Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції в використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0002139 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Ізмаїл Одеської області, громадянки України,

що зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному вбивстві ОСОБА_8 , вчиненому за наступних обставин.

18 вересня 2022 року близько 21 години 10 хвилин ОСОБА_8 з метою отримання орендної плати прибула в квартиру АДРЕСА_2 , яку винаймала ОСОБА_7 . Перебуваючи на кухні, ОСОБА_7 розрахувалась з ОСОБА_8 , після чого остання почала оглядати квартиру і зробила зауваження через те, що їй не сподобався загальний вигляд квартири. У зв`язку з цим між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли раптово, реалізуючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , схопила з кухонної плити пательню та нанесла нею один удар по голові ОСОБА_8 , яка впала на підлогу і від отриманої травми голови померла на місці. Після цього ОСОБА_7 перетягнула ОСОБА_8 , яка вже була без ознак життя, в іншу кімнату, загорнула тіло у килим та обмотала килим скотчем.

19 вересня 2022 року ОСОБА_7 з метою позбутися тіла ОСОБА_8 найняла за 1 000 гривень двох безхатченків, яким пояснила, що у килимі велика собака, яка мала кровотечу та померла при пологах. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не знали, що у загорнутому килимі, який був додатково обмотаний сміттєвими пакетами та зав`язаний кабелем, винесли його та залишили у контейнері для сміття на АДРЕСА_3 , який разом із сміттям 20 вересня 2022 року сміттєвозом був вивезений на Полігон твердих побутових відходів № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2025 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено. Цією ж ухвалою за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 28.07.2025 включно без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати і ухвалити нову ухвалу, якого обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 або визначити заставу в мінімально можливому розмірі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на положення ч.1 ст.194 КПК України, згідно з якою під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Захисник стверджує про необґрунтованість підозри, оскільки тіло ОСОБА_8 не виявлено, очевидці інкримінованого його підзахисній злочину та висновки експертів про причини смерті відсутні, тож, обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях. Крім того, ОСОБА_7 майже три роки, тобто поза межами розумних строків, перебуває під вартою.

Між тим, ОСОБА_7 має реальну можливість проживати в будинку за вказаною раніше адресою, що підтверджується витягом з реєстру та заявами співвласників, які не заперечують, щоб його підзахисна безстроково проживала в будинку у разі, якщо суд змінить їй запобіжний захід на більш м`який, і буде забезпечена всім необхідним.

Також захисник просить врахувати практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватися від правосуддя, перешкоджати ходові розслідування або вчиняти нові злочини, є недостатнім (рішення у справі "Мамедова проти Росії"). Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення у справі "Яблонський проти Польщі"). ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" встановив порушення вимог п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з надмірним тривалим триманням особи під вартою і тим, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Що стосується клопотання прокурора, то, на думку захисника, заявлені ним ризики не підтверджуються відповідними доказами і є лише припущеннями. Подальше тримання під вартою є недоцільним, тож запобіжний захід у виді домашнього арешту повною мірою забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , що у свою чергу свідчить, що мета застосування запобіжного заходу буде досягнута. Якщо ж суд не знайде підстав для зміни запобіжного заходу, просить визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімально можливому розмірі.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, підстави для чого вона висловить у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 і обвинуваченої, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг і просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, хоча суттєво і зменшилися у зв`язку з перебігом судового розгляду, проте продовжують існувати, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, затягувати судовий розгляд справи, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 злочину. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

З цього приводу суд першої інстанції з посиланням на практику ЄСПЛ у рішенні у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в контексті обґрунтованості підозри вказав, що на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з дочки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до неї обмежувального заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії"). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти "за" і "проти" наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (п.152 рішення ЄСПЛ у справі "Лабіта проти Італії").

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та обставини кримінального правопорушення, які призвели до невідворотних наслідків у виді смерті людини, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , усвідомлення нею тяжкості покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою, з огляду на те, що санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Взяв до уваги суд стадію судового розгляду, в ході якого обвинувачена ще не допитувалась і не допитані всі свідки, на яких може бути вчинено незаконний тиск.

До того ж, як повідомив сам захисник, він заявив клопотання про допит безпосередньо в судовому засіданні як свідка сина ОСОБА_7 , який, будучи неповнолітнім, допитувався в ході досудового розслідування слідчим суддею в порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

Вказані обставини в сукупності з діями обвинуваченої, яка відповідно до висунутого обвинувачення намагалася приховати вчинення злочину, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані раніше ризики хоча і зменшилися, але продовжують існувати і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченої колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2025 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3