справа № 619/4352/24
провадження № 1-кп/619/153/25
УХВАЛА

20 травня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000212 від 25.02.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3

Суть питання, що вирішується ухвалою.

У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000212 від 25.02.2024.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Обвинувачений та захисник проти клопотання заперечують, просять змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки з моменту обрання запобіжного заходу пройшов значний проміжок часу і ризики зменшилися, а ризик впливу на свідків взагалі перестав існувати, так як всі свідки допитані. Виїхати за кордон обвинувачений не зможе через введення воєнного стану та заборони виїзду. У разі відмови у зміні на інший більш м`який запобіжний захід, просять визначити заставу у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши клопотання прокурора та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою суду від 25.03.2025 ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою до 23.05.2025 без визначення розміру застави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Разом із тим, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Що стосується обґрунтованої підозри, то в силу положень частини 2 статті 42 КПК України ОСОБА_3 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, тому судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

У обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України: ризик переховування від органу досудового розслідування та суду; ризик незаконного впливу на свідків та може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Так, у обґрунтування ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор посилається на тяжкість покарання у виді позбавлення волі терміном до 12 років, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим за вчинення особливо тяжкого злочину, що може бути само по собі мотивом переховуватись від суду з метою уникнення від покарання. Крім того, ОСОБА_3 не має законних джерел доходу та засобів до існування, не має міцних соціальних зв`язків.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеним.

Щодо ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків, суд зазначає, що всі свідки обвинувачення допитані судом, тому ризик впливу на свідків відсутній.

У обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, прокурором заявлено, що ОСОБА_3 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, про що свідчить те, що 25.11.2023 йому пред`явлено підозру у іншому кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 307 КК України та ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21.12.2023 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави та покладенням обов`язків. Зазначене кримінальне провадження перебуває на розгляді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області та ОСОБА_3 , вийшовши під заставу свідомо порушив обов`язки та виїхав за межі Сумської області без дозволу суду та знову обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, отже є підстави вважати, що обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Крім того, у провадженні ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000796 від 28.07.2023 щодо ОСОБА_3 за фактом скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшився та продовжує існувати щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, отже виправдовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а фактичні обставини інкримінованого останньому особливо тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Водночас належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Враховуючи викладене, наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 без визначення застави враховуючи вимоги п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу психотропних речовин.

Суд не вбачає можливості змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід на більш м`який за клопотанням сторони захисту, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам.

Доводи захисника про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_3 розміру застави, суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

На переконання суду, покладення на обвинуваченого процесуальних обов`язків, передбачених запобіжним заходом у виді застави, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, а відтак не мінімізує вищевказані ризики для кримінального провадження. Судом враховується, що 25.11.2023 ОСОБА_3 пред`явлено підозру у іншому кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 307 КК України та ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21.12.2023 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави та покладенням обов`язків. Зазначене кримінальне провадження перебуває на розгляді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області та ОСОБА_3 , вийшовши під заставу порушив обов`язки, виїхав за межі Сумської області без дозволу суду та знову обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 331, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 18 липня 2025 року без визначення розміру застави.

Відмовити у клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а обвинуваченим у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1