В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000359 за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.01.2021 з урахуванням ухвали Миколаївського апеляційного суду від 08.04.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробувальним з іспитовим строком на 2 роки,

-обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_9 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до сховища та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Виключити зі вступної частини вироку посилання суду на наявність у ОСОБА_6 судимості за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає зазначений вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання та звільненні від його відбування з випробуванням, а також кваліфікації дій обвинуваченого, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначив, що органом досудового розслідування діяння ОСОБА_6 , з огляду на наявність у нього на момент вчинення кримінального правопорушення незнятої судимості за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.01.2021 за вчинення аналогічного корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища.

Вказав, що суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження у межах висунутого обвинувачення, не навівши достатніх мотивів у вироку, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України за кримінальними правопорушеннями, вчиненими ним після 28.01.2021 та безпідставно виключив кваліфікуючу ознаку «повторність».

Також прокурор не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням. Зазначив, що суд у вироку висновки щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням належним чином не обґрунтував, доводів на підтвердження можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не навів.

Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б вказували на наявність позитивних змін у поведінці обвинуваченого, які свідчили б про його намір стати на шлях виправлення.

Вказав, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.01.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України, за яким його звільнено від відбування покарання з випробуванням. Однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків та вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин в період іспитового строку лише через 2 місяці після попереднього засудження.

Зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що вчинений ОСОБА_6 злочин є кваліфікованим, оскільки вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаний із проникненням до сховища.

Вказав, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працює, не має офіційних джерел існування та обрав для себе незаконний шлях отримання доходів, вчиняючи корисливі злочини, за вчинення яких засуджений вироками Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.01.2021, Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.08.2021 та оскаржуваним вироком. Матеріали кримінального провадження свідчать про відсутність будь-яких міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого.

Також вказав, що суд безпідставно врахував обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки воно виражається фактично у визнанні вини під тиском зібраних у провадженні доказів, а у вироку не наведено будь-яких фактичних даних щодо критичної оцінки своїх протиправних дій обвинуваченим, їх осуду.

Також додав, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання у мінімальних межах санкції статті та під час звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання послався на одні і ті ж обставини.

Враховуючи те, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.09.2024 ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.08.2021 у зв`язку з закінченням іспитового строку, правила ст. 71 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 не застосовуються.

Проте, на думку прокурора, з огляду на вчинення нового умисного тяжкого злочину у період випробувального строку, рішення суду про повторне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання є не лише не вмотивованим, а й безпідставним та неправильним, таким, що не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених ст. ст. 50, 65, 75 КК України.

Також прокурор просить звернути увагу, що у вступній частині вироку суд посилається на наявність у ОСОБА_6 судимості за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014, яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 3 роки.

Вказав, що згідно довідки про судимості ОСОБА_6 , останнього було знято з обліку уповноваженим органом з питань пробації 12.06.2017, у зв`язку із відбуттям покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014, та із зазначеної дати відповідно до ст. 89 КК України, вказана судимість є погашеною.

Тому вважає, що зазначення вказаної судимості в оскаржуваному вироку судом першої інстанції є неправильним та просить її виключити.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

30.03.2021 в нічний час, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_6 спільно з особою відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження перебували біля будинку №19, розташованого по вул. Чкалова в м. Миколаєві, де у ОСОБА_6 повторно виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме бетономішалки, яка належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись відсутністю потерпілого та сторонніх осіб, ОСОБА_6 за попередньою змовою зі особою відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, таємно перелізли через паркан, проникли до двору домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , звідки викрали бетономішалку, вартістю 3833,33 грн., яка належить потерпілому ОСОБА_11 , спричинивши останньому майнову шкоду на вказану суму.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням до сховища та його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав апеляційну скаргу. Зазначив, що за попереднім вироком, який скасовано апеляційним судом з процесуальних підстав, ОСОБА_6 призначено покарання за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, а тому частково підтримав апеляційну скаргу в частині вимог щодо призначення покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу частково в частині неправильної кваліфікації дій та виключення судимості.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі прокурора доводи, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з обвинувачення, визнаного судом доведеним, 30.03.2021 року в нічний час, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись відсутністю потерпілого та сторонніх осіб, за попередньою змовою зі особою відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, таємно перелізли через паркан, проникли до двору домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , звідки викрали бетономішалку, вартістю 3 833,33 грн., яка належить потерпілому ОСОБА_11 , спричинивши останньому майнову шкоду на вказану суму.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з огляду на наявність у ОСОБА_6 на момент вчинення кримінального правопорушення незнятої судимості за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.01.2021 за вчинення аналогічного корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, органом досудового розслідування діяння ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища.

Натомість, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження у межах висунутого обвинувачення, не навівши достатніх мотивів у вироку, кваліфікуючи за ч. 3 ст. 185 КК України дії обвинуваченого за кримінальними правопорушеннями, вчиненими ОСОБА_6 30.03.2021, безпідставно виключив кваліфікуючу ознаку «повторність», чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до сховища та його дії кваліфікував за ч. 3 ст. 185 КК України.

Тобто, суд першої інстанції при визначенні правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення не зазначив кваліфікуючу ознаку крадіжки, а саме повторність вчиненого злочину.

За наведених обставин, вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку, яким слід кваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням до сховища.

Тому доводи прокурора в цій частині є слушними.

Що стосується доводів прокурора в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням через невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через м`якість, то колегія не погоджується з цими доводами, з огляду на таке.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинено злочину, який віднесено законом до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра.

Обставини, які пом`якшують покарання, суд визнав визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням вказаних даних про особу обвинуваченого, декількох обставин, що пом`якшують покарання, суд вважав можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, застосувавши положення ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з цими висновками суду та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити більш суворе покарання, яке необхідно відбувати реально.

Колегія суддів не погоджується з наведеними в апеляційній скарзі доводами про те, що дані про особу ОСОБА_6 свідчать про необхідність призначення йому більш суворого покарання у виді позбавлення волі, з огляду на таке.

Що стосується доводів прокурора про безпідставне посилання на судимість ОСОБА_6 за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014, то вони є слушними. Так, у вступній частині вироку суд послався на судимість ОСОБА_6 за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014, яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 3 роки.

Згідно довідки про судимості ОСОБА_6 , останнього було знято з обліку уповноваженим органом з питань пробації 12.06.2017, у зв`язку із відбуттям покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014, та із зазначеної дати відповідно до вимог ч. 1 ст. 89 КК України, вказана судимість є погашеною.

Тому є обґрунтованими доводи прокурора, що зазначення вказаної судимості у вироку судом першої інстанції є неправильним, а тому її слід виключити з вступної частини оскаржуваного вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2021 року, ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців (т. 1 а.с. 96-97).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2021 року скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 114-117).

Після нового судового розгляду оскаржуваним вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Отже, вимоги прокурора про скасування оскаржуваного вироку з призначенням ОСОБА_6 більш суворого покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, є необґрунтованими, оскільки після нового судового розгляду суд не може призначити обвинуваченому покарання більш суворе, ніж було призначено попереднім вироком, який скасовано з процесуальних підстав.

За такого, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у розмірі, який призначив суд першої інстанції. Підстави для призначення більш суворого покарання, про що просить апелянт, немає.

Що стосується доводів прокурора про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, колегія суддів встановила наступне.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням дотримано. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції достатньо мотивував рішення в звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Так, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував вищевказані дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, зокрема визнання вини, щире каяття у вчиненому.

Щодо доводів прокурора про безпідставне врахування судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання правильно врахував цю обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки обвинувачений свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Колегія суддів також враховує ту обставину, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України вчинений ОСОБА_6 30.03.2021, та з цього часу ОСОБА_6 не вчиняв нових злочинів. Дані обставини, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що обвинувачений став на шлях виправлення.

Окрім того, колегія суддів враховує також додаткові дані, надані захисником про те, що ОСОБА_6 здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має захворювання та потребує стороннього догляду. З цих підстав обвинувачений перебуває на обліку у відділі соціальних допомог та послуг управління соціальних виплат і компенсацій району департаменту праці та соціального захисту населення та отримує компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за ОСОБА_6 . Допомогу призначено за період з 01.11.2024 по 31.10.2025.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 запевнив суд, що став на шлях виправлення.

Враховуючи зазначені дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На переконання колегії суддів, вищезазначені обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, зважаючи на його поведінку після вчинення злочину та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині кваліфікації його дій скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до сховища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбуття покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виключити зі вступної частини вироку посилання суду на наявність у ОСОБА_6 судимості за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2014.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3