя обвинуваченого, його пенсійний, поважний вік, ставлення до скоєного, надають право суду на застосування такий строку контролю держави за обвинуваченим.

4.7. Мотивація необхідності позбавлення права керування транспортними засобами у максимальному розмірі.

4.8. Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_3 1955 року народження (69 років) має суттєві проблеми зі здоров`ям, зокрема: виражене зниження слуху, що істотно обмежує сприйняття звуків, необхідних для безпечного керування транспортним засобом (звуки сирени, сигналів інших учасників руху, голосові вказівки поліцейських тощо); наявність кількох хронічних захворювань, які можуть впливати на увагу, реакцію, орієнтацію у просторі, зорову або моторну координацію; відсутність документального підтвердження проходження медичного огляду на придатність до керування транспортними засобами відповідно до вимог чинного законодавства.

4.9. Враховуючи вищевикладене: керування транспортними засобами особою з такими медичними обмеженнями створює реальну загрозу для безпеки дорожнього руху, як для самого водія, так і для інших учасників (пішоходів, пасажирів, водіїв інших авто). Відповідно до п. 5.1 Правил дорожнього руху України та ст. 45 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов`язаний бути фізично та психічно здатним до безпечного керування транспортом. У разі втрати відповідної здатності водій зобов`язаний утриматися від керування.

4.10. Тривалий строк позбавлення (три роки) є пропорційним та виправданим з огляду на ступінь небезпеки, пов`язаної з допуском цієї особи до участі в дорожньому русі. Суд вважає, що обвинуваченому взагалі не варто керувати транспортними засобами. Проте ч. 2 ст. 286 КК України передбачає позбавлення права керування ТЗ лише до трьох років.

4.11. Такий захід має профілактичну і запобіжну мету: попередження можливих трагічних наслідків, ДТП, інвалідизації чи загибелі осіб через об`єктивну нездатність водія керувати транспортним засобом належним чином.

4.12. Таким чином, суд вважає, що при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, має бути призначено додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки.

4.13.Суд вважає, що саме таке покарання зможе реалізувати всі можливі заходи державної політики у сфері перевиховання особи, що порушила вимоги закону.

5.Підстави для задоволення цивільного позову.

5.1.При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , суд керується вимогами Кримінально-процесуального Кодексу України і Цивільного кодексу України.

5.2.Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства ч. 5 ст. 128 КПК.

5.3. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках ч. 1 ст. 13 ЦПК.

5.4.Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної й моральної шкоди суд вважає необхідним задовольнити частково, з наступних підстав.

5.5.Так, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренда тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК.

5.6. Завдання матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5 у розмірі 206000 грн підтверджується доказами, які досліджені в судовому засіданні та які визнанні судом належними та допустимими.

5.7. Відповідно до накладної № 38 від 22 грудня 2024 року виданої ФОП ОСОБА_8 витрати на поховання становили 26000 грн. Згідно з договором постачання № 1/04 від 07.04.2025 укладеного між ОСОБА_5 , та ФОП ОСОБА_9 постачальник поставив надмогильну споруду (памятник) за ціною 180000 грн, оплата підтверджується накладною № 1/04 від 07.04.2025.

5.8. Сторона захисту під час судового розгляду повідомила, що обвинувачений частково відшкодував потерпілий матеріальну шкоду у сумі 200000 (двісті тисяч) гривень. Потерпіла підтвердила таке відшкодування шкоди. Відповідно суд вважає, що факт відшкодування обвинуваченим потерпілій у суми у 200000 гривень є неспростованим.

5.9. Враховуючи викладені встановлені обставини, суд вважає, що стягненню з ОСОБА_3 підлягає сума у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 в розмірі 6 000 гривень (206000 200000=6000).

5.10.Що стосується моральної шкоди, судом встановлено наступне.

5.11.Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

5.12.Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

5.13. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями іншої особи, підлягає відшкодуванню, якщо буде доведено факт її заподіяння, протиправність поведінки, причинно-наслідковий зв`язок та наявність моральних страждань.

5.14. У даній справі встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача (водія), загинула мати позивачки. Факт загибелі підтверджено матеріалами справи.

5.15. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду (зокрема, постанови ВС у справах № 522/8096/17, № 761/11358/16-ц, № 127/16734/15-ц), втрата близької людини внаслідок ДТП є достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, навіть без обов`язку доказування її конкретного обсягу, оскільки такий біль є очевидним і природним.

5.16. Судом враховано такі обставини при визначенні розміру компенсації: ступінь близькості родинних зв`язків: мати є найближчою особою, а її втрата завдала глибоких емоційних страждань. Раптовість та насильницький характер смерті: загибель настала раптово в результаті травматичного випадку, що підвищує інтенсивність морального потрясіння. Повна втрата підтримки: мати була важливою частиною життя позивачки, надавала моральну та іншу підтримку.

5.17. З урахуванням наведеного, а також принципів розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що компенсація моральної шкоди у розмірі 300 000 грн є обґрунтованою та відповідає ступеню заподіяних страждань позивачеві.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

6.1. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК, належить покласти на обвинуваченого.

6.2. Враховуючи вид покарання, суд вважає, що підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу не має.

6.3. Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1. Рішення судді.

1.1. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

1.2. Відповідно до ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

1.3. Початок строку відбування покарання обвинуваченому з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

1.4. Враховуючи вид покарання, будь-який запобіжний захід до обвинуваченого не застосувати.

1.5. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 - 6 000,00 (шість тисяч, 00 коп) гривень матеріальної шкоди та 300 000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди. В іншій частині позову відмовити.

1.6. Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 26.12.2024 року, а саме з: 1) Транспортного засобу «Wolksvagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

1.7. Речовий доказ по кримінальному провадженню - транспортний засіб «Wolksvagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить: ОСОБА_3 та знаходиться на території Відділення поліції № 2 Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області повернути власнику.

1.8. Скасувати заборону накладену ухвалою слідчого судді від 26.12.2024 року у вигляді заборони розпоряджатись вказаним майном.

1.9. Речовий доказ - карту памяті залишити в матеріалах кримінального провадження.

1.10. Речові докази: куртку бірюзового кольору, штани сірого кольору, шкіряні черевики чорного кольору, светр рожевого кольору, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Відділення поліції № 2 Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області-знищити.

1.11. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 15122,45 (пятнадцять тисяч сто двадцять дві) гривні 45 копійок.

1.12. Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.

1.13. Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

1.14. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_10